prop · GQ03122 · 2003-05-23 00:00:00 — Regeringens bedömning: Samverkan med svenskt näringsliv och fackföreningsrörelse bör stärkas, bl.a. vad gäller hur företag kan bidra till uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen och när det gäller frågor om företags sociala och miljömässiga ansvar. Regeringen bör fortsätta att inom utveckla arbetet med frågor om etiska och sociala hänsyn vid statsstödd exportkreditgivning. U- kreditförordningen bör ses över i detta hänseende och mot bakgrund av rekommendationen att avbinda biståndet till de fattigaste länderna, vilken regeringen har ställt sig bakom. Svenska erfarenheter av nära och konstruktivt samarbete arbetsmarknadens parter bör tas tillvara i samarbetet med andra länder. Särskild uppmärksamhet bör ägnas insatser som främjar de grundläggande mänskliga rättigheterna i arbetslivet. Globkoms förslag: Kommitténs förslag överensstämmer i stora delar med regeringens bedömning. Kommittén föreslår även en utredning kring frågan huruvida företags och pensionsfonders rapporteringsskyldighet på det sociala och miljömässiga området bör regleras i svensk lag och att statlig medverkan i en nationell fristående organisation för främjande av företags sociala ansvar bör prövas. Kommittén föreslår vidare att i samarbete med svenskt näringsliv verkar för utveckling och harmonisering av internationella regler för företagens sociala ansvar. Kommittén menar att svensk fackföreningsrörelse i ökad utsträckning bör utnyttjas som en resurs i politiken för global utveckling och i främjandet av företagens sociala ansvar. Kommittén anser att arbetsmarknads- och arbetslivsfrågor måste få en ökad aktualitet i utvecklingssamarbetet. Effekten av etablerandet av ekonomiska frizoner bör särskilt Kommittén menar att frågan bör prövas huruvida den statsstödda exportkreditgivningen skall förenas med villkor om uppfyllande av mänskliga rättigheter och förstärkta villkor avseende Kommittén anser att informationsutbytet och näringslivet kring frågor som rör MR-situationen i olika länder och företagens möjligheter att i olika länder bidra till främjandet av de mänskliga rättigheterna och en hållbar utveckling kan stärkas ytterligare. Kommittén föreslår också att Sida ges i uppdrag att säkerställa att dess handels- och investeringsstödjande verksamhet är förenlig med mänskliga rättigheter och hållbar utveckling. Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer i princip utredningens resonemang kring näringslivets roll i utvecklingssamarbetet. Vissa anser dock att näringslivets positiva roll för utveckling borde ha getts mer utrymme. Flera remissinstanser hänvisar till arbetet inom och Global Compact för att förstärka företagens miljöansvar och respekt för mänskliga rättigheter. Bland andra och finner det anmärkningsvärt att fackföreningarna behandlas i så liten utsträckning i utredningen. Några remissinstanser understryker vikten av att inte bara involvera det svenska näringslivet utan även det lokala i utvecklingsländerna. Skälen för regeringens bedömning: Svenskt näringsliv har omfattande erfarenhet och kompetens när det gäller utvecklingsländer. Regeringen avser att verka för ett stärkt samarbete med näringslivet både i utformandet av politiken och inom utvecklingssamarbetet. Svenska företags förmåga att ta ett utvidgat ansvar och att utveckla produkter och lösningar på fattiga människors problem bör främjas ytterligare. Ett nära och ansvarsfullt samarbete mellan arbetsmarknadens parter har spelat en avgörande roll för den svenska samhällsutvecklingen och stabiliteten. Dessa erfarenheter är viktiga även i ett globalt perspektiv. Nordiska erfarenheter av hur ett ansvarsfullt fackligt engagemang inte enbart bidrar till att förbättra löntagarnas situation utan också till att näringslivet tar sitt sociala och miljömässiga ansvar måste tas tillvara. 