prop · GR0351 · 2003-12-15 00:00:00 — Även arbetsmiljö- och säkerhets- förbättrande åtgärder för yrkesfiskare och fritidsfiskare bör bli föremål för ökad forskning och utveckling. Allt nyttjande av bestånden bör beaktas, vilket innebär att forskningen skall omfatta även fritidsfiskets betydelse för beståndssituationen. Vid kunskapsinsamlingen bör den lokala kunskapen hos fiskare och andra intressenter tas till vara. Sam- verkan på forskarnivå mellan limnologer, marinbiologer och fiskeri- biologer är önskvärd. Kustfiske och fritidsfiske bedrivs efter ett stort antal arter och bestånd, såväl reglerade som oreglerade. För många bestånd är kunskapen bristfällig, för andra finns kunskap om att bestånden är svaga och att fisket bedrivs utanför biologiskt säkra gränser. Detta gäller exempelvis för siklöjan i . Beståndssituationen för flera av de för det kustnära fisket viktiga arterna på ost- och har försämrats drastiskt, bl.a. för ål, kolja, vitling och pigghaj på samt abborre, gädda, ål, öring och sik på ostkusten. För insjöfisket anses ett fåtal bestånd vara överutnyttjade av yrkesmässigt fiske. Detta gäller bl.a. siklöja i och samt och sik i . För vissa bestånd är dock kunskapen bristfällig och en ökad forskning krävs. Många bestånd i attraktiva områden är överutnyttjade av fritidsfiske. På nationell nivå verkar för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (FORMAS) för att utveckla tvärsektoriella forsk- ningsprojekt inom det akvatiska området. Regeringen har förstärkt den miljöforskningen med . Syftet är att hav, sjöar och vattendrag ska vara ekologiskt hållbara och deras variationsrika livsmiljöer för djur och växter ska bevaras. Genom denna satsning finns möjligheter för en samverkan på forskarnivå mellan limnologer, marinbiologer och fiskeribiologer. Regeringen har vidare för Prop. 2003/04:51 avsikt att uppdra åt FORMAS att i samverkan med och andra berörda myndigheter och andra forskningsfinansiärer utarbeta en strategi för fisk- och fiskeforskning. På europeisk nivå utvecklas, inom ramen för det sjätte miljöhand- lingsprogrammet, en övergripande strategi för att skydda I detta arbete kommer sektorer som nyttjar den miljön att belysas och en samordning genomföras av forskning, övervakning och förvaltning för det området. Vidare har fiskeministrarna begärt att särskild uppmärksamhet skall ägnas åt att förbättra forskningen så att en bredare vetenskaplig grund skapas för förvaltningsåtgärder. Inom ramen för EU:s insamlingsarbete av data bedrivs ett arbete med att öka kvaliteten i beståndsuppskattningarna. Insamling av data gäller fiskekapacitet, fiskeansträngning, ekonomi och landningsstatistik för kommersiella landningar av alla bestånd, total yrkesmässig fångst samt uppgifter om fångst som kastas överbord. Regeringen kommer att arbeta för att arter som vandrar mellan sött och salt vatten i ökad utsträckning blir föremål för uppmärksamhet. Regeringen gör bedömningen att det arbete som påbörjats inom ramen för program för insamling av data avseende fiskresurserna och fiskerinäringen måste vidareutvecklas och arbetet förstärkas inom Internationella rådet för havsforskning (ICES) och FAO:s rådgivande kommission för insjöfiske, European Inland Fisheries Advisory Commission (EIFAC). Eftersom kunskaps- läget måste förbättras för många av de arter och bestånd som utgör resursbasen för det småskaliga fisket samt fritidsfisket görs en satsning inom detta område. Betydelsen av fångsterna från det icke-yrkesmässiga fisket för flertalet för kustfisket viktiga arter och bestånd måste beaktas. En förutsättning för akvatisk forskning är att har tillgång till forskningsfartyg. De svenska forskningsfartygen är byggda . har i samråd med FORMAS uppdraget att senast redovisa en förstudie av behovet av forskningsfartyg. Sedan uppdraget redovisats avser regeringen bedöma behovet av projektering av ett nytt forskningsfartyg. har till regeringen framlagt ett förslag om förstärkning av forsknings- och utvecklingsverksamheten inom det