prop · GR037 · 2003-09-30 00:00:00 — Så snart en utredning har inletts med anledning av en framställan om överlämnande bör det antecknas i misstankeregistret att en utredning pågår. En sådan registrering har betydelse t.ex. i händelse av konkurrerande framställningar (se avsnitt 8.5.3) eller om det i skall inledas eller har inletts en förundersökning mot den som eftersöks. Lagen om misstankeregister bör därför ändras så att även utredningar i ett ärende om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder antecknas i registret. Enligt nuvarande lydelse av 3 § 5 lagen om belastningsregister skall det i registret antecknas att någon skall utlämnas enligt utlämningslagen eller enligt nordiska utlämningslagen. En sådan registrering skall enligt 17 § 12 gallras . I förarbetena till 3 § 5 anges att uppgifter ur registret behövs hos regeringen i utlämningsärenden (prop. 1997/98:97 s. 73 ff.). Något annat ändamål med registreringen anges inte. Det är emellertid klart att det i vissa situationer kan vara av intresse för de brottsbekämpande myndigheterna att ha tillgång till en uppgift om att någon har någon har varit föremål för beslut om utlämning. Detta senare intresse tillgodoses genom ett förtydligande om att en uppgift i misstankeregistret inte skall gallras förrän beslutet om utlämning eller överlämnande har verkställts. Det kan emellertid ifrågasättas om det angivna behovet av uppgifter om utlämning motiverar en registrering i belastningsregistret. En begäran om utlämning för lagföring grundar sig i allmänhet på vad Prop. 2003/04:7 som motsvarar ett svenskt häktningsbeslut. Det skall alltså finnas sannolika skäl för att den som utlämnas har begått gärningen (9 § andra stycket utlämningslagen). Genom överenskommelse med en annan stat kan det emellertid bestämmas att en dom eller ett häktningsbeslut skall godtas om det inte framgår att domen eller beslutet är uppenbart oriktigt (9 § tredje stycket). En registrering om att utlämning har skett för lagföring kan mot denna bakgrund inte anses visa annat än att myndigheter i en annan stat har ansett att det finns skäl att häkta och begära någon utlämnad såsom misstänkt för brott. Vid utlämning för verkställighet av straff förhåller det sig något annorlunda. I det fallet finns det redan en fällande dom i den andra staten. Enligt 4 § lagen om belastningsregister skall domar och beslut som har meddelats i utlandet i vissa fall registreras i belastningsregistret. Det behov som kan finnas av att få kännedom om utländska domar torde därför kunna tillgodoses genom den bestämmelsen. Mot denna bakgrund och med beaktande av den olägenhet som en registrering innebär för den som har registrerats i synnerhet om han eller hon efter utlämning från frikänns i det utländska brottmålet anser regeringen att det är lämpligt att uppgifter om att någon har utlämnats inte skall antecknas i belastningsregistret. Remissinstanserna har också godtagit den föreslagna ordningen. Av de skäl som har anförts bör någon bestämmelse inte införas om att beslut om överlämnande skall antecknas i belastningsregistret. Som nämns i avsnitt 8.2 är SIS föremål för en teknisk översyn. Eventuella överväganden om ändringar i och lagen om Schengens informationssystem med anledning av detta rambeslut, som Datainspektionen efterlyser, kommer att göras därefter. 13.4Tillgodoräknande av frihetsberövanden utom riket Regeringens förslag: Frihetsberövanden utom riket som föregår en svensk dom på fängelse eller sluten ungdomsvård skall i större utsträckning än kunna tillgodoräknas den dömde vid beräkning av strafftid i . Ansvaret för avräkningen skall ligga på domstol. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att frihetsberövan- den utom riket med anledning av en svensk begäran om överlämnande för lagföring obligatoriskt skulle tillgodoräknas den dömde och att detta skulle göras av den myndighet som ansvarar för verkställigheten av påföljden. Någon ändring i fråga om andra utländska frihetsberövanden som föregått en svensk dom föreslogs inte. Remissinstanserna: Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 26.1 i rambeslutet skall den utfärdande medlemsstaten avräkna tid för frihetsberövanden som har ägt rum i den anmodade staten med anledning av verkställighet av en arresteringsorder från det totala Prop. frihetsberövande som skall avtjänas i den utfärdande medlemsstaten som ett resultat av att en frihetsberövande påföljd har dömts ut. skall myndigheterna i den anmodade staten enligt artikel 26.2 tillhandahålla den utfärdande medlemsstatens myndigheter uppgifter om frihetsberövanden som har föregått överlämnandet. Det torde inte kunna sättas i fråga att tillgodoräknande skall ske efter överlämnande för lagföring. Av rambeslutet framgår dock inte klart om även frihetsberövanden som föregått överlämnande för verkställighet avses med bestämmelsen. Den sistnämnda situationen är i fråga om utlämning inte reglerad i svensk rätt. I praxis tillgodoräknas inte tid för frihetsberövanden i sådana fall, om inte annat följer av ett särskilt villkor enligt 2 kap. 8 § . Enligt regeringens mening strider det inte mot rambeslutet att begränsa tillämpningen av artikeln till att endast omfatta frihetsberövanden som föregått överlämnande för lagföring och detta har också godtagits av remissinstanserna. Under vissa förutsättningar anses tid som en dömd person har varit frihetsberövad före domen som tid under vilken den utdömda påföljden verkställts i anstalt. Bestämmelser om obligatoriskt avräknande av frihetsberövande som ägt rum i finns i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. och i lagen (1998:603) om verkställighet av Beslut om avräknande fattas av den myndighet som har ansvar för verkställigheten, dvs. i fråga om fängelsestraff av myndigheter inom kriminalvården. Det finns inte någon absolut rättighet för den som har utlämnats till för lagföring att tillgodoräknas tid för frihetsberövanden som har ägt rum i utlandet med anledning av en begäran om utlämning. Enligt 33 kap. 7 § får dock rätten tillgodoräkna sådana frihetsberövanden om det med hänsyn till omständigheterna är skäligt. I förarbetena till den bestämmelsen i dess nuvarande lydelse påpekades att det i övriga nordiska länder fanns bestämmelser om straffprocessuella frihetsberövanden som i väsentliga hänseenden utgjorde motsvarigheter till de då gällande svenska. Sådana frihetsberövanden borde därför, ansågs det, kunna avräknas enligt samma principer som då föreslogs för frihetsberövanden som ägt rum i (prop. 1972:146 s. 58 f., 65 och En sådan tillämpning får anses vara en självklarhet . ansett att förutsättningar för resning på grund av rättstillämpning som uppenbart strider mot lag har förelegat i ett fall där en domstol underlåtit att vid fängelsedom förordna om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som har ägt rum i (NJA 2003 s. 141). Det är inte orimligt att tänka sig att domstolar redan med nuvarande lydelse av bestämmelsen skulle behandla frihetsberövanden som föregår ett överlämnande till för lagföring på samma sätt. Tillgodoräknande av frihetsberövande med anledning av en arresteringsorder skall alltså enligt rambeslutet vara obligatoriskt. ovan nämnts är det de myndigheter som ansvarar för verk- ställigheten som tillämpar regler om obligatorisk avräkning, medan fakultativ avräkning sköts av domstol. Därför kan det anses naturligt att, som också föreslogs i promemorian, avräkning som följer av rambeslutet skall handhas av de myndigheter som ansvarar för verkställigheten. Lagrådet har emellertid föreslagit att domstols beslutanderätt behålls i fråga om utländska frihetsberövanden, med en viss justering av Prop. 2003/04:7 rekvisiten i syfte att markera att avräkning i princip skall ske obligatoriskt i samband med frihetsberövanden som beror på verkställighet av en europeisk arresteringsorder. Skälen för detta är i huvudsak att reglerna om obligatorisk avräkning inte är helt lätta att översätta till andra system och att