2002/03:122 Regeringen avser att fortsätta stödja svensk fackföreningsrörelses samarbete och kunskapsutbyte med sina motsvarigheter i utvecklingsländerna. Regeringen avser också att stärka samarbetet med näringslivet och svensk fackföreningsrörelse när det gäller socialt och miljömässigt ansvar och uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen. Ett internationellt initiativ som syftar till detta är FN:s Global Compact som lanserades 1999 och som inbjuder näringslivet att samarbeta kring frågor om mänskliga rättigheter, arbetsvillkor, socialt ansvar och miljöhänsyn. Regeringen avser att verka aktivt i det internationella samarbetet t.ex. genom FN:s kommission för hållbar utveckling för att följa upp besluten om företagens ansvar i genomförandeplanen från i . har antagit riktlinjer inom dessa områden och korruptionsområdet. Regeringen stödjer dessa initiativ. Regeringen har dessutom tagit initiativ till Globalt Ansvar som tar sin utgångspunkt i FN:s Global Compact och riktlinjer för multinationella företag och som syftar till att främja svenska företags genomförande av dessa principer och riktlinjer. Frågan om barnarbete är viktig i detta sammanhang. har internationellt arbetat för att utvecklingssamarbetet skall avbindas från krav på att stödet måste användas till att köpa givarlandets produkter eller tjänster. Bakgrunden till detta är att ett avbundet bistånd beräknats vara avsevärt mer effektivt än bundet stöd. Regeringen har av denna anledning ställt sig bakom den rekommendation som antogs av (/DAC) att avbinda biståndet till de minst utvecklade länderna (MUL). Detta innebär att svenskt bistånd till MUL skall vara avbundet . Användningen av ukreditverktyget och tillämpbarheten av kreditförordningen, som avser finansiering av svenska varor och tjänster, har därmed förändrats i grunden i de aktuella länderna. Statliga exportkreditgarantier genom () kan spela en viktig roll i samband med svenska affärer med bl.a. utvecklingsländer. Garantierna innebär att företagen mot erläggande av en premie kan lyfta av politiska och kommersiella risker som sådana projekt ofta är förknippade med. De flesta har utarbetat gemensamma riktlinjer för ökad miljöhänsyn i samband med exportkreditgarantier. Dessa ligger till grund för den policy som EKN tillämpar. EKN:s miljögranskning omfattar förutom yttre miljö även sociala aspekter. EKN har också fastställt riktlinjer för sin garantigivning till MUL. EKN har getts i uppdrag att utveckla arbetet med etiska hänsyn vilket bl.a. omfattar antikorruption och sociala frågor. Vidare har EKN efter överenskommelse i fastställt riktlinjer för att motverka korruption i samband med garantigivning. EKN skall informera sina kunder om initiativet Globalt Ansvar och riktlinjer för multinationella företag. Regeringen anser det angeläget att fortsätta att inom utveckla arbetet med frågor om etiska och sociala hänsyn vid statsstödd exportkreditgivning. 6.1 Utvecklingssamarbetet inom politiken för global utveckling Regeringens förslag: skall fortsätta att bedriva ett effektivt utvecklingssamarbete med tyngdpunkt på de fattigaste länderna. Samarbetet med och det internationella utvecklingssamarbetet slås samman. Regeringens bedömning: Det internationella utvecklingssamarbetet bör komplettera utvecklingsländers egna ansträngningar att åstadkomma utveckling. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Utvecklingsländerna har åtagit sig att ta ett ökat ansvar för sin egen utveckling, genomföra reformer och skapa gynnsamma inhemska villkor för utveckling. Detta har manifesterats i internationella överenskommelser. har de rika länderna åtagit sig att främja resursflöden, investeringar och handel till förmån för utvecklingsländerna. Ett stärkt internationellt utvecklingssamarbete har också utlovats. Utvecklingssamarbetet kommer att vara av fortsatt stor betydelse för många utvecklingsländer framöver. Detta gäller särskilt de allra fattigaste länderna som marginaliserats ytterligare . Ett väl utformat utvecklingssamarbete kan utgöra en katalysator för utveckling och