prop · GQ0370 · 2003-03-20 00:00:00 — Normalt torde det vara tillräckligt att beslutet gäller för visst kvarter eller stadsdel. I vissa fall kan det emellertid för att förbudet skall få avsedd effekt vara nödvändigt att utsträcka förbudet till ett större område än så. Av det nya tredje stycket framgår att det i varje enskilt fall måste göras en avvägning mellan intresset att förebygga brott eller allvarliga trakasserier och den grundlagsstadgade rätten att röra sig fritt. Ett besöksförbud som avser ett större geografiskt område får nämligen enligt förslaget godtas endast om skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär. Proportionalitetsbedömningen måste indirekt avse också frågan om omfattningen av förbudsområdet. Området för förbudet får inte vara större än vad som är påkallat av omständigheterna (jfr andra stycket tredje meningen). I bedömningen måste vägas in om den som förbudet avses gälla har naturliga skäl att vistas i ett område som skulle kunna omfattas av förbudet. Från rättssäkerhetssynpunkt är det väsentligt att den som förbudet avses gälla på förhand kan bedöma var någonstans förbudet gäller. Det är därför viktigt är att det av beslutet klart framgår vilket geografiskt område eller vilka geografiska områden som avses. De allmänna förutsättningarna för ett besöksförbud måste självfallet också vara uppfyllda för att ett särskilt utvidgat besöksförbud skall meddelas. Vissa tillägg har gjorts till paragrafens första och tredje stycken. Tilläggen kommenteras närmare i avsnitt 8.2.3. I första stycket anges att besöksförbud alltid skall meddelas . Besöksförbud enligt 1 § får, liksom , meddelas för högst och besöksförbud avseende gemensam bostad enligt 1 a § får meddelas för högst . Om ett besöksförbud utvidgas med stöd av 2 § bör detta beslut normalt ha samma giltighetstid som det redan bestående besöksförbudet. Hur ett besöksförbud skall gälla måste dock avgöras av åklagaren från fall till fall med beaktande av syftet med förbudet samt övriga omständigheter i det enskilda fallet. I paragrafens tredje stycke anges möjligheterna att förlänga giltighets- tiden för ett besöksförbud. Beträffande besöksförbud avseende gemen- sam bostad (1 a §) framgår att sådana beslut endast får förlängas om det föreligger särskilda skäl, och då bara med i taget. Särskilda skäl kan föreligga om den förbudet avses skydda har inlett ett rättsligt förfarande vid domstol om exempelvis kvarsittanderätt och besöksförbud, men något interimistiskt eller slutligt beslut ännu inte har hunnit meddelas. Självfallet måste också de allmänna förutsättningarna för ett besöksförbud fortfarande vara för handen. Paragrafens innehåll är nytt. Där föreskrivs skyldighet att medfölja en polisman till förhör om det kan antas att ett besöksförbud avseende den gemensamma bostaden kommer att meddelas. Den tidigare bestämmelsen i 6 § om att besöksförbud skall handläggas skyndsamt har flyttats till den nya 6 a § (se nedan). Det är tillräckligt att det kan antas att besöksförbud avseende den gemensamma bostaden kan komma att meddelas för att skyldighet att medfölja till förhör skall uppkomma. Någon misstanke om brott behöver således inte föreligga, vilket är naturligt med tanke på att ett beslut om besöksförbud avseende den gemensamma bostaden inte förutsätter att det föreligger misstanke om brott. Begreppet antas är i sig är ett relativt lågt krav. Däremot måste omständigheterna vara så kvalificerande att polismannen i det enskilda fallet på goda grunder har anledning att förvänta sig att beslut om besöksförbud kommer att meddelas. Skyldigheten gäller vidare endast under förutsättning att förhör på platsen inte kan äga rum eller det annars är av vikt för utredningen att den som förbudet avses gälla följer med till förhör (se avsnitt 8.2.4). Av andra stycket framgår att förhöret skall ha avslutats beräknat från den tidpunkt då den förhörde medtogs till