det i enskilda fall kan bli oklart vem som har ansvar för avräkning. Regeringen godtar Lagrådets förslag. Även om det, som Lagrådet också påpekar, innebär en viss ändring i fråga om avräkning av andra frihetsberövanden än dem som omfattas av en europeisk arresteringsorder, torde detta sakna större praktisk betydelse. Det är dessutom önskvärt att ha samma reglering för utländska frihetsberövanden oavsett om frihetsberövandet har föregått en utlämning eller ett överlämnande hit. Regeln bör emellertid utformas så att huvudregeln om tillgodo- räknande klart framgår. Regeringen följer här Lagrådets förslag. Därigenom kommer enligt regeringens bedömning rambeslutets krav på obligatoriskt tillgodoräknande att i praktiken uppfyllas. 14Underrättelser och förklaringar enligt rambeslutet Regeringens förslag: skall ändra sin tidigare avgivna under- rättelse till artikel 13.4 så att det av underrättelsen framgår att ett samtycke till överlämnande kan återkallas intill dess att rätten har meddelat sitt beslut. Regeringens bedömning: bör avge en förklaring enligt artikel 8.2 om de språk en arresteringsorder skall vara skriven på eller översatt till. skall avge underrättelser enligt artikel 6.3 om behöriga rättsliga myndigheter, artikel 7.2 om centralmyndighet och enligt artikel 25.2 om behörig myndighet vid transitering. skall inte avge förklaringar enligt artiklarna 27.1 och 28.1 om presumerat samtycke till utvidgat överlämnande eller vidareöver- lämnande. skall heller inte avge någon förklaring enligt artikel 34.1 om förtida tillämpning av rambeslutet. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslogs emellertid inte att skall lämna en ändrad underrättelse till artikel 13.4. I promemorian togs inte heller ställning till frågan om behovet av en centralmyndighet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. Riksåklagaren har förklarat sig utgå från att förklaring enligt artikel 13.4 skall dras tillbaka. har efterlyst ett förtydligande i fråga om hur förklaring till artikel 13.4 står sig i förhållande till vad som anges i promemorian i fråga om återkallelse av samtycke till överlämnande. Hovrätten för har, mot bakgrund av promemorians förslag, ifrågasatt den processrättsliga ställningen för en person som återkallar sitt samtycke efter tingsrättens beslut men före verkställigheten av beslutet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Vid flera av rambeslutets bestämmelser skall medlemsstaterna lämna underrättelser och förklaringar till rådets generalsekretariat om hur de i ett visst avseende avser att tillämpa dessa. har redan gjort det i två fall. Förklaringen till artikel 31.2, om fortsatt tillämpning av det nordiska utlämningssamarbetet, lämnades . gjorde i samband med att rambeslutet antogs ett uttalande i anslutning till artikel 13.4 om verkan av att ett samtycke till överlämnande återkallas lämnades. De överväganden som föregick dessa tillkännagivanden har redovisats i prop. 2001/02:118 s. 24 f. har valt att inte utnyttja möjligheten enligt artikel 32 att tillämpa äldre bestämmelser för brott som begåtts före ikraftträdandet, se a. prop. Underrättelser och förklaringar till rambeslutet Vid artikel 6.3 skall medlemsstaterna underrätta generalsekretariatet om vilka myndigheter som enligt artikel 6.1 är utfärdande rättsliga myndig- heter och vilka myndigheter som enligt artikel 6.2 är verkställande rätts- liga myndigheter. Enligt artikel 7.1 får medlemsstaterna utse en centralmyndighet för att biträda de rättsliga myndigheterna. Enligt artikel 7.2 får en medlemsstat låta sin centralmyndighet ansvara för det administrativa översändandet och mottagandet av arresteringsorder samt all annan officiell korrespondens i anslutning till dessa. En medlemsstat som i något av dessa avseenden vill använda sig av en centralmyndighet skall underrätta rådets generalsekretariat om detta. Enligt artikel 8.2 får medlemsstaterna i samband med att rambeslutet antas eller förklara att den kommer att godta en översättning