fattigdomsminskning. Kärnan i utvecklingssamarbetet är att bidra till ökad kunskap och att bygga upp varaktiga institutioner. Syftet är att fattiga människor och länder skall kunna ta makt över sin egen utveckling. Som framgått i tidigare avsnitt kan medverka till att detta sker inom en rad olika samhällsområden. Samarbetet kan utformas som stöd till den statliga förvaltningen, universitet, näringsliv och folkliga institutioner. Många fattiga länder har haft ett alltför stort beroende av stöd utifrån. Det finns en insikt om den centrala betydelsen av nationell politik och nationellt ägarskap i utvecklingsprocessen. Utvecklingssamarbete kan stödja den nationella politiken, men inte ersätta den. Ländernas egna strategier för fattigdomsbekämpning eller motsvarande måste vara grunden för de insatser som görs inom utvecklingssamarbetet. skall fortsätta att bedriva ett ambitiöst och effektivt utvecklingssamarbete med tyngdpunkt på de fattigaste länderna. För att möjliggöra detta är det centralt att den svenska biståndsförvaltningens resurser anpassas för att effektivt kunna administrera verksamheten, samt för att kunna följa upp och utvärdera den förda politiken. Mål, inriktning och former för utvecklingssamarbetet utvecklas under avsnitten 6.26.4. Det mål som föreslås nedan för det internationella utvecklingssamarbetet, dvs att det skall bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor, föreslås gälla även för det samarbete som bedrivs med länderna i genom en sammanslagning av de båda politikområdena 8 och 9. Detta utvecklas vidare under avsnitt 6.5. Förslag nedan som berör utgiftsområde 7 Internationellt bistånd och som kan innebära ökade Prop. 2002/03:122 kostnader, finansieras inom utgiftsområdet. Sammanslagningen av politikområdena 8 och 9 innebär att insatser som enligt DAC inte ingår i beräkningen av offentligt utvecklingssamarbete som tillhör samma politikområde som de insatser som redovisas som utvecklingssamarbete. Det övergripande målet för internationella utvecklingssamarbete "att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor" är giltigt för hela det nya politikområdet. Verksamhet inom detta nya politikområde som inte faller inom ramen för /DAC:s beräkning av offentligt utvecklingssamarbete kan i samma utsträckning som tidigare kopplas till användning av svenska resursbasen. 6.2Mål: Att avskaffa fattigdomen Regeringens förslag: Målet för utvecklingssamarbete skall vara att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Globkoms förslag: Kommittén föreslår att "En förbättring av den fattiga människans levnadsvillkor" skall vara målet för utvecklingssamarbetet. Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer i huvudsak att de sex hittillsvarande delmålen för utvecklingssamarbetet avskaffas. Flera remissinstanser finner det dock olyckligt att jämställdhet mellan kvinnor och män försvinner som delmål. Vissa remissinstanser föreslår en omformulering av målet. Sida föreslår att målet för biståndet bör omformuleras till "Att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor". Skälen för regeringens förslag: Världsfattigdomen är alltjämt mänsklighetens största gissel. står bakom det internationella målet att halvera andelen fattiga människor i världen. På lång sikt är målet att helt avskaffa fattigdomen. För att uppnå detta mål skall i samverkan och samarbete med andra länder bidra till att främja fattiga människors möjligheter att förbättra sin egen situation och därmed ta sig ur fattigdomen. Målet för det svenska utvecklingssamarbetet skall vara att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Denna formulering avser att lyfta fram fattiga kvinnor, män, flickor och pojkar som aktiva subjekt snarare än passiva objekt. Utvecklingssamarbetet är ett stöd och komplement till ansträngningar som görs av fattiga människor och länder för att ta sig ur sin fattigdom. Utvecklingssamarbetet är ett instrument bland många inom den samlade politiken för global