området. Detta förslag bereds i . Regeringen har för avsikt att återkomma i frågan. Regeringens bedömning: Fiskevården bör i första hand inriktas mot att bevara och förbättra fiskbeståndens livsmiljö och de naturgivna förutsättningarna och i förekommande fall restaurera skadade miljöer Skälen för regeringens bedömning: har nästan alla sjöar och strömmande vatten i påverkats negativt till följd av dikning, sänkning, flottledsrensning eller vattenkraftsutbyggnad. Detta har lett till att längre partier med icke påverkat, strömmande vatten, särskilt i , är ovanliga. Många fiskarter liksom andra djur- och växtarter som är beroende av strömmande vatten återfinns på listan över hotade arter. Utsättning av fisk och kräftor kan hota vilda arter och stammar. I kustområdet har utbyggnad av småbåtshamnar och bryggor medfört fragmentering och förluster av lekplatser för fisk. Övergödning, giftutsläpp och störningar från båttrafiken har också minskat tillgången på naturliga lek- och uppväxtplatser. Fortsatt inventering och forskning bör ske för att klarlägga möjligheterna till och effekterna av miljöanpass- ning, restaurering och kompensationsåtgärder. Flodkräftan har i utgjort en viktig del av många limniska eko- system och en betydande del av insjöfisket. Kräftpesten innebar en avse- värd minskning av antalet bestånd och denna utveckling har förvärrats genom introduktionen av signalkräfta. Flodkräftan är nu allvarligt hotad inom hela sitt utbredningsområde. har föreslagit åtgärder för att bevara och förstärka bestånden av och fisket på flodkräfta och denna fråga bereds inom . Oavsiktlig spridning av signalkräfta innebär ett hot både mot flodkräftan och mot andra skyddsvärda arter och bestånd inte minst i skyddade områden som exempelvis . bör fortsatt aktivt verka för att dessa hot minimeras. Sik- och öringfisket har fått ökad betydelse för kust- och insjöfisket . Prisbilden gentemot lax har förbättrats och det finns en ökad efterfrågan på sikrom. För kust- och insjöfisket är det också en för- del att fiskesäsongen är längre än för lax. Det bästa sättet att stärka dessa bestånd är genom habitatrestaurering och återställande av vand- ringsvägar. När detta inte är möjligt kan förstärkning ske genom kompensatoriska utsättningar, en fråga som bör aktualiseras vid ompröv- ning av vattendomar. Även andra arter bör bli föremål för bestånds- och habitats- restaurerande åtgärder i högre utsträckning än . Detta gäller kommersiella arter som gädda, abborre och gös, som också påverkats negativt av stängda vandringsvägar, men också hotade bestånd av många strömlevande arter, som nejonögon och flera arter av mörtfiskar. Möjligheten att återintroducera stör bör undersökas. I fjällområdet är många sjöar och vattendrag utbyggda och ekosystemen allvarligt skadade. Kompensatoriska åtgärder i form av utsättning av främmande kräftdjur har inte haft avsedd effekt på fisket och de har ytterligare förändrat ekosystemen. Dessa tidigare åtgärder överensstämmer inte med nuvarande miljömål för fjällen och regeringen har givit i uppdrag att se över fiskets påverkan på bestånden och ge förslag på åtgärder för att kompensera nämnda problem. Även bestånd är i behov av fiskevårdande åtgärder, men i detta sammanhang har kompensatoriska utsättningar har emellertid inte fått avsedd effekt. Vidare är utrymmet för habitatsåtgärder begränsat. Ända har bestånden av kustnära torsk längs den svenska successivt minskat. Såväl fritidsfiskets som det kustnära yrkesfiskets fångster uppgår nu till någon procent av tidigare värden. Vid inventering av nuvarande förekomst av torsklek inomskärs har sådan lek bara påvisats i Gullmarn. Denna förändring innebär en allvarlig försämring av den biologiska mångfalden som kan bero på grundläggan- de störningar på kustekosystemen. bör därför fortsätta sitt Prop. 2003/04:51 arbete med att genom teknisk reglering och andra lämpliga åtgärder restaurera bestånden av torsk längs . I samband med olika vattendomar utdöms särskilda och allmänna fiskeavgifter. De