prop · GQ0380 · 2003-03-17 00:00:00 — som i princip avgör om ett samboförhållande uppkommer eller inte. ligger i sakens natur att ett samboförhållande ofta uppstår gradvis och ser olika ut i olika fall. Liksom bör den första förutsättningen för att parterna skall anses som sambor enligt lagen vara att de stadigvarande Häri ligger, som framgått, att sammanboendet skall ha en viss varaktighet eller åtminstone vara tänkt att ha det. Den andra förutsättningen bör vara att parterna sammanbor i ett parförhållande, dvs. i en förbindelse vari som regel ingår sexuellt samliv. Ytterligare en förutsättning för att ett samboförhållande skall anses föreligga bör som vara att parterna har ett gemensamt hushåll. Härmed avses att parterna har ett samarbete i vardagliga göromål samt ett visst mått av ekonomisk gemenskap eller i vart fall ett ekonomiskt samarbete. Kommittén föreslår att bor tillsammans under äktenskapsliknande för- hållanden i den nuvarande lagtexten ersätts med ett tydligare angivande av förutsättningarna för ett samboförhållande. Regeringen instämmer i att detta skulle göra lagen mer informativ och lättförståelig. Begreppet sambor kommer därmed också att omfatta både sambor av samma kön och sambor av olika kön, eftersom det knyts till det neutrala par- förhållande. Lagrådet har väckt frågan om det inte uttryckligen av definitionen även bör framgå att den inte omfattar makar, men detta får anses som en så självklar familjerättslig förutsättning att det inte behöver föreskrivas särskilt. Därtill kommer att detta i vissa avseenden skulle riskera att leda till oklarhet och missförstånd, särskilt när lagen nu görs direkt tillämplig även på sambor av samma kön. En särskild fråga är om definitionen av begreppet sambor i sambolagen bör ges allmän räckvidd och gälla även utanför den nya lagens tillämp- ningsområde. Att införa en allmän definition i lagen diskuterades vid utarbetandet av sambolag, men det ansågs då inte finnas till- räcklig anledning härtill (se ang. prop. s. 367 f. och 394). Som kommittén understryker ger sammanboende dock numera i hög grad rättsverkningar på ett flertal rättsområden utanför sambolagen, t.ex. inom sociallag- stiftningen. Med en allmän definition som alltså gäller också sambo- förhållanden enligt andra författningar blir lagstiftningen tydligare och ges sambobegreppet bättre stadga. Regeringen föreslår därför att det förs in en allmänt tillämplig definition av sambor i den nya sambolagen. Med den föreslagna definitionen kommer huvudprincipen där annat inte anges att vara att det inte ställs något krav på att parterna skall vara ogifta eller att de inte skall vara registrerade partner för att de skall anses som sambor (jfr ang. prop. s. 368 och 394). Sambolagen bör dock även i fortsättningen vara tillämplig endast på samboförhållanden där ingen av parterna är gift eller registrerad partner. I den nuvarande sambolagen finns det inte någon uttrycklig regel som anger när ett samboförhållande upphör. Trots detta knyts flera rättsverk- ningar till den tidpunkten. Regeringen delar kommitténs bedömning att det av sambolagen tydligt bör framgå när förhållandet skall anses ha upphört. Ett samboförhållande enligt sambolagen bör upphöra om någon av samborna ingår äktenskap eller registrerar partnerskap och även om en sambo avlider och om samborna flyttar isär. I viss mån följer ju detta redan av begreppet sambor, men det finns ändå anledning att klargöra det i lagen. Frågan är vad som bör gälla annars, dvs. när samborna inte flyttar isär. Det är normalt svårt att kontrollera om ett förhållande har upphört när parterna fortfarande bor tillsammans. Att ge sambornas egen uppfattning om sitt förhållande en avgörande betydelse skulle innebära risker för missbruk, t.ex. när det gäller bidrag från det allmänna till sambor. Sammanboende par skulle kunna välja att ibland anse sig som sambor Prop. 2002/03:80 och ibland som ensamstående, beroende på vad som är mest förmånligt Starka skäl talar således mot en sådan ordning. Utgångspunkten bör i stället vara att parternas egen uppfattning inte tillmäts självständig betydelse vid bedömningen av om ett samboförhållande har upphört i de fall där parterna inte flyttat isär; det lär för övrigt vara sällsynt att parter som är ense om att deras förhållande