prop · GQ031d8 · 2003-01-01 00:00:00 — Vatten är ett bra exempel på detta. saknar över 1 miljard människor tillgång till rent dricksvatten. Fler än dubbelt så många har inte adekvat sanitet. Millennieutvecklingsmålen som fastställts av anger att andelen människor som inte har tillgång till rent dricksvatten ska halveras till 2015. Tillgång till rent vatten och fungerande sanitet är en grundförutsättning för en god hälsa. Regeringen fäster därför stor vikt vid åtgärder för att nå de uppsatta målen och avser att öka insatserna på vatten- och sanitetsområdet. har det s.k. Kyotoprotokollet om klimatförändringar ratificerats av , övriga EU och ett antal andra länder som är beredda att verka multilateralt för att hantera klimatproblem. Inom klimatkonventionens ram har beslut fattats som ställer tydliga krav på i- länderna att stödja , i synnerhet de minst utvecklade länderna, att anpassa sig till och minska skadorna av klimatförändringar. Bra utvecklingssamarbete är katalytiskt Utvecklingssamarbetets roll är att skapa förutsättningar för utveckling så att fattiga länder och individer kan ta sig ur sin fattigdom. Resurser måste mobiliseras för utveckling. Det handlar både om finansiella resurser och om kunskapsuppbyggnad från flera olika källor. Utvecklingssamarbetet måste kompletteras med och fungera som katalysator för privata flöden av såväl kunskap som kapital. Det finns ett positivt samband mellan storleken på investeringarna i ett land och kvaliteten på dess styrning och förvaltning. Ge- nom att i utvecklingssamarbetet stödja framväxten av en institutionell, ekonomisk och politisk miljö som sätter fattigdomsbekämpning och utvecklingsfrågorna i centrum uppmuntras även privata aktörer att investera och därmed kan denna katalytiska roll uppnås. Inom vissa områden kan privat-offentligt partnerskap behöva utvecklas, särskilt avseende resurskrävande infra- struktur-investeringar. Större vikt skall läggas vid att utveckla fungerande modeller för detta. Privata och offentliga aktörer delar intresset för en hållbar global utveckling. En betydande del av utvecklingssamarbetet används för humanitära insatser. Sambanden och kopplingarna mellan dessa och mer långsiktigt utvecklingssamarbete måste uppmärksammas mer. Dessa samband går i båda riktningar. En positiv utveckling i ett land minskar risken av behov för humanitärt stöd. Om en krissituation ändå föreligger är det av stor vikt att utforma stödet så att förutsättningarna för en utveckling underlättas. En utveckling som, beroende på land kan ske med eller utan biståndssamarbete. En analys av situationen och orsakerna till krisen är, tillsammans med andra aktörers planer viktiga komponenter för agerandet. Insatser som främjar och stärker demokratiskt beslutsfattande och samhällsstyrning kan i sig vara förebyggande. Nationellt ledarskap, samordning och partnerskap I det samspel som krävs mellan det internationella samfundet och enskilda länder för att uppnå utveckling och utrota fattigdomen, måste det enskilda landet ta ledning och utöva ägarskap för såväl analys som planer och åtgärder i det egna landet. har nationella fattigdomsstrategier, s.k. Poverty Reduction Strategies, utarbetats i allt fler länder. ett samlat grepp på utvecklingsfrågorna i ett enskilt land och arbetas fram i konsultativa processer inom landet. De internationella samfundet, ofta under ledning av institutionerna (och ) har åtagit sig att samordna sitt stöd inom ramen för dessa strategier. Partnerskap inom ramen för nationellt ledda fattigdomsstrategier, vilka delvis finansieras med medel från bi- och multilaterala givare, är det sätt vi har att sätta fattigdomsbekämpning i fokus för samarbetet mellan finansiär och mottagare. Partnerskapets kärna är ömsesidig respekt och kommunikation. Partnerskap måste inte innebära enighet i alla delar, men väl om det övergripande syftet att minska fattigdomen. Bäst resultat nås när enighet finns. Det är regeringens uppfattning att utvecklingssamarbete kan bedrivas också i länder där