av en arresteringsorder till ett eller flera av Europeiska gemenskapernas officiella språk. Ett samtycke till överlämnande skall i princip vara oåterkalleligt. Detsamma skall i princip också gälla ett avstående från specialitets- principens skydd. Enligt artikel 13.4 får emellertid varje medlemsstat förklara att samtycket, och i förekommande fall också avståendet, kan återkallas, men skall då underrätta generalsekretariatet om det vid antagandet av rambeslutet. Varje medlemsstat skall enligt artikel 25.2 utse en myndighet som är ansvarig för att ta emot framställningar om transitering och de dokument som krävs, liksom eventuell övrig officiell skriftväxling avseende framställningar om transitering. Staterna skall underrätta general- sekretariatet om vilka myndigheter som utsetts. En medlemsstat kan enligt artikel 27.1 lämna en förklaring att den, i förhållande till medlemsstater som har lämnat samma förklaring, skall anses ha givit samtycke till att den som har överlämnats får åtalas, dömas eller frihetsberövas för att verkställa ett fängelsestraff eller en annan frihetsberövande åtgärd för annat brott än det för vilket överlämnande har beviljats, såvida inte den verkställande rättsliga myndigheten i ett enskilt fall uppger något annat i sitt beslut om överlämnande. På motsvarande sätt kan en medlemsstat enligt artikel 28.1 förklara att den lämnar samtycke till att den som har överlämnats överlämnas vidare till en annan medlemsstat för brott som har begåtts före överlämnandet, Prop. 2003/04:7 såvida inte den verkställande rättsliga myndigheten i ett enskilt fall uppger något annat i sitt beslut om överlämnande. Slutligen kan en medlemsstat lämna en förklaring enligt artikel 34.2 om att den kommer att tillämpa rambeslutet i förhållande till medlemsstater som har lämnat samma underrättelse. underrättelser och förklaringar till rambeslutet Artikel 6.3 Underrättelse om de behöriga rättsliga myndigheterna I avsnitt 8 redogörs för förfarandet vid överlämnande från . det föreslagna förfarandet utreder åklagare om det finns förutsättningar för överlämnande från och beslutar om vissa tvångsmedel. Åklagaren inhämtar den utredning och tar de kontakter, t.ex. med den utfärdande rättsliga myndigheten, som är nödvändiga för att frågan om överlämnande skall kunna prövas. Åklagaren har även en roll vid verkställigheten av ett beslut om överlämnande. förfarandet består huvudsakligen i att genom beslut pröva frågan om Domstolen prövar dessutom tvångsmedelsfrågor och beslutar i frågor om offentlig försvarare. Enligt den föreslagna ordningen bör det inte ankomma på domstolen att inhämta eller lämna uppgifter till den utfärdande rättsliga myndigheten. I underrättelsen till rådets generalsekretariat enligt artikel 6.3 om behöriga verkställande myndigheter i bör därför anges att svensk åklagare är verkställande rättslig myndighet enligt artikel 6.2 utom när det gäller beslut om överlämnande, beslut om tillstånd till utvidgat överlämnande och beslut om vidare överlämnande (avsnitt 12.1) och därmed sammanhängande processuella frågor, där det i stället är domstol som är verkställande rättslig myndighet. Det bör dock framgå av underrättelsen att åklagare kan fatta beslut om att avslå en arresteringsorder om underlaget är bristfälligt. av underrättelsen är bl.a. beroende av vilka åklagare som Riksåklagaren utser att handlägga denna typ av ärenden. Det bör under alla förhållanden framgå klart av underrättelsen att all korrespondens och alla kontakter i ärenden om överlämnande samt i ärenden om tillstånd till utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande handhas av behörig svensk Enligt vad som föreslås i avsnitt 10 kommer förfarandet vid över- lämnande till att regleras i förordning. I samband därmed, när frågan om vilken myndighet som skall vara utfärdande myndighet slutligt har övervägts, kommer regeringen att lämna erforderliga underrättelser om behöriga utfärdande rättsliga myndigheter. Artikel 7.2 Underrättelse