prop · GQ03139 · 2003-07-03 00:00:00 — Avsikten har således inte varit att ändra den ordning som gäller för kreditmarknadsföretag. För banker innebär förslaget inte någon begränsning av vad som är tillåtet för dem, utan en utvidgning till samma exemplifierande modell för tillåten verksamhet som gäller för kreditmarknadsföretag. Den bestämmelse i 1 kap. 2 § fjärde stycket BRL om att en bank får ges tillstånd att tillhandahålla posttjänster bedöms ha spelat ut sin roll och bör utgå. Enligt gällande rätt har regeringen eller, efter regeringens bemyndi- gande, getts rätt att meddela närmare föreskrifter om vilken verksamhet en bank får driva (2 kap. 2 § BRL). En motsvarande bestämmelse för kreditmarknadsföretag finns i 3 kap. 4 § LFV. Dessa bemyndiganden har inte utnyttjats. De bör därför tas bort. Särskilt om värdepappersrörelse i kreditmarknadsföretag Med värdepappersrörelse avses verksamhet som består i att yrkesmässigt tillhandahålla en eller flera av följande tjänster handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn, förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrument eller i annat fall medverkan till transaktioner avseende sådana instrument, handel med finansiella instrument för egen räkning, förvaltning av någon annans finansiella instrument, och garantigivning eller annan medverkan vid emissionen av fondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets. Värdepappersrörelse får som huvudregel drivas bara efter tillstånd av . Tillstånd får meddelas svenska banker och utländska bankföretag som driver bankrörelse från filial i samt svenska aktiebolag och utländska företag som inte är bankinstitut. Värdepappersrörelse nämns bland de aktiviteter en bank får ägna sig åt. Den anges emellertid inte som en aktivitet som är tillåten för kreditmarknadsföretag. Det bedöms dock omotiverat att upprätthålla denna skillnad mellan banker å ena sidan och kreditmarknadsföretag å Kreditmarknadsföretag bör alltså ges samma möjlighet som Prop. 2002/03:139 banker att driva värdepappersrörelse. Ändringen föranleder vissa ändringar i lagen om värdepappersrörelse. Dessa behandlas närmare i författningskommentaren. Även när det gäller innehav av egendom är den tysta huvudregeln att en bank inte får förvärva annan egendom än sådan som är uttryckligen med- given. En bank får enligt 2 kap. 4 § BRL förvärva 1.fast egendom, tomträtt och bostadsrätt för att erhålla lokaler för verksamheten eller tillgodose därmed sammanhängande behov, 2.aktie eller andel i företag, vilket uteslutande har till syfte att förvalta fast egendom eller tomträtt, som är avsedd för det under 1 angivna ända- målet, 3.inventarier, vilka anskaffas för rörelsen eller till fastighet som ban- ken äger eller till lokaler som banken i övrigt innehar, 4.fast egendom, tomträtt och bostadsrätt för att bereda bostad åt någon som är anställd i banken, samt 5.lös egendom som skall upplåtas till nyttjande. Tillstånd för förvärv enligt 2 kap. 4 § BRL krävs inte. Som ett komplement till nämnda bestämmelse finns en bestämmelse om banks direktförvärv av annan banks rörelse (2 kap. 5 § BRL). Ett så- dant förvärv får endast ske om "övertagandet inte kan anses vara till skada för det allmänna". Om förvärvet avser hela eller en inte obetydlig andel av rörelsen krävs tillstånd för förvärvet. Frågor om tillstånd prövas av . Ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt prövas dock av regeringen. Förutom de nu nämnda bestämmelserna finns det flera specialbestäm- melser om bankers förvärv av aktier och andelar. Efter tillstånd av , eller av regeringen om ärendet är av principiell betydelse eller i övrigt av särskild vikt, får en bank förvärva aktie i bankaktiebolag samt aktie eller andel i utländskt bankföretag och i svenskt eller utländskt företag, vars ändamål kan anses vara till nytta för bankväsendet eller det allmänna (2 kap. 6 § BRL). Förvärv enligt bestämmelsen brukar benämnas organisationsförvärv. I praxis har krävts att banken kan redovisa ett rationellt skäl för att förlägga viss verksamhet i dotterföretag eller delägt företag. Av praxis framgår också att verksamhet som inte får drivas inom banken normalt inte heller får drivas genom annat företag. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får lämna ett bankaktiebolag tillstånd att förvärva aktier eller andelar i ett svenskt eller utländskt försäkringsföretag och en sparbank eller en med- lemsbank tillstånd att förvärva aktier i ett svenskt försäkringsaktiebolag, om förvärvet ingår som ett led i organisationen av verksamheten (2 kap. 6 a § BRL). Bestämmelsen tillkom i syfte att underlätta ökad integration mellan olika typer av finansiella företag. För att tillstånd skall kunna meddelas krävs att det är fråga om förvärv av organisationsaktier. Det anses vara fallet om det ligger organisatoriska motiv och en långsik- tig affärsstrategi bakom förvärvet. Förvärvets storlek är i sig inte avgö- rande för om det skall betraktas som ett tillståndspliktigt organisations- aktieförvärv men det faller sig naturligt att ju större andel av ett företag som förvärvas desto starkare är presumtionen för att det rör sig om ett organisationsförvärv. Ju mindre andel som förvärvas desto mer anses krävas i fråga om redovisning av omständigheter som innebär att förvär- vet kan anses betingat av organisatoriska skäl. I tillståndsprövningen bör normalt inte ingå en bedömning av förvärvets lämplighet från företags- ekonomisk synpunkt. Utöver förvärv av aktier för de ändamål som nämnts får en bank göra s.k. placeringsförvärv. Det kan vara fråga om placeringar i såväl börsnoterade som onoterade aktier. Innehavens storlek begränsas emel- lertid såväl i förhållande till bankens kapitalstyrka som till röststyrkan i målbolaget. Enligt 2 kap. 15 a § BRL får en banks innehav av placerings- aktier (och krediter med efterställningsklausul eller med förbehåll om vinstandel) motsvara högst av bankens kapitalbas i ett enskilt företag och högst av bankens kapitalbas totalt. Om banken ingår i en koncern, gäller dessa begränsningar för varje företag i koncer- nen utom försäkringsföretag och sådana dotterföretag till försäkringsfö- retag som inte driver någon form av finansiell verksamhet. Därutöver gäller att en banks innehav av placeringsaktier inte utan Finansinspektio- nens medgivande får motsvara av röstetalet för samt- liga aktier i bolaget. Detta är den s.k. femprocentsregeln för banker. Om en bank ingår i en koncern, gäller denna begränsning koncernens sam- manlagda innehav. Vid beräkningen av koncernens innehav skall det dock bortses från aktier som innehas av försäkringsföretag i koncernen eller av dotterföretag till försäkringsföretagen. Enligt 6 kap. 4 § första stycket kapitaltäckningslagen skall vad som föreskrivs om en banks inne- hav och åtaganden i 2 kap. 15 a § BRL tillämpas även på en finansiell företagsgrupps samlade innehav om en bank ingår i gruppen. Bestämmelsen i 2 kap. 15 a § BRL skall ses mot bakgrund att traditionellt har haft en restriktiv syn på bankers aktieägande. När be- stämmelsen infördes refererades till en grundläggande princip som varit vägledande för banklagstiftningen, nämligen att kreditgivning och ägande skall hållas isär. Principen att banker skall ägna sig åt kreditgivning och vara oberoende i denna roll ansågs alltjämt gälla även om således en mindre öppning för aktieplaceringar genomfördes (prop. 1990/91:154 s. 56 ff). En femprocentsregel gällde tidigare för försäkringsbolag men upphäv- des (prop. 1998/99:142). justerades fem- procentsregeln för banker genom att det vid beräkningen av röstetalet helt skall bortses från aktier som innehas av försäkringsföretag i koncernen eller dotterföretag till försäkringsföretagen. Ställningstagande till frågan om storleken av bankers innehav av placeringsaktier ansågs böra anstå i avvaktan på behandlingen av förslag i dess helhet (samma