frågetecken kan sättas för den politiska viljan till rättvis utveckling. I dessa fall bör syftet främst vara att stärka förändringsagenter genom bl.a. tekniskt bistånd. Där blir utformningen av biståndet grannlaga för att se till att resurserna används effektivt, liksom valet av de kanaler som biståndet förmedlas genom. Mer omfattande resursöverföringar måste i dessa fall anstå för att korruption och misshushållning skall undvikas. Utvecklingssamarbete bedrivs i en lokal, regional och internationell miljö präglad av snabba förändringar. Inte minst händelserna har understrukit allvaret i de globala rättvisefrågorna. Fattigdomen och de miljöer den skapar som grogrund för frustration, maktlöshet och desperata handlingar har uppmärksammats mer. Fördjupad förståelse behövs. Snabba omvärldsförändringar kräver en god analyskapacitet kombinerad med handlingsförmåga och flexibilitet. Här kan bidra med egna erfarenheter till att bygga ökad kapacitet inom EU och FN och andra organisationer för konfliktförebyggande, krishantering, uppbyggnadsarbete och social utveckling. Den snabba utvecklingen av informations- och kommunikationsteknologi (ICT) förändrar också förutsättningarna för utveckling. Tillgång till Internet skapar kontakter och samhörighet över geografiska gränser. Det minskar avstånd i både tid och rum. Det ökar öppenhet och insyn för dem som har tillgång till det. 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 ytterligare exkludera de människor som lever utanför denna gemenskap, som skapa nya möjligheter för både offentlig service och kommersiella relationer. En särskild potential har ICT för utbildning, men också för utvecklingen av demokrati och mänskliga rättigheter i världen. Allt färre övergrepp och politiskt betingade missförhållanden kan fortgå i det fördolda och globala nätverk förtätas efterhand. Därmed uppstår förändringstryck och tidigare ohörda individer och grupper kan komma till tals. ICT kan därigenom bidraga till att minska fattigdomen. är ICT till sin natur sådan att användningsområdena kan bli fler än vad det ursprungliga syftet var. Makt inflytande och ansvar Maktfrågorna blir allt mer centrala i arbetet för global utveckling. Makt är en resurs i centrum för alla utvecklingsansträngningar. Denna resurs måste både bli mera synlig och kunna ställas till ansvar. Bäst görs detta i demokratiska politiska system vilka betonar länken mellan det individuella och det kollektiva på ett öppet, hederligt, ansvarstagande, representativt, effektivt, jämlikt och jämställt sätt. Rättsväsendet ansvarar för att de gemensamt satta spelreglerna följs. En fungerande demokrati kräver även en demokratisk kultur som betonar respekt mellan människor, tolerans, lika rätt och värde, vilja till kompromisser, samtal och konsultationer. För att bevara sin legitimitet krävs dessutom att det demokratiska systemet levererar välfärd. På det slut följde en demokratiseringsvåg i världen. Flertalet enpartisystem och auktoritära regimer monterades ned och en politisk liberalisering ägde rum. På många håll har dock denna utveckling stagnerat eller gått tillbaka. En förståelse för vilka djupgående förändringar som krävs för att verklig demokratisering skall äga rum har utvecklats och det är tydligt att både mer genomgripande förhållningssätt och ett stort tålamod krävs för att tidigare icke-de- mokratiska länder på såväl egen hand som under omvärldens förväntningar och stöd skall förändras i demokratisk riktning. Betydelsen av en gemensam värdegrund som styr de enskilda besluten har uppmärksammats. Den globala anslutningen till de mänskliga rättighetskonventionerna är större än och störst är den för konventionen om barnets rättigheter. Utmaningen är här som på 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 många andra områden, att låta ord bli till handling. Inte bara FN-systemets förmåga att arbeta med de normativa frågorna ställs på prov, utan hela världssamfundets vilja och förmåga att se dessa värden förverkligade. Det blir alltmer uppenbart