om centralmyndighet I det föreslagna förfarandet för överlämnande har centralmyndigheten vid inte någon naturlig roll. från i ärenden om överlämnande skall t.ex. inte som vid utlämning skickas via centralmyndigheten. I enskilda ärenden bör alla kontakter som regel ske på myndighetsnivå. Regeringen anser emellertid att det finns ett visst behov av en centralmyndighet som samordnande eller, i vissa ärenden, förmedlande organ och att därmed bör lämna en underrättelse enligt artikel 7.2 (se t.ex. författningskommentaren till 7 kap. 2 § i förslaget till en ny lag). Exakt vilka uppgifter som centralmyndigheten skall ha kan emellertid inte bestämmas förrän reglerna om överlämnande till har lagts fast. Detta kommer att ske i en förordning. Det bör därför överlämnas åt regeringen att besluta om det närmare innehållet i underrättelsen. Artikel 8.2 Förklaring om de språk som en europeisk arresteringsorder skall vara skriven på I avsnitt 8.3 redogörs för innehållet i en arresteringsorder och på vilket språk en sådan skall vara avfattad för att godtas av . En förklaring bör således lämnas om att en arresteringsorder kommer att godtas endast om den är skriven på eller översatt till svenska, danska, norska eller engelska. Artikel 13.4 Underrättelse om återkallande av samtycke En medlemsstat som enligt artikel 13.4 vill låta samtycke till över- lämnande vara återkalleligt, skall enligt den bestämmelsen underrätta generalsekretariatet vid Europeiska unionens råd om detta vid antagande av rambeslutet och ange på vilka villkor samtycket kan återkallas samt alla ändringar. Bestämmelsen motsvarar artikel 7.4 utlämningskonvention. Frågan om återkallelse av samtycke behandlades i samband med tillträde till den konventionen (prop. 1996/97:88, bet.1996/97:JuU15, rskr. 1996/97:198). Regeringen anförde där att en återkallelse bör vara möjligt, eftersom det förenklade utlämningsförfarandet som förutsätter samtycke till stor del är tillkommet i den eftersöktes intresse. Om den eftersökte efter att ha lämnat samtycke får kännedom om nya omständigheter som påverkar hans ställningstagande eller om han helt enkelt ångrar sig, är det naturligt att han skall kunna påkalla tillämpning av det normala förfarandet (a. prop. s. 20 f.). I 33 § femte stycket utlämningslagen finns en bestämmelse om att återkallelse av ett samtycke skall beaktas om det sker innan utlämningen har verkställts. Enligt regeringens mening gör sig motsvarande överväganden gällande vid återkallelse av samtycke till överlämnande med stöd av den europeiska arresteringsordern som vid utlämning enligt det förenklade förfarandet. Däremot är det rimligt, som närmare redovisas i avsnitt 8.4.1, att det finns en gräns för när samtycket inte längre bör kunna återkallas; lämpligen när tingsrätten har meddelat sitt beslut om överlämnande, se vidare författningskommentaren till 4 kap. 9 § den nya lagen. lämnade i samband med att rambeslutets antogs en underrättelse till artikel 13.4 om att ett samtycke kan återkallas intill dess att ett beslut om överlämnande har verkställts. Flera remissinstanser har haft synpunkter i frågan om hur underrättelsen bör vara utformad. bör därför nu ändra underrättelsen så att det framgår av den att Prop. 2003/04:7 samtycket kan återkallas intill dess att rätten har meddelat sitt beslut, men inte därefter. Det kan anmärkas att underrättelsen i godkännande- propositionen angavs vara en förklaring. I förevarande fall finns det dock inte någon skillnad i innebörden av en underrättelse eller en förklaring. Däremot bör underrättelsen inte ändras till den del den avser möjligheten att återta ett medgivande till lagföring eller bestraffning ett sådant bör alltjämt kunna återkallas om återkallelsen görs innan beslutet om överlämnande har verkställts. Artikel 25.2 Underrättelse om behörig myndighet vid transitering I avsnitt 12.2 redogörs för förfarandet vid transitering genom av den som överlämnas mellan två medlemsstater eller som utlämnas till en medlemsstat. En