förhöret. Till denna paragraf (första stycket) har av systematiska skäl flyttats bestämmelsen i nuvarande 6 §. Bestämmelsen i andra stycket är ny och avser handläggningen av besöksförbud enligt 1 a §. Som utvecklats tidigare är det en grundförutsättning att frågor om besöksförbud avseende den gemensamma bostaden uppkommer i akuta situationer där det finns en påtaglig risk för brott mot någons liv, hälsa, frihet eller frid. därför ansetts motiverat att ha en bestämmelse om att åklagarens beslut i sådana ärenden skall meddelas med särskild skyndsamhet. Av bestämmelsen framgår att om den som avses med förbudet har tagits med till förhör skall beslut i besöksförbudsfrågan, såvida inte något synnerligt hinder möter, meddelas senast i samband med att förhöret avslutas. Som har utvecklats närmare i avsnitt 8.2.4. är regeln betingad av att det om möjligt inte bör uppkomma ett säkerhetsmässigt tidsglapp mellan det att personen i fråga har tagits med från bostaden till dess att beslut har fattats. Synnerligt hinder kan t.ex. bestå i just att det på grund av tekniska svårigheter har varit omöjligt för åklagaren att få tag på registerutdrag eller annat underlag som är av avgörande betydelse i ärendet. Även andra faktorer som så att säga ligger utanför vad åklagaren i det enskilda fallet har haft möjlighet att påverka kan utgöra synnerliga skäl. Däremot kan inte påverkbara organisatoriska faktorer såsom t.ex. en permanent underbemannad jourorganisation utgöra ett synnerligt hinder. Är det inte möjligt att meddela beslut i samband med förhör eller av- slås begäran om besöksförbud bör givetvis den som avses skyddas av besöksförbudet omgående underrättas om detta. Paragrafen är ny och reglerar rätten till offentligt biträde enligt lagen (1996:1620) om offentligt biträde när det är fråga om att meddela någon ett besöksförbud avseende gemensam bostad. Av första stycket första meningen följer att ett offentligt biträde som huvudregel skall förordnas för den som förbudet gäller eller avses gälla. Undantag gäller för det fall att det måste antas att behov av offentligt biträde saknas. Undantaget bör tillämpas restriktivt. Exempel på situationer då ett förordnande kan underlåtas är när det redan finns ett biträde i någon form för den som står inför ett beslut i fråga om besöksförbud. I många sådana fall torde det vara fråga om att den person som besöksförbudet skall avse redan innan frågan om besöksförbud aktualiseras står misstänkt för brott gentemot den person som skall skyddas genom det förestående besöksförbudet och en offentlig försvarare därför redan har förordnats. Den offentliga försvararen kan då, inom ramen för sitt försvararuppdrag, biträda den misstänkte även i fråga om besöksförbudet. Detsamma gäller i motsvarande situation där biträde redan är förordnat i mål om kvarsittanderätt enligt de föreslagna reglerna i och sambolagen (se avsnitt 12). Ett förordnande som offentligt biträde kan dock aldrig ersätta ett förordnande som offentlig försvarare eller omfatta uppgifter som avser försvaret vid misstankar om brott. I det fall en person som fått ett offentligt biträde i fråga om besöksförbud avseende den gemensamma bostaden sedermera misstänks för brott mot en närstående kommer det offentliga biträdet alltså endast att vara behörig att biträda personen i besöksförbudsfrågan. Utses en offentlig försvarare i ett sådant fall och skall besöksförbudsfrågan prövas i brottmålet enligt 22 §, finns behov av ett offentligt biträde och biträdet bör därmed entledigas; se 5 § lagen om offentligt biträde och dess hänvisning till 26 § rätts- hjälpslagen (1996:1619). Utser emellertid personen en privat försvarare bör det offentliga biträdet inte automatiskt entledigas. uppfattning om behovet av ett offentligt biträde torde här påverka be- dömningen av behovet. Av 3 § lagen om offentligt biträde följer att ett offentligt biträde skall förordnas