prop. s. 33). Utöver vad som har sagts får en bank förvärva egendom för att skydda sin fordran. Enligt 2 kap. 8 § BRL får en bank för att skydda en fordran: 1.på offentlig auktion, en svensk eller utländsk börs eller en auktorise- rad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad eller vid exekutiv försäljning köpa egendom som är utmätt eller utgör säkerhet för ford- ringen, och 2.om det finns anledning att anta att banken annars skulle lida avse- värd förlust, som betalning för fordran överta egendom som utgör säker- het för fordringen eller annan egendom. Bestämmelsen gäller förvärv av all slags egendom utom egen aktie, aktie i moderbolag, bevis om andel i eller tillskott till den egna medlems- banken och, under vissa förutsättningar, bevis om tillskott till garantifond eller grundfond i den egna . En bank får vidare, i utbyte mot egendom som köpts eller övertagits på detta sätt, förvärva aktier i ett bo- lag, som bildats för förvaltning av egendomen eller för fortsättande av en med denna driven verksamhet. Om en bank har aktier i ett sådant bolag eller aktier som förvärvats med stöd av huvudreglerna får banken för- värva ytterligare aktier i samma bolag, om det finns uppenbar risk för att banken annars lider förlust. För det fall banken har förvärvat aktier enligt de ovan nämnda bestämmelserna får banken, om aktiebolaget överlåter sina tillgångar på ett annat aktiebolag, byta ut dessa aktier mot aktier i det andra bolaget. En bank som har egendom förvärvad enligt dessa bestämmelser skall avge en särskild redovisning av egendomen till . Egendom som en bank förvärvat enligt de nu nämnda bestämmelserna skall avyttras när det med hänsyn till marknadsförhållandena lämpligen kan ske. Det skall dock ske senast när det kan göras utan förlust för ban- ken. Förvärv för skyddande av fordran skall anmälas till enligt närmare föreskrifter (2 kap. 22 § 3 stycket BRL). I fråga om kreditmarknadsföretags organisationsförvärv framgår att ett kreditmarknadsföretag endast efter tillstånd av får förvärva aktier eller andelar i ett företag om förvärvet ingår som ett led i organisationen av verksamheten (3 kap. 5 § LFV). Ett kreditmarknadsföretags innehav av placeringsaktier regleras i 2 kap. 6 § LFV. Där föreskrivs att ett kreditmarknadsföretags kvalifice- rade innehav av aktier eller andelar i företag som inte driver finansiell verksamhet eller försäkringsverksamhet får sammanlagt uppgå till högst av kreditmarknadsföretagets kapitalbas. Ett sådant innehav i ett enskilt företag får uppgå till högst av kapitalbasen i kre- ditmarknadsföretaget. Ett kvalificerat innehav är ett innehav som repre- senterar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. Trots bestämmelserna om placeringsinnehav får ett kreditmarknadsfö- retag för att skydda en fordran dels på offentlig auktion eller på en svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad eller vid exekutiv försäljning köpa aktier eller andelar som är utmätta eller utgör säkerhet för fordran, dels överta aktier eller andelar som betalning för fordran, om det finns anledning att anta att bolaget annars skulle göra en avsevärd förlust. Om ett sådant förvärv medför att någon av de gränser som gäller för placeringsaktier har överskridits skall överskjutande aktier eller andelar avyttras när det med hänsyn till marknadsförhållandena lämpligen kan ske. Egendomen skall dock avyttras senast när det kan äga rum utan förlust för företaget. Kreditmarknadsföretaget skall till avge en särskild redovisning av egendomen (3 kap. 7 § LFV). 8.7.2Innehav av annan egendom än aktier och andelar Regeringens förslag: En bank eller ett kreditmarknadsföretag får in- neha bara sådan egendom som behövs för att driva tillåten verksamhet. Denna begränsning gäller inte aktier och andelar. Kommitténs och promemorians förslag: Överensstämmer med re- geringens förslag. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs och promemorians förslag: Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framgått föreslås att banker och kreditmarknadsföretag enbart får driva finansiell verksamhet och sådan verksamhet som har ett naturligt samband med den. I enlighet härmed bör dessa institut få inneha de tillgångar som behövs för den fi- nansiella verksamheten. Det kan i en rent finansiell verksamhet behöva sådant som kan kallas icke-finansiella tillgångar, exempelvis stora data- system och lokaler för att inrymma verksamheten. Behövs egendomen i den finansiella verksamheten saknas anledning att sätta någon gräns för hur stora de icke-finansiella tillgångarna får vara. Det är dock inte meningen att friheten att inneha egendom skall kunna utnyttjas för att kringgå de verksamhetsbegränsningar som annars gäller för instituten. Ytterst begränsas institutens egendomsinnehav av de all- männa reglerna om soliditet och likviditet, riskhantering samt genomlys- ning samt vissa speciella regler, t.ex. regler om stora exponeringar och kreditportföljens sammansättning. Vad som sagts gäller inte för innehav av aktier och andelar. Innehav av sådan egendom behandlas i det följande. 8.7.3Innehav av egendom till skyddande av fordran Regeringens förslag: En bank eller ett kreditmarknadsföretag får un- der i huvudsak samma förutsättningar som gäller för banker köpa eller överta egendom till skyddande av fordran. Kommitténs förslag: Innehav av annan egendom än aktier och andelar till skyddande av fordran och finansiell rekonstruktion skall inte specialregleras. Panthanteringen antas kunna äga rum inom de ramar som normalt gäller för innehav av egendom samt de möjligheter som finns att skapa speciella bolag för ändamålet. Någon bestämmelse som behandlar förvärv till skyddande av skyddande av fordran föreslås därför inte. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs förslag: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt över förslaget. Svenska Bankföre- ningen, till vars yttrande ansluter sig, framhåller dock att de befintliga reglerna om innehav av egendom till skyddande av fordran medfört tolknings- och tillämpningsproblem och ser med tillfredsställelse på att bestämmelsen upphävs. Se även avsnitt 8.7.5. Remissinstansernas synpunkter på promemorians förslag: Re- missinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som har nämnts i det föregående fö- reslås att ett institut enbart skall kunna driva finansiell verksamhet och verksamhet som har ett naturligt samband med den och att ett institut enbart skall få förvärva sådan egendom som behövs för att driva rörelsen. Förslagen skiljer sig från kommitténs dels genom att kommittén har före- slagit att ett institut i begränsad omfattning skall få driva icke-finansiell verksamhet, dels genom sin utformning. Detta för med sig att synen på egendom som förvärvats till skyddande av fordran skiljer sig från kom- mitténs. Kommittén anser att det inte är en möjlig tolkning att hävda att all egendom som övertas till följd av kreditgivning behövs för att den finan- siella verksamheten skall kunna drivas. Enligt kommittén är det t.ex. inte möjligt att förvärva en pantsatt fastighet och hävda att innehavet behövs för att driva den finansiella verksamheten utan förlust. Här görs emellertid bedömningen att det måste betraktas som ett icke oviktigt inslag i ett instituts rörelse att kunna förvärva egendom till skyd- dande av fordran i syfte att undvika onödiga förluster. Ett institut bör också kunna förvalta den egendom som på så sätt förvärvats. Genom sådana förvärv och den förvaltning som följer därmed kan in- stitutet visserligen komma att driva icke-finansiell verksamhet. Detta bör dock inte medföra andra ingrepp i ett instituts panthantering än att det i lag regleras under vilka förutsättningar egendomen får förvärvas eller övertas och när den skall avyttras. Bestämmelsen i 2 kap. 8 § BRL bör då tas som förebild. Liksom enligt gällande rätt (2 kap. 22 § 3 stycket) skall institutet vara skyldigt att anmäla förvärv för skyddande av fordran till . För kreditmarknadsföretagen innebär en sådan be- stämmelse en skärpning. Den närmare utformningen av bestämmelsen behandlas i författningskommentaren. Om ett institut har stora innehav av egendom som har förvärvats till skyddande av dess fordran, kan det vara ett tecken på att det finns pro- blem och brister i organisationen av verksamheten. Det är därför viktigt att håller sig underrättad om storleken på innehaven. Ytterst begränsas innehavens storlek av reglerna om soliditet och likvi- ditet, riskhantering samt genomlysning. Frågan om innehav av aktier och andelar i företag som har till ändamål att förvalta egendom som förvärvats till skyddande av fordran behandlas i avsnitt 8.7.5. Innehav av aktier och andelar Regeringens förslag: En banks eller ett kreditmarknadsföretags kva- lificerade innehav av aktier eller andelar i företag som inte är kreditin- stitut, utländska kreditinstitut, pengar, värde- pappersföretag, finansiella institut eller anknutna företag får uppgå till högst av institutets kapitalbas. Det kvalificerade innehavet i ett enskilt företag får uppgå till högst av institutets kapitalbas. Ett innehav är kvalificerat om det representerar eller mer av kapitalet eller rösterna eller möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. De gränser som gäller för de kvalificerade innehavens storlek dvs. av institutets kapitalbas får överskridas om hela det belopp varmed det kvalificerade innehavet överskrider gränstalen täcks av institutets egen kapitalbas och avdrag för motsvarande del av kapitalbasen sker vid beräkningen av kapitaltäckningsgraden. Om båda gränserna överskrids skall det största av de båda beloppen täckas. Kommitténs och promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag men anger inte att innehav av aktier och andelar i pengar och värdepappersföretag inte behöver tas med när storleken på det kvalificerade innehavet bestäms. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs förslag: Finansin- spektionen instämmer i att det inte finns anledning att begränsa aktiein- nehavaren hårdare än vad som följer av kreditinstitutsdirektivet. Finans- inspektionen konstaterar att det inte finns några andra begränsningar för icke-kvalificerade innehav av aktier och andelar i icke-finansiella företag än de som följer av reglerna om stora exponeringar. Detta skulle enligt inspektionen i vissa fall kunna medföra att en bank har sammanlagt stora icke-kvalificerade innehav av aktier och andelar i olika icke-finansiella företag och att det sammanlagda värdet av sådana innehav tillsammans med det sammanlagda värdet av kvalificerade innehav av aktier och an- delar i andra icke-finansiella företag innebär en betydande riskexponering i detta slag av tillgångar. understryker vikten av att den i sin tillsynsverksamhet har möjlighet att fortlöpande kunna följa bankernas investeringar i detta slag av tillgångar. Inspektionen bedömer att den kan meddela föreskrifter om vilka upplysningar bankerna skall lämna inspektionen. Inspektionen frågar sig också vilket bemyndigande inspektionen har för ett ingripande i de fall inspektionen bedömer att en banks exponering i detta slag av tillgångar är för stor. Inspektionen har inte något att invända mot att femprocentsregeln avskaffas. I fråga om bestämmelsens närmare utformning anser inspektionen att lydelsen företag vars verksamhet har direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet skall ersättas med anknutet företag. De övriga remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget. Remissinstansernas synpunkter på promemorians förslag: Svenska , i vars yttrande in- stämmer, tillstyrker förslaget. förordar för egen del en systematisk genomgång av motsvarande bestämmelse i lagen om värdepappersrörelse för klargörande av rättsläget enligt den lagen, varvid det bör ske en samordning med det