underrättelse bör lämnas enligt artikel 25.2 om att är behörig myndighet vid transitering. Artikel 27.1 Förklaring om samtycke till utvidgat överlämnande I enlighet med de överväganden som redovisas i avsnitt 12.1 bör utvidgat överlämnande inte få ske utan att den svenska verkställande rättsliga myndigheten i det enskilda fallet lämnar sitt samtycke i andra fall än där det enligt rambeslutet är tillåtet (se artikel 27.3). Någon förklaring enligt förevarande artikel bör därför inte lämnas. Artikel 28.1 Förklaring om samtycke till vidareöverlämnande I enlighet med de överväganden som redovisas i avsnitt 12.1 bör vidareöverlämnande inte få ske utan att den svenska verkställande rättsliga myndigheten i det enskilda fallet lämnar sitt samtycke i andra fall än där det enligt rambeslutet är tillåtet (se artikel 28.2). Någon förklaring enligt förevarande artikel bör därför inte lämnas. Artikel 34.1 Förklaring om förtida ömsesidig tillämpning av rambeslutet Rambeslutets bestämmelser skall tillämpas mellan medlemsstaterna . Regeringen gör bedömningen att det inte är möjligt att före detta datum kunna tillämpa rambeslutet i . Någon förklaring om förtida tillämpning av rambeslutet bör således inte avges. 15Ekonomiska konsekvenser och uppföljning av den nya lagen Antalet utlämningsärenden till och från har uppgått till något tjugotal i varje riktning, nordiska utlämningsärenden Det kan dock antas att den nya ordningen gör att antalet ärenden ökar något. Den nya lagen innebär snabbare och effektivare förfaranden än vad som gäller vid utlämning. Detta ger en kostnadsbesparing, bl.a. genom att häktningstider blir avsevärt kortare, antalet inblandade handläggande och beslutande instanser färre och kostnader för över- sättning, som är betungande, kommer att minska. kommer sannolikt antalet ärenden att öka något, vilket för med sig en viss kostnadsökning. Domstolsväsendet tillförs en ny målgrupp som kräver förhandlingar för prövning, förutom i tvångsmedelsfrågor, också i själva saken. Dessutom kan behovet av tolk och offentliga försvarare och biträden antas öka något. Den beskrivna kostnadsökningen kan inte förväntas att vara större än att den kan finansieras inom ramen för den kostnadsbesparing som förslagen medför för rättsväsendets befintliga budgetram. En uppföljning av den nya lagen I samband med att godkände rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna begärde hos regeringen en översyn av rambeslutet när den kommande lagstiftningen gällt i högst (bet. 2001/02:JuU29, rskr 2001/02:256). Enligt borde regeringen i samband med de förslag till följdlagstiftning som rambeslutet föranleder lämna en redogörelse för hur en uppföljning av tillämpningen av rambeslutet skall ske. betänkande (s. 10) anfördes att det är viktigt att kontrollera att fattade beslut får avsedd effekt. Den principiellt viktigaste nyheten i det föreliggande förslaget är att allmän domstol övertar regeringens beslutsfattande roll i ärenden om överlämnande inom EU. För att detta skall kunna ske har den nya lagen anpassats till en sådan prövning. De materiella bestämmelserna, som t.ex. de som gäller avslagsgrunder, motsvarar i stora delar till sitt innehåll vad som gäller vid utlämning. Den andra stora nyheten är principen om ömsesidigt erkännande som grund för prövningen i ett ärende om överlämnande. om ömsesidigt erkännande genomsyrar den prövning som skall göras i ett ärende, finns det redan i den nuvarande lagstiftningen om utlämning och rättslig hjälp flera exempel på denna typ av prövning. Regeringen anser dock i likhet med att det finns skäl att följa upp tillämpningen av rambeslutet, såväl vid överlämnande till som när någon begärs överlämnad härifrån. Rambeslutet är det första rambeslutet i sitt slag och reglerar en verksamhet som har stor betydelse för brottsbekämpningen inom EU. Genomförandet av rambeslutet ställer höga krav på medlemsstaternas vilja och förmåga att samarbeta kring det En utvärdering kan mot denna bakgrund bidra till