efter ansökan eller när det annars finns anledning till det. Enligt 7 a § första stycket andra meningen besöksförbudslagen skall frågan om förordnande av det offentliga biträdet prövas . I åtskilliga fall kommer den som åtgärden avser att enligt 6 § vara medtagen till ett förhör. Det bästa är givetvis i sådant fall att ett offentligt biträde kan förordnas så snabbt att han eller hon kan göra en insats redan i samband med detta förhör. I många fall kan detta vara omöjligt, särskilt om förhöret sker . Som angetts i avsnitt 8.2.6 är det viktigt att frågan om förordnande av offentligt biträde i sig inte hindrar eller fördröjer ett beslut i fråga om besöksförbud. Av 11 § framgår uttryckligen att ett beslut när det gäller fråga om besöksförbud avseende gemensam bostad skall meddelas med särskild skyndsamhet. När den som avses med förbudet tagits med till förhör skall beslut i ärendet, om det inte finns något synnerligt hinder, meddelas i samband med att förhöret avslutas. Det som har sagts medför att ett beslut i fråga om besöksförbudet redan kan ha meddelats av åklagaren när det offentliga biträdet har faktisk möjlighet att göra sin första insats i ärendet. Det kan till och med vara så att det offentliga biträdet ännu inte har hunnit förordnas när beslutet om besöksförbud meddelas. Det offentliga biträdets insatser kommer i sådant fall att avse frågan huruvida beslutet skall bestå eller inte. Om det när beslutet om besöksförbud meddelas ännu inte har förordnats något offentligt biträde och den som åtgärden avser är nöjd med beslutet, behöver givetvis inte något biträde förordnas. Naturligtvis behöver inte heller något biträde förordnas om åklagaren finner att det inte finns skäl att meddela besöksförbud. Det förhållandet att polisman ges möjlighet att ta med den som kan komma att meddelas besöksförbud avseende den gemensamma bostaden till förhör (se 6 §) medför inte att polisen om medtagande till förhör sker skall anses vara den myndighet som handlägger ett ärende om besöksförbud. Polisen kan således aldrig förordna ett offentligt biträde. Frågor om polisens underrättelse till åklagare om att någon tas med till förhör enligt 6 § behandlas i avsnitt 8.2.6. Detsamma gäller frågor om underrättelse till den berörde om rätten till offentligt biträde. I andra stycket anges att det offentliga biträdet har samma rättigheter som en offentlig försvarare. Dessa frågor behandlas utförligt i avsnitt 8.2.6. Bestämmelsen är ny och motiveras i avsnitt 8.2.4. Bestämmelsen innebär att polisman får möjlighet att efter det att besöksförbud enligt 1 a § har meddelats avlägsna den som avses med förbudet från den personens bostad. Polismans befogenheter att använda våld för att avlägsna någon framgår av 10 § första stycket 4 polislagen (1984:387). Det skall framhållas att åtgärden, att med stöd av denna bestämmelse avlägsna någon från den gemensamma bostaden, endast kan komma i fråga . Om den som förbudet avser återvänder till bostaden innebär detta en överträdelse av besöksförbudet, varvid vanliga regler för polisiärt ingripande i samband med brott aktualiseras. Av paragrafen framgår bl.a. att en begäran om rättens prövning av ett av åklagare meddelat beslut om besöksförbud skall göras hos åklagaren. När bestämmelsen kom till (se prop. 1987/88:137 s 48) förklarades att begäran kan vara skriftlig eller muntlig och det hänvisades i det samman- hanget till då gällande 2 § första stycket lagen (1946:807) om hand- läggning av domstolsärenden. Det angavs också att åklagaren vid en muntlig begäran skall teckna ned behövliga uppgifter om begäran och sedan överlämna ärendet till domstol. Den angivna ärendelagen har ersatts av lagen (1996:242) om domstolsärenden och i 4 § den lagen anges att den som vill inleda ett ärende vid tingsrätten i allmänhet skall göra detta skriftligen, om inte regeringen för visst slags ärende bestämmer att det får göras i annan