utdömda medlen skall användas för främjandet av fisket, efter förslag från . Särskilda fiskeavgifter skall användas för främjandet av fisket i det vatten som berörs av vattenverksamheten eller inom något angränsande vattenområde. Allmänna fiskeavgifter skall användas för att bekosta forskning och utveckling i hela landet inom fiskevården. Därtill kommer att för användning av fiskavgiftsmedel krävs regeringens medgivande. Medlen utnyttjas såväl av som länsstyrelser och andra intressenter. Det är angeläget att dessa fiskeavgiftsmedel utnyttjas bättre. Regeringen gör bedömningen att i samverkan med berörda myndigheter ser över möjligheterna för ett bättre utnyttjande av dessa medel. Regeringens bedömning: För att förbättra situationen för ålbeståndet bör satsningar på en nationell åtgärdsplan göras, liksom ökade ålut- sättningar, förbättrad kunskapsinsamling och utveckling av selektiva redskap. förslag: Utredningen konstaterar att ål är en av de vik- tigaste arterna för det kustnära fisket. Detta fiske är på grund av en starkt minskad rekrytering i hög grad beroende av utsättningar. har också unika möjligheter att med en ökad utsättning bidra till återhämt- ningen av det europeiska ålbeståndet då det här finns stora outnyttjade uppväxtområden. När det gäller utsättningar av laxartad fisk sker dessa, dels enligt vattendomar och dels i syfte att förbättra för fritidsfisket. Ett bättre nyttjande av den odlade fisken bör kunna ske inom s.k. terminalfiske, dvs. i sådana kustnära områden utanför mynningarna av utbyggda älvar, där odlad lax koncentreras inför lek. Remissinstanserna: Flera remissinstanser betonar att såväl ålutsätt- ningar som laxutsättningar har en mycket stor betydelse för det småskaliga fisket. En del remissinstanser efterfrågar även utsättning av andra arter som t. ex. sik. Skälen för regeringens bedömning Utsättningar utgör en del i arbetet med fisk- och fiskevården, vilken skall i första hand inriktas mot att bevara och förbättra fiskbeståndens livsmiljö och de naturgivna förutsättningarna för goda bestånd. strategi för utsättning och spridning av fisk, ställer sig regeringen bakom. Strategin skall tjäna som en vägledning för utsättningar och spridning av fisk. Utsättning av fisk, av samma art och om möjligt samma ursprung, kan ske i bevarandesyfte samt för att uppväga de rekryteringsminskningar, vilka orsakats av ingrepp i naturen och som inte bör eller kan åtgärdas. Strategin anger målsättningen för utsättningar samt för nytta och risker med fiskutsättningar. Utsättning är en av de sista utvägarna för att bevara ett bestånd. Detta har speciell relevans när det gäller ålens akuta situation. Fiskbestånd som upprätthålls enbart genom utsättningar skall, där så är möjligt, kompletteras med självreproducerande delbestånd. Därutöver bör i enlighet med strategi och miljömålsarbetet all utsättning av främmande laxfiskbestånd utom regnbågslax upphöra så att skador på biologisk mångfald förebyggs. Inom ramen för miljömålsarbetet har beslutat att skall utsättning av djur och växter som lever i vatten ske på ett sådant sätt att den biologiska mångfalden inte påverkas negativt och vidare att åtgärdsprogram skall finnas och ha inletts för hotade arter och fiskstammar som har behov av riktade åtgärder. Inom ramen för detta arbete har regeringen uppdragit åt att belysa de ekologiska konsekvenserna av utsättningar av fisk med utgångspunkt i regelverket för främmande arter och fiskstammar. Ålfiske är ekonomiskt viktigt för flertalet kust- och insjöfiskare. Det europeiska ålbeståndet är emellertid i allvarlig kris. Rekryteringen av beståndet har minskat kraftigt . I kommissionens med- delande (KOM (2003)573 slutlig) om Utarbetande av en handlingsplan för förvaltning av europeisk ål, poängteras behovet av att bevara och förvalta det europeiska ålbeståndet. Vidare lyfts vikten av samordning av nationella åtgärder fram. Syftet är att fastställa övergripande mål för ålförvaltningen för att stärka återvandringen av könsmogen