hur viktig den politiska viljan är för att åstadkomma förändringar. Bäst genomslag, styrka och färdriktning har de regimer som är genuint representativa för landets befolkning, inklusive dess minoriteter. De åtnjuter stöd och trovärdighet såväl lokalt som internationellt. Utvecklingssamarbetets uppgift blir här att stärka kapaciteten och öka resurserna för att nå resultat. För de länder där den politiska viljan brister eller saknas, spelar utvecklingssamarbete en annan roll. Här handlar det om att bereda marken för förändring, att inte utesluta dessa länder från den globala diskussionen och att bemöta och påverka deras inställning. För utvecklingssamarbete blir den centrala frågan hur man arbetar, inte var. En politik för global utveckling har utvecklingssamarbetet och biståndsbudgeten som sitt centrala verktyg. Men alla viktiga frågor är inte finansiellt betungande och politiskt genomslag kan inte alltid mätas i budgettermer. Det gäller framför allt frågor där den politiska dialogen är det helt centrala verktyget, t.ex. frågor som rör demokrati och mänskliga rättigheter. Dessa områden kräver däremot kunniga och engagerade svenska företrädare. En väl avvägd mix av personalintensiva respektive kapitalintensiva insatser skall karaktärisera svenskt utvecklingssamarbete. Mänskliga rättigheter en gemensam värdegrund De mänskliga rättigheterna är globalt utarbetade normativa verktyg. För de länder som anslutit sig till dessa konventioner är de dessutom såväl moraliskt som juridiskt bindande. De utgör ett normativt ramverk som anger en minsta nivå för vad staterna bör uppfylla för att rätten till ett värdigt liv för alla skall kunna uppfyllas. Demokrati och mänskliga rättigheter samspelar. De- mokrati är det samhällsbygge som skapas med de mänskliga rättigheterna som värdegrund. De- mokrati och mänskliga rättigheter är såväl prioriteringar i sig själva som genomgående teman i utvecklingssamarbetet. De representerar värden som skall genomsyra all verksamhet. De lyfter fram individen: barn, kvinnor och män, vilkas behov, rättigheter och förutsättningar ofta skiljer sig. Människor med funktionshinder är en grupp som förtjänar särskild uppmärksamhet. FN har påbörjat processen att tillskapa en konvention som särskilt beaktar funktionshindrade och deras rättigheter. Regeringen stöder detta arbete och anser att tillskapandet av en konvention skulle innebära det internationella samfundets bekräftelse av de funktionshindrades rättigheter. I relation till det övergripande fattigdommålet lyfts den politiska dimensionen av utveckling fram. Det handlar om betydelsen av fungerande politiska system, delaktighet, deltagande, tolerans, dialog och kompromissvilja. Statliga förvaltningar i demokratins tjänst, parlament, fungerande partiväsende, media, organisationer i det civila samhället liksom i det ekonomiska livet är byggstenar för en demokratisk samhällsutveckling. I avsnittet om samarbete med länder och regioner belyses frågor om demokrati och mänskliga rättigheter mer ingående för ett urval av länder. Jämställdhet kvinnors och mäns lika rätt och värde Jämställdhet mellan kvinnor och män är en rättighetsfråga och en grundläggande utgångspunkt för fattigdomsbekämpning och för social utveckling. Genom att integrera ett jämställdhetsperspektiv inom samtliga politikområden skapas varaktiga förutsättningar för att förändra ekonomiska, sociala, kulturella och politiska betingelser på ett sätt som både bidrar till jämställdhet mellan kvinnor och män och förbättrade möjligheter att bekämpa fattigdomen. Utvecklingssamarbetet måste bygga på analys av och hänsyn till de olika, ofta kompletterande, produktiva och reproduktiva roller och ansvar som kvinnor och män har. I alla världens länder är kvinnor generellt sett fattigare än män. Detta är en strukturellt betingad fattigdom, baserad på komplexa, ofta lokalspecifika, traditioner och sociala relationer. Inom ramen för ett jämställdhetsperspektiv kommer utvecklingssamarbetet även fortsättningsvis att inriktas