form. För att tydliggöra att det fortfarande går att begära rättens prövning muntligt har i paragrafen skjutits in orden skriftligen eller muntligen. Vidare förstärks kravet på skyndsamhet ytterligare genom att det i tredje meningen föreskrivs att åklagaren, när det gäller ärenden om besöksförbud avseende gemensam bostad, skall överlämna ärendet till rätten utan dröjsmål när en begäran om rättens prövning har inkommit. Skälet till den föreslagna skyndsamhetsregeln är att rätten enligt den föreslagna lydelsen i 19 § andra stycket normalt senast på fjärde dagen efter begäran skall hålla sammanträde i ärendet om det gäller ett besöksförbud avseende gemensam bostad. Till paragrafen har fogats en ny andra mening. I denna anges att bestämmelsen i 19 kap. 12 § andra meningen skall tillämpas för det fall ärendet omfattar en prövning av ett besöksförbud avseende gemensam bostad. För att rättens prövning skall kunna ske inom den i 19 § utsatta tidsgränsen, måste ärendet kunna tas upp av annan domstol än den som följer av första meningen i paragrafen. Detta kan vara fallet om en begäran om rättens prövning framställs under eller i anslutning till helgdagar. Till paragrafen har fogats en nytt andra stycke. Där ges bestämmelser om sammanträde när rätten har att pröva ett beslut om besöksförbud som åklagaren meddelat med stöd av 1 a §. I sådana fall behövs det ingen särskild begäran om sammanträde för att rätten skall ha skyldighet att hålla ett sådant. Sammanträdet skall hållas så snart det kan ske och senast på fjärde dagen efter det att någon av parterna hos åklagaren har begärt att rätten skall pröva ärendet. Av 18 § lagen (1996:242) om domstols- ärenden framgår att parterna skall kallas till sammanträdet. För att rätten skall kunna delge kallelsen med den som förbudet avser är det givetvis viktigt att åklagaren i samband med att den som förbudet avses gälla underrättas om beslutet förklarar att denne om han eller hon avser att begära rättens prövning måste lämna sådana uppgifter att han eller hon kan nås för delgivning av en kallelse till rätten. Särskilt i de fall där begäran om rättens prövning görs muntligt är det generellt sett enkelt för Prop. 2002/03:70 åklagaren att ta fram de delgivningsuppgifter som rätten behöver. ändå visar sig vara omöjligt för rätten att delge en kallelse får synnerligt hinder för sammanträde inom den angivna tiden anses föreligga. Den omständigheten att den som har delgetts en kallelse inte inställer sig till sammanträdet hindrar däremot inte i sig att domstolen håller samman- trädet, handlägger och avgör ärendet (se 20 § lagen om domstols- ärenden). Om det är den som har begärt rättens prövning som uteblir, kan ärendet avskrivas. Ett beslut om avskrivning hindrar inte att en ny begäran om sakens prövning ges in till åklagaren. Rätten skall, såvida det inte finns något synnerligt hinder, avgöra ärendet i anslutning till sammanträdet. För att rätten skall kunna avgöra ärendet i samband med sammanträdet krävs att rätten består av en lagfaren domare och tre nämndemän (se 18 § första stycket besöksförbudslagen). Om det föreligger ett synnerligt hinder mot att ärendet avgörs i anslutning till sammanträdet, kan ärendet senare i allmänhet avgöras på handlingarna, dvs. utan att det alltså hålls något nytt sammanträde. Som exempel på synnerligt hinder kan nämnas att domstolen finner att utredningsmaterialet måste kompletteras. 