som föreslås gälla för banker. Skälen för regeringens förslag EG-rättens reglering av aktieinnehav Artikel 51 i kreditinstitutsdirektivet innehåller regler som begränsar ett kreditinstituts kvalificerade innehav i vissa icke-finansiella företag. Ett kvalificerat innehav är ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller som möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget (artikel 1.10). Enligt en kommentar på området (Banking and EC , se avsnitt 5.1.2) är syftet med bestämmelsen att kreditinstitut inte skall bli alltför djupt involverade i sektorer som de inte är experter på. Detta skulle för det första kunna leda till förluster i företag som de har andelar i och tvinga institutet att skriva ned anskaffningsvärdet på egendomen, vilket skulle ha negativ effekt på institutets solvens. För det andra skulle institutet, för att undvika en nedskrivning av värdet på andelarna kunna frestas att fortsätta tillhandahålla krediter bortom de gränser då det kan bedömas vara sunt. En intressekonflikt skulle kunna uppkomma mellan institutet och företaget och institutet skulle kunna känna sig tvingat att tillhandahålla krediter. Detta skulle kunna äventyra institutets finansiella position, skapa ett minskat förtroende för institutet hos dess finansiärer eller på annat sätt utsätta . Artikel 51.1 begränsar ett kreditinstituts kvalificerade innehav av aktier eller andelar i icke-finansiella företag. Med icke-finansiella företag avses andra företag än a)kreditinstitut, b)finansiella institut, dvs. ett företag som inte är kreditinstitut men vars huvudsakliga verksamhet består i att förvärva aktier eller andelar eller att utföra en eller flera av de verksamheter som tas upp i punkterna 212 i bilaga 1 till kreditinstitutsdirektivet (artikel 1.5 i nämnda direktiv), c)företag vars verksamhet har direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet såsom leasing, factoring, förvaltning av värdepappersfonder, datatjänster eller liknande (artikel 43.2f andra stycket i direktiv /635/EEG), eller d)försäkringsföretag (definierade i direktiv /239/EEG och 79/267/EEG). I artikeln föreskrivs att ett kreditinstitut som huvudregel inte får ha ett kvalificerat innehav i ett enskilt icke-finansiellt företag som motsvarar av bankens kapitalbas. Vidare får ett instituts sam- manlagda kvalificerade innehav inte uppgå till av in- stitutets kapitalbas. Undantaget för företag vars verksamhet har direkt samband med bank- verksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet föranleds av en önskan att ge banker frihet att organisera den traditionella bankverk- samheten i olika juridiska personer utan att träffas av begränsningarna i Uppenbarligen finns det utrymme för flexibilitet även i tolkningen av vad som utgör traditionell bankverksamhet. Inte minst för- ändras detta över tiden. I praktiken torde skiljelinjen komma att dras mellan finansiell och icke-finansiell verksamhet. All finansiell verksam- het torde kunna hänföras till "bankverksamhet" och därmed också un- dantas från de aktuella begränsningarna. Även verksamhet som direkt har som syfte att stödja sådan verksamhet, t.ex. genom databearbetning eller liknande, torde kunna undantas från begränsningarna. Däremot skall rent icke-finansiell verksamhet inte undantas från 15 och 60 procentgrän- serna. Enligt artikel 51.6 får medlemsstaterna föreskriva att de ovan nämnda gränstalen får överskridas under förutsättning att hela det belopp varmed det kvalificerade innehavet överskrider gränstalen täcks av egen kapital- bas och att avdrag för motsvarande del av kapitalbasen skall ske vid be- räkning av kapitaltäckningsgraden. Om båda de angivna gränstalen, för enstaka innehav och för de samlade innehaven, överskrids skall det största av det överskridna beloppet täckas av egen kapitalbas. För innehav av aktier och andelar som inte är kvalificerade gäller inte bestämmelserna i artikel 51 i kreditinstitutsdirektivet.