utveckling och dess mål är en del av det övergripande målet om en rättvis och hållbar global utveckling. De sex biståndspolitiska delmål som tidigare gällde för Prop. 2002/03:122 utvecklingssamarbete medförde att det övergripande målet fattigdomsbekämpning föll i bakgrunden och i realiteten inte utgjorde vare sig fokus eller mål för verksamheten. Även /DAC har i en översyn av utvecklingssamarbete konstaterat att fattigdomsminskning inte utgjort fokus för svenskstödda projekt och program, trots att detta egentligen varit det övergripande målet. I syfte att lyfta fram fattigdomsbekämpningen som det centrala för utvecklingssamarbetet bedömer regeringen mot denna bakgrund att ett fattigdomsinriktat mål utgör ett effektivare styrmedel än flera olika delmål för utvecklingssamarbetet. Regeringens förslag: Utvecklingssamarbetet skall främja och präglas av respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati och god samhällsstyrning, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt och social utveckling och trygghet. Särskilda ansträngningar skall göras för att stärka arbetet vad gäller konflikthantering och globala gemensamma nyttigheter. Globkoms bedömning: Kommittén föreslår inga särskilda huvuddrag. Däremot överensstämmer kommitténs resonemang och analys kring grundläggande utgångspunkter för att åstadkomma en hållbar fattigdomsbekämpning i huvudsak med regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: De huvuddrag som gäller för politiken för global utveckling skall även vara styrande för verksamheten inom politikområdet för internationellt utvecklingssamarbete. Denna verksamhet skall således främja och präglas av respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati och god samhällsstyrning, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt och social utveckling och trygghet. Särskilda ansträngningar skall dessutom göras i utvecklingssamarbetet för att stärka insatser vad gäller konflikthantering och globala gemensamma nyttigheter (se avsnitt 5.4). Utvecklingssamarbetet har en viktig funktion när det gäller att komplettera och stödja åtgärder som vidtas på en rad olika politikområden inom ramen för politiken för global utveckling. Utvecklingssamarbetets roll och potential som katalysator inom rättsliga frågor, säkerhets- och försvarspolitiken, handelspolitiken, migrationspolitiken, politik för social omsorg och folkhälsa, ekonomisk politik och finansiella frågor, utbildningspolitiken, jordbruks- och fiskeripolitiken, kulturpolitiken, miljöpolitiken och näringspolitiken framgår i avsnitt 5.5. Utvecklingssamarbetet skall präglas av rättighetsperspektivet och de fattigas perspektiv. Detta innebär att människors rättigheter är grund för de insatser som görs och att fattiga människors behov, intressen och Prop. 2002/03:122 förutsättningar skall sättas i centrum. 6.4Olika förutsättningar, olika samarbetsformer Regeringens bedömning: Utvecklingssamarbetet bör utgå från att förutsättningar, behov och intressen skiftar i olika länder. Det bör grundas på fattiga kvinnors, mäns och barns perspektiv, intressen, förutsättningar och behov. Utvecklingsländernas egna strategier för fattigdomsbekämpning och prioriteringar bör vara utgångspunkten för alla internationella insatser. Fortsatt stöd bör ges för att stärka utvecklingsländernas kapacitet att vidareutveckla och förbättra strategierna. Svenskt långsiktigt samarbete bör grundas på samsyn med samarbetsländerna vad gäller huvuddragen i en effektiv politik för fattigdomsbekämpning. Tyngdpunkten bör ligga på de fattigaste länderna. Kunskapsutveckling bör fortsatt stödjas och ta sin utgångspunkt i utvecklingsländernas egna strävanden. totala utvecklingssamarbete bör breddas och göras mer flexibelt. Insatserna kan koncentreras till färre områden. De planeringsinstrument som utarbetas för samarbete med enskilda länder bör ge en helhetsbild av svensk politik och svenskt samarbete med landet i fråga. De bör återspegla åtgärder