15.2Förslaget till lag om ändring i 18 kap. 2 § I paragrafen, som i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag, ges anvisningar om hur domstol skall hantera en ansökan om kvarsittanderätt i makars gemensamma bostad sedan ett mål om äktenskapsskillnad har avslutats. För att göra det möjligt för en domstol att förordna om besöksförbud också när en make ansöker om att få rätt att bo kvar i den gemensamma bostaden sedan ett mål om äktenskaps- skillnad har avslutats har en ny andra mening lagts till paragrafens första stycke. Den nya meningen har utformats med bestämmelsen i 14 kap. 7 § andra stycket som förebild. Ett förordnande om besöksförbud förutsätter att domstolen beslutar om kvarsittanderätt och gäller , dvs. längst till dess att bodelning har skett. Andra stycket, som är nytt, har utformats med 14 kap. 7 § som förebild och gör det möjligt för en domstol att också när dessa frågor prövas enligt 18 kap. 2 § besluta interimistiskt om kvarsittanderätt och besöksförbud. Handläggningen sker i dessa fall enligt bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen). Ett interimistiskt beslut får överklagas särskilt enligt 37 § första stycket 3 ärendelagen. På samma sätt som gäller enligt 14 kap. 7 § är en överträdelse av besöksförbudet sanktionerad. Detta sker genom ett nytt tredje stycke i paragrafen som hänvisar till 24 § lagen (1988:688) om besöksförbud. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Förslaget till lag om ändring i sambolagen Paragrafen, som i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar frågan om rätt till kvarsittande i en gemensam bostad som ingår i bodelningen. En ny andra mening har lagts till paragrafens första stycke. Den innebär att det blir möjligt för en domstol att förordna om besöksförbud i samband med ett förordnande om kvarsittanderätt, på samma sätt som kan ske enligt regler. Liksom enligt 14 kap. 7 § och 18 kap. 2 § är en överträdelse av be- söksförbudet sanktionerad. Detta sker genom ett nytt tredje stycke som hänvisar till 24 § lagen (1988:688) om besöksförbud. I ett nytt andra stycke har införts bestämmelser som gör det möjligt för en domstol att besluta interimistiskt om kvarsittanderätt och besöksförbud. De har utformats med 14 kap. 7 § och 18 kap. 2 § som förebild. Handläggningen sker med tillämpning av bestämmelserna i ärende- lagen. Ett interimistiskt beslut kan därmed överklagas särskilt enligt 37 § första stycket 3 samma lag. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Paragrafen, som i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om interimistiska beslut. En ny andra mening har tillagts paragrafens första stycke. Domstolen ges därmed möjlighet att i mål om rätt att överta bostad enligt 22 § (jfr 16 § i nu gällande sambolag) även förordna interimistiskt om förbud för samborna att besöka varandra. I ett nytt fjärde stycke hänvisas, på samma sätt som i 28 §, till straffbestämmelsen i lagen om besöksförbud. Det nya femte stycket, som motsvarar det tidigare fjärde stycket innebär inte någon ändring i sak. För handläggningen gäller, på samma sätt som enligt 14 kap. 7 § , regler. Efter den senaste ändringen av 14 kap. 9 § framstår det som lagtekniskt lämpligt att kommunikationsskyldigheten anges direkt i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Genom denna nya paragraf införs en rätt att föra särskild talan mot beslut enligt 31 §. Sambor ges därmed samma möjlighet som makar att överklaga interimistiska beslut om kvarsittanderätt och besöksförbud. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Sammanfattning av förslagen i departements- promemorian Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer, (Ds 2001:73) I promemorian lämnas olika förslag som syftar till att motverka våld mellan närstående eller tidigare närstående. Det förslås bl.a. en ändring i lagen (1988:688) om besöksförbud som innebär att ett besöksförbud skall kunna utvidgas till större områden än . Vidare föreslås att ett besöksförbud skall kunna avse den egna bostaden om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den person förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid. Polisen skall även få befogenhet att meddela interimistiska beslut om besöksförbud, s.k. tillfälligt besöksförbud. Det föreslås en ändring i bestämmelser om häktning. Ändringen innebär att det i 24 kap. 1 § första stycket uttryckligen anges att den