på att stärka kvinnors sociala, ekonomiska och politiska situation och möjligheter som ett led i att bekämpa fattigdomen, fördjupa demokratin och främja en hållbar utveckling. Jämställdhet mellan kvinnor och män är ett perspektiv som skall genomsyra all verksamhet och därutöver fortsatt beaktas med särskilda insatser, t.ex. insatser mot människohandel. På regeringens initiativ utarbetas på UD en strategi för bekämpning av människohandel genom utvecklingssamarbete. Strategin kommer att färdigställas . Tyngdpunkten i stöd skall ligga på långsiktiga förebyggande insatser, såsom att främja och skydda mänskliga rättigheter, minska diskriminerande attityder mot kvinnor och barn, bidra till att barn och unga i riskområden får utbildning och att unga människor, framförallt unga kvinnor, kan få arbete. Stöd skall även inriktas på rättshjälp åt offren samt på rehabilitering, stöd för återvändande och återintegration i det samhälle de kommer ifrån. Regional sammanhållning en styrka bildades Afrikanska Unionen (AU). Den har delvis EU som sin modell. EU är ett framgångsrikt exempel på ett regionalt utvecklingsprojekt som bundit stater närmare varandra. Dess rötter finns att söka i en efterkrigsverklighet där mottot aldrig mera krig var vägledande. Regionala strukturer som skapar ömsesidiga vinster länkar länder närmare varandra och bidrar till effektivare utnyttjande av den utvecklingspotential som finns. Nära samarbete och god kunskap om grannländerna minskar också konfliktrisken. Ökat inomregionalt samarbete för ömsesidig utveckling i världen skapar tryck grannar emellan att föra en god politik med utveckling och respekt för mänskliga rättigheter i centrum. Intern stabilitet är till godo också för grannländerna, liksom det faktum att instabilitet lätt sprider sig över de nationella gränserna. Ett inomregionalt tryck kan förväntas sätta ökad press på odemokratiska regimer att förändras. Ett lovande exempel på afrikanskt ägarskap och den samsyn som råder mellan biståndsgivare och afrikanska ledare i utvecklingsfrågor är det afrikanska programmet för utveckling (NEPAD). NEPAD är utarbetat av afrikanska ledare och betonar vikten av demokrati, mänskliga rättigheter och god samhällsstyrning för att få slut på den afrikanska kontinentens marginalisering. Tillväxt, fördelning och landsbygdsutveckling Ekonomisk tillväxt är nödvändigt för uthållig fattigdomsbekämpning. En politik för tillväxt måste ta hänsyn till fördelningsfrågorna för att bli effektiv. Fördelning av jord, utbildning och hälsa har stor betydelse för hur inkomsterna fördelas. Av världens fattiga bor på 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 En utvecklingspolitik inriktad på att minska fattigdomen måste beakta denna verklighet och våra insatser inom landsbygdsutveckling kommer därför att öka. Ökad produktivitet inom jordbruket är en viktig del i en sådan strategi för landsbygdsutveckling. Den ger utrymme för ökade inkomster och för en produktion av också andra varor och tjänster. Hållbart utnyttjande av naturresursbasen är en förutsättning för utveckling och livsmedelssäkerhet. utvecklingssamarbete skall uppmuntra nationella strategier för landsbygdsutveckling som delar av samarbetsländernas strategier för att bekämpa fattigdomen genom en fattigdomsinriktad tillväxt. Jordbrukssektorns centrala roll som motor i utvecklingen i fattiga länder och landsändar behöver tydliggöras. Regeringen avser ge stöd till reformer och åtgärder som ger individer en tryggad rätt till t.ex. odlingsbar mark, men också möjligheter till alternativa sysselsättningar. Få utvecklingsproblem är av en så genomgripande och svårbemött karaktär som spridningen av hiv/aids. Situationen är särskilt dramatisk i södra och i . beräknade att över 28 miljoner människor i är smittade i vissa länder är av den vuxna befolkningen drabbad. Sjukdomens demografiska struktur innebär att den främst drabbar de produktiva åldersgrupperna som både skall försörja de gamla och som sätter barn till världen. På många håll i