som avser vidta på olika politikområden. I de fall där förutsättningar för ett bredare och mer långsiktigt samarbete saknas bör riktade insatser användas inom särskilda områden. Det humanitära arbetet bör stärkas, bl.a. vad gäller samordning i de aktuella länderna och hantering av övergången mellan kris och återhämtning. Ökade ansträngningar bör göras för att stärka den internationella humanitära rätten och skydd av civila i krissituationer. Bilateralt och multilateralt samarbete bör ses i ett samlat perspektiv. Samverkan inom ramen för EU och med andra givarländer samt multilaterala organ bör utökas. De ökade förutsättningarna för samverkan med andra aktörer bör utnyttjas i syfte att stärka samordning. Svenska insatser bör i ökad utsträckning göras i samverkan med EU, andra givarländer och multilaterala aktörer bl.a. vad gäller analys, finansiering och utvärdering. Möjligheter att arbeta genom andra aktörer bör utnyttjas. Globkoms förslag: Delar av kommitténs förslag överensstämmer med Prop. 2002/03:122 regeringens bedömning. Kommittén föreslår att skall bedriva ett långsiktigt samarbete med låginkomstländer eller länder med utbredd fattigdom vars regeringar: driver en politik som är inriktad på hållbar fattigdomsminskning; driver en pågående process mot demokrati och jämställdhet; har en trovärdig strävan mot att förverkliga de mänskliga rättigheterna. Kommittén menar att ett aktivt och selektivt samarbete bör prägla biståndet till de länder som inte bedöms ha förmåga eller kapacitet att fullt ut genomföra den fattigdomsbekämpande politiken, men som kan accepteras utifrån de föreslagna urvalskriterierna. För länder som bedöms uppfylla kriterierna och som har kapacitet och förmåga att genomföra politiken bör ett generellt budgetstöd med självständigt resultatansvar komma ifråga. Kommittén anser att det långsiktiga samarbetet bör begränsas till att omfatta 20 länder. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna stödjer att antalet långsiktiga samarbetsländer fokuseras och begränsas. Dock menar de flesta som yttrat sig att antalet inte behöver begränsas till exakt 20 länder. Remissinstanserna är i stor utsträckning kritiska till de föreslagna kriterierna för länderurval, indelningen i kategorier och kopplingen mellan landkategori och biståndsform. Ett flertal remissinstanser betonar vikten av att förstärka verksamheten i fält. Skälen för regeringens bedömning: Förutsättningar och behov skiftar och förändras . Utvecklingssamarbete kan inte utformas enligt någon likformig modell utan måste anpassas efter situationen och förutsättningarna i olika länder. Behov och möjligheter att nå resultat bör avgöra omfattning och former för utvecklingssamarbete med enskilda länder. Trots olika situationer och olika former bör utvecklingssamarbete utgå från värderingar och erfarenheter av utvecklingsprocesser. Olika insatser bör hänga ihop i en samlad politik med samma mål och huvuddrag. Ett långsiktigt brett samarbete med vissa länder bör präglas av samma vision som mer begränsade insatser i andra länder. agerande i bilaterala sammanhang och i EU och multilaterala organ bör styras av samma tänkande. Här krävs ett integrerat arbetssätt och en stärkt helhetssyn. Den gemensamma globala dagordningen för utveckling och den ökade internationella fokuseringen på de fattiga ländernas egna strategier lägger en god grund för detta samlade synsätt. Ökad betoning på samverkan är endast en av många aktörer i det internationella utvecklingssamarbetet. Resultat kan bara nås genom samverkan med andra. Förutsättningarna för samverkan mellan länder, organisationer och andra aktörer har förbättrats . Millenniedeklarationen och andra överenskommelser har lagt grunden för en internationell samsyn och gemensam global dagordning på utvecklingsområdet. Den ökande internationella fokuseringen på utvecklingsländernas egna strategier ger en utgångspunkt för ett nytt synsätt. Möjligheterna till bättre samordning ökar. Multilaterala samarbetsformer blir viktigare, bl.a. när det gäller att genomföra åtgärder beträffande globala gemensamma nyttigheter. 