ål. Därefter skall åtgärder implementeras nationellt och anpassas efter förutsätt- ningarna i varje medlemsland. Dessa målsättningar ligger i linje med det nationella arbete som har bedrivits av . är det europeiska land som har bland de största och lämp- ligaste uppväxtområdena för ål. Det finns emellertid en otillräcklig tillförsel av ålyngel för att denna potential skall utnyttjas. Dessutom har vattenkraftsutbyggnad och annan exploatering av sjöar och vattendrag minskat förutsättningarna för både upp- och nedvandring av ål. Vidare har många produktiva grundområden, vilka är speciellt viktiga för ål, skadats av fysiska ingrepp eller av övergödningseffekter. Vid krav på nationella insatser för bevarandet av det europeiska ålbeståndet ger detta såväl möjligheter som ansvar. Mot bakgrund av ålfiskets betydelse för det småskaliga kust- och insjöfisket utarbetas en nationell åtgärdsplan för den svenska delen av ålbeståndet. I det sammanhanget skall även förbättrad kunskapsinsamling, utveckling av selektiva redskap samt behov och effekter av framtida ålutsättningar belysas. Fortsatta studier behövs också för att belysa i vilken utsträckning som omflyttning och utsättning påverkar ålens vandringsbeteende. Redan nu bör ålutsättningarna ökas, för att möjliggöra att det totala vuxna ålbeståndet och även lekbiomassan ökar. De utsättningar som görs finansieras i huvudsak av fiskeavgiftsmedel. Utsättningarna skall, genom val av utsättningsvatten och utsättningsmaterial, optimeras i förhållande Den nationella förvaltningsplanens inriktning skall vara att utsättningarna bidrar till en ökad utvandring av blankål. Detta kan ske genom reglering av fisket, ökade minimimått samt förbättra red- skapens selektivitet. Det är också viktigt att väsentligt förbättra förut- sättningarna för upp- och nedvandring av ål samt att i möjligaste mån restaurera skadade ålhabitat. Genom detta kan ett fortsatt fiske bedrivas som en ökad produktion av ål förstärker beståndet. Det har tidigare funnits osäkerhet om eventuella genetiska skillnader mellan ål i olika delar av . har genetiska forsknings- resultat visat att all europeisk ål har samma genetiska ursprung och tillhör samma bestånd, det s.k. västeuropeiska ålbeståndet, vilket innebär att glasålsutsättningar från denna synpunkt kan accepteras som bevarandeåtgärd. För många kustfiskare är laxfisket fortfarande av stor vikt, trots en prisnedgång som följd av konkurrensen med odlad lax från . Det finns emellertid en potential för att utveckla kust- och turistfiske efter såväl vild som odlad lax i framför allt svenska och finska vatten. Dessutom finns en stor potential för utveckling av fisketurismverksamhet efter både odlad och vild lax, vilken beräknats kunna bidra till att skapa arbetstillfällen. Regeringens beslut att odlad lax skall fettfeneklippas, möjliggör att fångad vild lax kan släppas tillbaka i havet igen. Härigenom finns förutsättningar för att väsentligt öka fisket på odlad lax som skyddet för den vilda laxen ökas. För lax finns ett långsiktigt internationellt åtgärdsprogram som tagits fram inom ramen för för . Denna plan, som ligger till grund för förvaltningen av all Östersjölax, har till syfte att säkra vildlaxstammarnas fortbestånd. Planen har implementerats genom ett svenskt åtgärdsprogram. har diskuterats åtgärder för att minska bifångster av tumlare. I detta sammanhang har en utfasning av drivgarnsfisket i aktuali- serats. Detta kan eventuellt komma att medföra att det framtida laxfisket i måste bedrivas med andra redskap än drivgarn. är möjligheterna att bedriva ett fiske på fettfeneklippt lax begränsade. För att utnyttja denna resurs krävs en utveckling av se- lekiva fiskemetoder efter fettfeneklippt lax såväl i de s.k. terminal- fiskeområdena, dvs. de kustnära områden utanför mynningarna av utbyggda älvar där odlad lax koncentreras inför lek, som i övriga kust- områden. bör få i uppdrag att utveckla selektiva metoder för ett utökat fiske efter fettfeneklippt lax. Regeringen avser också