misstänktes förhållande till målsäganden skall beaktas vid bedömningen av om någon av de särskilda häktnings- förutsättningarna föreligger. Promemorian behandlar även vissa familjerättsliga frågor. De ändringar som föreslås i och sambolagen innebär att det blir möjligt för domstol att förordna om kvarsittanderätt och besöksförbud för en make eller sambo sedan parterna har separerat och fram till dess att bodelning har skett, och att ett sådan förordnande skall kunna ges även interimistiskt. Slutligen behandlas de rättsliga förutsättningarna för att övervaka besöksförbud med elektronisk kontroll. Det presenteras tre olika modeller på hur en sådan övervakning skulle kunna regleras. Den första modellen innebär att skyddstillsyn kombineras med en föreskrift om övervakning av besöksförbud med elektronisk kontroll. Modell nummer två går ut på att domstol i vissa fall skall kunna besluta om övervakning inom ramen för besöksförbudslagen, utan någon koppling till brotts- påföljd. Den tredje modellen innebär ett system där domstol skall kunna besluta om övervakning som en särskild rättsverkan av överträdelse av besöksförbud. Modellerna utgör emellertid inte några färdiga förslag till en rättslig lösning, eftersom det har visat sig att det föreligger stora svårigheter att finna en lämplig rättslig lösning. I stället får modellerna betraktas som idéskisser som kan ligga till grund för fortsatt utrednings- arbete. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1988:688) om besöksförbud Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:688) om besöksförbud dels att 2 och 4 §§ skall ha följande lydelse dels att det i lagen skall införas sex nya paragrafer, 1 a och 1 b samt 22 ad §§ av följande lydelse. Besöksförbud enligt 1 § får avse också förbud att uppehålla sig i eller i närheten av den egna bostaden om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid. Besöksförbud enligt första stycket får meddelas endast om skälen för detta väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den som förbudet avses gälla. När ett beslut enligt 1 a § har meddelats får polisman avlägsna den som har ålagts förbudet från Om det kan antas att ett besöksförbud enligt 1 § inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas. Den som bryter mot ett besöksförbud enligt första stycket får meddelas förbud att uppehålla sig i en viss kommun eller i ett område i en viss kommun där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Ett sådant förbud får meddelas även i annat fall, om det finns synnerliga skäl för det. En utvidgning av besöksförbudet enligt andra stycket får ske endast om skälen för detta väger inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den som förbudet avses gälla. Besöksförbud skall meddelas för Besöksförbud enligt 1 och 2 §§ skall meddelas , högst Besöksförbud enligt 1 a § skall meddelas , högst bart, om inte annat bestäms. bart, om inte annat bestäms. med högst i taget. 2 §§ får förlängas med högst ett år Ett besöksförbud enligt 1 a § får, om det finns särskilda skäl för det, förlängas med högst 30 meddela besöksförbud enligt 1 och 1 a §§ om avgörandet på grund av särskilda omständigheter inte kan Ett tillfälligt besöksförbud gäller till dess åklagare har meddelat beslut i ärendet, dock längst 24 gäller i övrigt 3, 5 och 6 §§. När en polisman har meddelat ärendet skyndsamt överlämnas till åklagare som är behörig att meddela besöksförbud i ärendet. övrigt gäller bestämmelserna i 8 § andra stycket, 9 § andra stycket och 1013 §§ i tillämpliga delar. När en fråga om tillfälligt besöksförbud har väckts, är den tillsägelse av en polisman skyldig att följa med till ett förhör som han eller hon utan giltig orsak, får polismannen ta med honom eller henne till förhöret. Beslut om tillfälligt besöks förbud får inte överklagas. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 24 kap. 1 § skall ha följande lydelse.