aids-drabbade områden lämnas barnen ensamma att försöka klara sin försörjning från jordbruket. Hiv/aids påverkar hela samhällsstrukturen i de värst drabbade länderna. Alla yrkeskategorier utarmas (i svarar aids för tre av fyra dödsfall inom poliskåren). Många av dessa länder saknar resurser för förebyggande åtgärder och för att hantera konsekvenserna av hiv/aids på ett bra sätt. beräknar att av den nu arbetsföra befolkningen i särskilt drabbade länder i kan ha dött 2020. Detta kommer bl.a. att kräva insatser för att ersätta den kapacitet som går förlorad i de hårdast drabbade länderna. Svenskt bistånd bör därför fortsätta att öka i både volym och bredd. Insatser i , där hiv/aids-läget är svårast, bör kompletteras med åtgärder i regioner där 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 epidemin växer snabbt, framförallt och delar av . Det är nödvändigt att alla berörda sektorer tar hänsyn till situationen på hiv/aids-området och också planerar för specifika insatser mot hiv/aids. Förbättrad hälsa är en viktig faktor för att minska fattigdomen. Ohälsa och sjukdomar är väsentliga orsaker till fördjupad fattigdom. Brist på kunskap, rent vatten, mat, sanitet, infrastruktur inklusive hälsovård och tillgång till mediciner gör att de främsta dödsorsakerna i utvecklingsländer bl.a. är diarréer, malaria, tbc, hiv/aids och mässling. För att uppnå målsättningen om hälsa för alla och de specifika Millennieutvecklingsmålen, behövs därför både breda och specifika insatser på olika områden och nivåer, inklusive forskning. För att nå framgång behövs ett brett engagemang från såväl den privata som den offentliga sektorn. Frågor kring sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är kontroversiella i det internationella samarbetet. Det är svårt att göra ytterligare framsteg i förhållande till Kairo- och Pekingkonferenserna vars resultat pånytt ifrågasattes av en allians av moralkonservativa aktörer vid konferensen om hållbar utveckling i . För att försvara och stärka människors sexuella och reproduktiva hälsa och rättigheter avser regeringen att fortsätta sitt starka engagemang på detta område. Utbildningens betydelse för att främja utveckling är vida erkänd. Ofta sägs att utbildning är utvecklingens främsta förutsättning. Det är därmed också en förutsättning för att de internationella Millenniemålen ska kunna uppnås. Bristerna i möjligheterna till utbildning är oerhörda i många länder. De allvarliga negativa effekter som hiv/aids-epidemin för med sig genom att lärare på grund av sjukdom och för tidig död inte kan fullfölja sin lärargärning och genom att barn måste sluta sin skolgång för att ta hand om aidssjuka och döende föräldrar ställer stora krav på insatser framöver, särskilt i de hårdast drabbade länderna. Särskilt missgynnade är flickor, som de positiva effekterna av flickors utbildning är väl belagda. Både för att nå det specifika Millenniemålet om utbildning och för att fattigdomen skall kunna halveras till 2015 krävs ökade kvantitativa och kvalitativa satsningar på utbildningsområdet. Särskilt kvinnor och flickors utbildning lönar sig, bl.a. i form av bättre hälsa i familjen, högre inkomster och medinflytande i beslutande församlingar för kvinnorna. Insatser på detta område är därför särskilt centrala. Ekonomisk tillväxt är en förutsättning för uthållig fattigdomsbekämpning. Handeln kan vara en kraftfull motor för tillväxt och en viktig komponent i en bred utvecklingsstrategi. För att frigöra handelns potential fordras både ökat tillträde till utländska marknader och uppbyggnad av kapacitet i att utnyttja denna öppenhet. Handel och utveckling är exempel på två områden där regeringen målmedvetet arbetar för att föra en samstämmig (koherent) utrikespolitik utifrån utvecklingssamarbetets mål. Inom handelspolitiken strävar regeringen att genom EU åstadkomma ytterligare handelsliberaliseringar, i synnerhet inom sektorer där export skulle ha möjlighet att öka. Beslutet att ge de minst utvecklade länderna tullfritt och kvotfritt