att i internationella förhandlingar verka för att ökade möjligheter skapas för att utnyttja denna resurs. Arbetet med miljökvalitetsmålen har bl.a. visat att det finns förut- sättningar för att delvis ersätta kompensationsutsättningarna av lax och öring med åtgärder som förbättrar den naturliga produktionen i de ut- byggda älvarna. Regeringen har för avsikt att uppdra åt Kammarkollegiet och att i samverkan med utreda möj- ligheter och konsekvenser av en sådan inriktning på kompensations- åtgärder för befintliga och kommande vattendomar. Dessutom har det Prop. 2003/04:51 visat sig att har havsöringsbestånden i vattendrag som mynnar i och kraftigt försämrats. Störningar har även iakttagits i sydsvenska vatten. Orsaken till beståndsnedgången är oklar och kan såväl bero på livsmiljön som på födounderlaget i vattendragen eller i kustvattnet. Utöver forskning och fiskevårdande åtgärder i älvarna bör fiskereglering och omfattning av kompensationsutsättningar av öring ses över. forskning har visat att långvarig odling av laxfisk leder till genetiska förändringar i bestånden som bl.a. gör dessa bestånd mindre konkurrenskraftiga. Det är därför väsentligt att sådana bestånd konti- nuerligt kan förstärkas med vild fisk på sådant sätt som gjorts i bl.a. . bör undersöka möjligheterna att, för bestånd av laxfisk beroende av kontinuerlig utsättning, skapa mindre, lokala självreproducerande laxbestånd som kan utnyttjas för att bevara beståndens naturliga karaktär. Regeringens bedömning: Ytterligare satsningar behövs för att ut- veckla och tillämpa redskap som minskar skadorna av sälangrepp. Fortsatta satsningar bör göras på redskapsutveckling i syfte att minimera skarvens skador för yrkesfisket. förslag: utgör troligtvis det största enskilda problemet för det småskaliga kustfisket. De skador som sälen orsakar kustfisket har för uppskattats till , varav hälften utgörs av redskapsskador och övrigt för förlorad fångst. De huvudsakliga metoderna att minska sälens skador på fisket är en kombination av skadeersättningar, tekniska skyddsåtgärder, bidrag till sådana åtgärder och jakt. I avvaktan på långsiktiga åtgärder bör storleken på skadeersättningarna höjas så att ersättningen kommer på en rimligare nivå. I stor utsträckning innebär de ökande skarvbestånden ett hot mot i första hand insjöfisket och vissa kustfisken. I motsats till vad som gäller sälen sker påverkan i första hand genom effekter av skarvens predation på fiskbestånden. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har yttrat sig och framhåller att säl och skarv troligtvis utgör det största hotet mot det småskaliga kustfisket och insjöfisket. Remissinstanserna efterfrågar förvaltnings- planer, skyddsjakt, sälsäkra redskap, äggprickning m.m. Naturvårdsverk- et framhåller att flera fisken skulle kunna utökas om inte problemen med säl och skarv hade funnits. Den långsiktiga lösningen på sälproblemet är att fortsätta arbetet med att förebygga skadorna genom att utveckla sälsäkra fiskeredskap och fiskemetoder. instämmer i bedömning av att skarven endast lokalt orsakar problem. Skälen för regeringens bedömning är troligtvis det största enskilda problemet för kustfisket. Sälskadorna är så omfattande i vissa områden att det har medfört att yrkesfiskare har tvingats lägga ner sin verksamhet. I svenska vatten förekommer tre sälarter permanent, knubbsäl, gråsäl och vikare. Den största arten, gråsälen, är spridd i hela med tyngdpunkt i norra delar. Knubbsälen är den dominerande säl- arten på , där den förorsakar skador främst för ålryssjefisket. Sälbestånden drabbades hårt av miljögifter , men har börjat återhämta sig och reproducerar sig normalt. har gråsälbeståndet ökat kraftigt, vilket medfört ökade skador genom att gråsälen konsumerar och förstör fångad fisk i fiskeredskap, skrämmer i väg fisk samt förstör redskapen. I takt med den ökande sälstammen har bifångster av säl inte kunnat undvikas. Detta har i vissa fall medfört konflikter mellan sälar och yrkesfiskare. har representanter