2002/03:122 intensiv internationell debatt förs om det globala systemet och rollfördelning mellan olika aktörer. Frågor om samverkan, effektivitet och harmonisering står högt på dagordningen. Möjligheterna är stora att ta ytterligare steg mot ökad samlad effektivitet. De nya förutsättningarna, särskilt fokuseringen på utvecklingslandets perspektiv, medför att gränserna mellan olika former av samarbete bilaterala och multilaterala suddas ut. Det är ur utvecklingslandets perspektiv knappast avgörande om insatser och resurser kommer från , andra länder, EU, FN eller finansiella institutioner. Det viktiga är att insatserna är väl samordnade, utgår från en gemensam syn och en utvecklad dialog och stödjer landets strategier på ett effektivt sätt. Detta innebär att totala utvecklingssamarbete breddas och blir mer flexibelt. Fler insatser görs tillsammans med andra och är kompletterande. Sådan samverkan innebär att insatser i ett utvecklingsland kan koncentreras till färre områden och sektorer. ger det nära samarbetet med andra aktörer kunskap om och möjlighet att påverka den samlade utvecklingsverksamheten i landet. Långsiktigt brett samarbete med enskilda länder Långsiktigt utvecklingssamarbete skall grundas på ett nära partnerskap där utgångspunkten är utvecklingslandets huvudansvar och ledarskap. Nationella behov, prioriteringar och strategier för utveckling måste ligga till grund för samarbetet. Utan ett starkt nationellt eget ansvar åstadkoms inga hållbara resultat. Effektivt partnerskap baseras på respekt, förtroende, öppenhet och långsiktighet. Det bygger på en gemensam värdegrund. Detta gäller särskilt fattigdomsbekämpning och områden som mänskliga rättigheter, demokrati, jämställdhet och barnets rättigheter. Men det gäller också för att t.ex. minska inkomstskillnader genom en jämlik fördelningspolitik. Samsynen måste säkerställas genom dialog. Det svenska utvecklingssamarbetet skall ta sin utgångspunkt i de fattigas perspektiv på utveckling. Det ställer krav på samarbetslandets regering när det gäller att säkerställa att fattiga människors intressen, erfarenheter och resurser företräds och tillvaratas i den nationella politiken. I ett 60-tal av de fattigaste länderna har nationella strategier för fattigdomsbekämpning redan tagits fram eller är på väg att utarbetas. Strategierna utgör de bästa instrumenten för att minska fattigdomen och en utgångspunkt för ett mer effektivt och samordnat utvecklingssamarbete. De har tagits fram i en process med folkligt deltagande i varierande grad. De skall bygga på landets egna förutsättningar att bekämpa fattigdomen. Instrumentet är ännu nytt och behöver utvecklas ytterligare både beträffande process, innehåll och folklig förankring. Särskilt viktigt är att tydliggöra prioriteringar, att förstärka kopplingen till budgetarbetet, handel och produktion. En viktig del av utvecklingssamarbetet är därför att stärka ländernas kapacitet att förbättra strategierna. I detta inbegrips ett stöd till den statliga förvaltningen, till nationella parlament och till det civila samhället. I de fall där förutsättningarna är goda för långsiktigt samarbete kan det Prop. 2002/03:122 baseras på ett långtgående ansvar från mottagarlandets regering. sådant samarbete kan bl.a. omfatta generellt budget- eller sektorstöd med självständigt resultatansvar hos mottagarlandet. Ansvar, mål och medel måste vara tydliga i samarbetet. Parternas respektive åtaganden måste framgå klart, liksom förutsättningar för fortsatt, förändrat, avslutat eller avbrutet samarbete. Dialogen måste vara öppen och rak. Om förutsättningar inte finns för meningsfullt samarbete bör det avbrytas. De svenska landstrategierna har varit ett viktigt instrument för utvecklingssamarbetet. Det finns ett fortsatt behov av ett tydligt strategiskt styrande instrument för samarbetet.