tillträde för all export till EU:s marknad (Everything but Arms-beslutet ) var ett viktigt steg. Den påbörjade förhandlingsrundan inom () ger möjlighet för ytterligare viktiga framsteg för u- länderna. Inte minst är frågan om sänkta handelshinder och inhemska subventioner för jordbruksprodukter av stor betydelse. Förbättrade förutsättningar för handel måste kompletteras med stärkt handelsrelaterat tekniskt bistånd och kapacitetsuppbyggnad i , både bilateralt och multilateralt. Sådant stöd innefattar analys- och förhandlingsstöd men också stärkta institutioner i , av vikt för ett effektivt handelsutbyte. ligger långt fram i arbetet med handel och utveckling men frågornas betydelse och det stora behov som finns i våra samarbetsländer gör det nödvändigt att stärka den svenska handelsrelaterade kompetensen i det bilaterala utvecklingssamarbetet. Debatten kring hur Millennieutvecklingsmålen skall kunna nås har på ett tydligt sätt uppmärksammat behovet av fungerande infrastruktur. Tillgång till bland annat ett fungerande kommu- nikationsnät, elektricitet, vatten, telefon, IT osv. är helt avgörande för att målet om att halvera andelen fattiga till 2015 skall kunna nås. Behovet av fungerande infrastruktur har också en avgörande betydelse för uppnåendet av övriga Millennieutvecklingsmål. För utbyggnad av infrastruktur behövs offentlig-privat samverkan. Bland annat privatiseringar har gjort att statens roll ändrats. Regeringen kommer därför att fortsatt stödja utvecklingen av en väl fungerande privatsektor, bildandet av lokala kapitalmarknader, väl fungerande energi- och transportsektorer och ökat IT-användande. I detta ingår stöd till åtgärder som är viktiga för att öka flödet av privat kapital till infrastrukturinvesteringar. Näringslivets roll kan därmed komplettera statens roll som förmedlare av tjänster och kunskap. För att stödja ett ökat privat deltagande i finansieringen av infrastruktur kommer regeringen fortsätta att söka former för att minska risknivån i investeringar, bland annat genom utvecklingen av det nya garantiinstrumentet. Sedan lanseringen av de s.k. Heavily Indebted Poor Countries (HIPC)-initiativet 1996 har flera fattiga länder erhållit kraftfulla avskrivningar av sina skulder vilket möjliggjort att länderna fått en enligt definitionen hanterlig skuld. Av de länder som ännu inte kvalificerat sig till stöd är flertalet länder i, eller har avslutat väpnad konflikt. Regeringen anser att den flexibilitet som redan finns inom HIPC initiativet att tidigt erhålla skuldlättnader skall användas för att ge dessa skuldtyngda länder stöd i arbetet för att skapa förutsättningar för ekonomisk, politisk och social utveckling. Av de länder som redan erhållit skuldlättnader, har flera svårigheter att hantera sin skuldsituation. Detta beror bl.a. på bristande administrativ kompetens att hantera upplåning till den privata och offentliga sektorn, fallande råvarupriser och vikande exportmarknader. För att länderna skall ha möjlighet att undvika att åter hamna i en ohållbar skuldsituation och stödjas i arbetet att nå de för världssamfundet gemensamma s.k. Millennieutvecklingsmålen kommer ytterligare betydande resurser krävas. Dessa måste i huvudsak skapas och attraheras genom att länderna själva driver en mer tydlig, hållbar och utvecklingsfrämjande politik. har biståndet en viktig roll att 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 7 spela som katalysator för att generera nya resurser och för att möjliggöra genomförandet av fattigdomsstrategier. Regeringen avser därför fortsatt stödja HIPC initiativets genomförande inklusive initiativets fulla finansiering. Detta innebär att regeringen avser lämna ytterligare bidrag till HIPC initiativets genomförande inom ramen för en rimlig bördefördelning mellan kreditorer och givare. För att förstärka fattigdomsbekämpningen i fattiga länder som uppnått en hållbar situation bör skuldavskrivningarna kompletteras med direkt budgetstöd för att förstärka genomförandet av ländernas fattigdomsstrategier.