för , , länsstyrelser och yrkesfiskare arbetat med att utveckla redskap som minskar skadorna. Arbetet, som i huvudsak har bekostats av viltskademedel, har resulterat i att en fälla för fångst av sik och lax har tagits fram som betydligt minskar skadorna. På grund av tekniska svårigheter har inga framsteg uppnåtts för de för kustfisket viktiga rörliga fiskredskapen, såsom siknät, torskgarn och strömmingsskötar. har antagit ett miljökvalitetsmål, som innebär att , skall de årliga bifångsterna av däggdjur uppgå till maximalt en procent av respektive bestånd. Inom ramen för miljömålsarbetet har fått regeringens uppdrag att fortsätta arbetet med att ut- veckla selektiva redskap som syftar till att minimera bifångsterna. Regeringen fördelar vidare bidrag till yrkesfiskarna för investeringar i sälskyddade selektiva fiskredskap och som ekonomisk ersättning för skador. har antagit en förvaltningsplan för gråsäl i . I förvaltningsplanen ges en samlad bild av såväl sälpopulationens storlek och genetik som vilka åtgärder som är effektiva inom gällande regelverk. I planen, som gäller , framhålls att den enda långsiktiga hållbara lösningen på konflikten är att utveckla sälsäkra fiskeredskap och fiskemetoder. Vidare har viss skyddsjakt efter gråsäl tillåtits i åtta Östersjölän. Enligt yrkesfiskarna borde ökningen av gråsälbeståndet i de norra delarna av fås att upphöra intill dess att utvecklingen av redskap och jakt medfört att ett livskraftigt kustfiske återetablerats. Det är därför angeläget att en analys av skyddsjaktens effekter för att minska såväl sälstam som sälskador initieras och i det sammanhanget bör behovet övervägas om inte skyddsjakt skall kunna tillämpas även i andra drabbade områden. Forskningsarbetet för att utveckla redskap som minskar sälskador för fångst av andra arter än lax och sik måste intensifieras. Samtliga kustfiskare kommer troligen att komma att behöva investera i nya redskap. Inom ramen för strukturstödet genomförs en inventering som klar- lägger regionala förutsättningar för en förändrad inriktning på fisket och som lyfter fram hinder och alternativ. Regeringen anser att det är angeläget att skapar goda förutsättningar för ändrad fiskeinriktning. Regeringen gör den bedömningen att motsvarande för- valtningsplaner för knubbsäl och vikare bör upprättas . har föreslagit regeringen att bifångstmålet skall skärpas så att de årliga bifångsterna av dägg- djur skall understiga en procent av respektive bestånd. Vidare föreslås att samrådsgrupper för bifångstreduktion skall skapas. Dessa förslag behandlas inom . Regeringen har för avsikt att senare återkomma i denna fråga. Ett annat allvarligt hot mot kust- och insjöfisket kan lokalt vara skarven. En kraftig skarvexpansion , såväl antalsmässigt som geografiskt, beror på att skarven numera är skyddad över hela . Vidare har troligen en minskad användning av miljögifter haft betydelse för skarvens kraftiga ökning. Skarvar livnär sig nästan ute- slutande på fisk. Födan kan variera kraftigt mellan områden och tidpunkter . Skarvarna kan regelbundet flyga långa sträckor, till och från sina fiskeplatser och kan fiska på betydande djup. Täta skarvkolonier skapas i framför allt grunda produktiva vatten. Om häckningen får fortgå ostört regleras sannolikt kolonins storlek av tillgången på fisk. Skarven utgör ett problem i , bl.a. i skärgården i , , samt i , , och liksom i flera mellanstora sjöar. Skarvens utbredning har snabbt ökat och bestånden orsakar stora skador för yrkesfisket i första hand genom konkurrens om och beteendeeffekter på vild fisk. Yrkesfiskets problem utgörs även av fångstförluster genom att skarven skadar eller konsumerar fisk i yrkesfiskarnas redskap. Därtill kommer att fiskeredskap skadas som garn eller fasta nätredskap. Vidare förekommer ökade bifångster av skarv. För att undersöka detta närmare har regering- en initierat ett projekt om skarvskador. Som effektiv toppredator utövar också skarven i vissa fall betydande effekter på de akvatiska ekosystemen.