har upphört fortsätter att bo tillsammans. För att ett samboförhållande skall anses ha upphört när parterna inte flyttar isär bör, som kommittén föreslår, således krävas att upphörandet manifesterats på ett för utomstående tillräckligt synbart sätt. Det är fallet när en sambo ansöker om förordnande av bodelnings- förrättare eller om rätt att få bo kvar i den gemensamma bostaden till dess bodelning har förrättats. Så är också fallet när en sambo väcker talan om övertagande av en bostad som inte ingår i bodelningen. Att ett samboförhållande upphör i dessa fall bör anges i lagen. Som Juridiska Fakultetsstyrelsen vid påpekar innebär visserligen även dessa möjligheter att bringa ett samboförhållande till upphörande en viss risk för missbruk. Redan det faktum att upphörandet är knutet till en ansökan till domstol torde dock verka avhållande. Det är dessutom sällan så att det föreligger så entydiga fördelar med att anses som ensamstående i stället för sambo att det skulle löna sig att kringgå reglerna på detta sätt. menar att det möjligen kan finnas fler fall då ett samboförhållande bör anses ha upphört, t.ex. när någon av samborna begär bodelning. En begäran om att egendom skall fördelas mellan samborna genom bodelning är emellertid inte något som manifesteras på ett för utomstående synbart sätt. En sådan begäran bör därför inte i sig medföra att samboförhållandet anses upphöra. Inte heller i övrigt är det enligt regeringen motiverat att nämna fler fall på upphörande i lagen. Mot bakgrund av att Lagrådet har påpekat att det är oklart om regleringen av ett samboförhållandes upphörande skall gälla också vid tillämpning av andra författningar än sambolagen själv bör framhållas att det torde bli naturligt att hämta ledning från vad som föreskrivs i sambolagen i detta hänseende även när det gäller sambo- förhållanden utanför sambolagens tillämpningsområde. Omständigheter- na i de enskilda fallen kan dock i dessa fall variera avsevärt, och reglerna har olika syften. Regeringen anser därför att det är mindre lämpligt att binda upp tillämpningen genom att göra regleringen direkt tillämplig också för andra författningar än sambolagen. För att klargöra att den i första hand är avsedd för sambolagen finns det anledning att föra in den aktuella paragrafen under en egen rubrik. Regeringens förslag: Liksom skall endast sådan egendom som förvärvats för gemensam användning ingå i en bodelning enligt den nya sambolagen. Egendom som förvärvats av den ena sambon genom arv, testamente eller gåva med föreskrift om att egendomen skall vara mottagarens enskilda skall inte utgöra samboegendom. Detsamma gäller för egendom som trätt i stället för sådan egendom. (3 och 4 §§) Regeringens bedömning: Frågan om att utvidga sambolagens bodel- ningsregler till att omfatta inte bara bostad och bohag utan även motordrivna fortskaffningsmedel liksom andra möjligheter att stärka skyddet för sambor bör beredas vidare inom . Kommitténs förslag stämmer delvis överens med regeringens. Kommittén förslår dock att regleringen skall utvidgas till att omfatta även motordrivna fortskaffningsmedel som används i det gemensamma hushållet och att samma behovs- och skälighetsprövning som görs vid lottläggning av bostad och bohag skall göras beträffande sådan egendom (se betänkandet s. 197 f. och 205 f.). Remissinstanserna: och av- styrker förslaget att sambolagen skall utvidgas till att omfatta även motordrivna fortskaffningsmedel. anför att den före- slagna ordningen, som innebär att motorfordon som används huvud- sakligen för fritidsändamål inte skall ingå i bodelningen, blir konflikt- skapande och kan skapa bevissvårigheter som driver människor in i processer de annars inte skulle ha haft. menar att man i stället bör satsa på information så att sambor kan använda sig av de civilrättsliga medel som redan finns. fram- håller att den föreslagna regleringen skulle ge upphov till betydande gränsdagningsproblem. Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för Nedre , , Kammarrätten i och vid ifrågasätter utvidgningen. En grundläggande invändning från de kritiska remissinstansernas sida är att utvidgningen kommer att leda till tillämpningsproblem. En svårighet som nämns är gränsdragningen mot egendom som används huvudsakligen för fritidsändamål. Remissinstanserna påpekar att gemensamma bilar och båtar i stor utsträckning används även och att förslaget riskerar att medföra stor osäkerhet för samborna om vad som gäller vid en eventuell bodelning och att tvister om ett fortskaffningsmedel används huvudsakligen för fritidsändamål eller inte kan förväntas bli svår- bedömda. Hovrätten för Nedre menar att lagen kan utnyttjas av en starkare part på så sätt att denne ser till att den svagare parten införskaffar sådan gemensam egendom som skall och själv förvärvar t.ex. fritidshus för gemensamt bruk och att det mot denna bakgrund kan ifrågasättas om det är lämpligt att utvidga lagen till att omfatta ytterligare egendom. Hovrätten befarar också att en utvidgning kan förstärka missuppfattningen att sambor jämställs med makar. vid avstyrker förslaget att den som bäst behöver ett motordrivet fortskaffningsmedel skall få det på sin lott vid bodelningen eftersom en sådan ordning skulle innebära en mer långtgående reglering för sambor än för makar. Även och Kammarrätten i betonar intresset av fortsatt rättslikhet mellan sambolagen och när det gäller behovs- och skälighetsprövningen. Skälen för regeringens förslag: omfattar en bodelning enligt sambolagen bostad och bohag som förvärvats för gemensamt begag- nande. Det har i olika sammanhang, å ena sidan, förordats att sambo- lagen skall begränsas till att gälla delning av egendom som införskaffats för medel som är direkt hänförliga till samboförhållandet. Det har, å andra sidan, också sagts finnas skäl för att delningsrätten skall utvidgas till att omfatta även egendom som visserligen inte införskaffats för gemensamt bruk men som använts av samborna tillsammans. Regeringen delar dock kommitténs bedömning att sam- bandet mellan vad som skall delas och vad som anses vara gemensamt uppbyggt är väl avvägt i gällande lag och att någon ändring i detta avseende inte är motiverad. Att bostad och bohag vid en upplösning av samlevnaden motiveras av den ekonomiska sammanflätning som uppstår mellan sam- borna vid uppbyggnaden av det gemensamma hemmet. Även i den nya lagen bör bostad och bohag omfattas av delningsreglerna. Kommittén föreslår att egendomen nu utvidgas till att gälla även gemensamt motordrivet fortskaffningsmedel, dvs. bil, motorbåt, snöskoter osv. Redan vid införandet av sambolagen föreslog Familjelagssakkunniga att båtar, bilar och andra fordon som anskaffats för gemensamt begag- nande skulle jämställas med bohag (SOU 1981:85). I princip samma regler skulle enligt de sakkunniga gälla för makar och sambor. Bostad och bohag, alltså enligt definitionen inklusive bl.a. bil, skulle i båda förhållandena anses innehas med samäganderätt. I propositionen gjordes dock bedömningen att en sådan presumerad samäganderätt innebar problem och därför inte borde genomföras. En svagare make ansågs ändå alltid skyddad, främst genom sin giftorätt (prop. 1986/87:1 s. 130 f.). I och med att de sakkunnigas förslag om presumerad samäganderätt således inte genomfördes ansågs det inte finnas anledning att ge bohags- begreppet ett så vitt tillämpningsområde i att det omfattade även fordon. Motsvarande definition av bohag togs sedan in i sambolagen. Det kan konstateras att en bil som samborna införskaffat för gemensam användning i och för sig får anses nära förknippad med det gemensamma hemmet. I allmänhet spelar en bil en lika stor roll i ett samboförhållande som bostad och bohag. Regeringen har därför förståelse för kommitténs förslag. Som har framkommit under remissbehandlingen och vid den hearing hållit är förslaget dock inte utan problem. Det skydd som kan uppnås inom ramen för sambolagen är dels en rätt att mot lösen överta egendom, dels en rätt att ta del i egendomens värde. En risk som har betonats från flera håll är att en utvidgning av den delningsbara egendomen till att gälla motordrivna fortskaffningsmedel kan leda till att skyddet för en svagare part i själva verket försämras. Om utvidgningen ger ett starkare skydd eller inte beror ju på vem av samborna som i det enskilda fallet äger fortskaffningsmedlet och hur egendomsförhållandena i övrigt ser ut. Det torde t.ex. inte sällan vara så att det i hemmet finns två bilar: en tjänstebil som den ena sambon har genom sitt arbete och en annan bil som används i hushållet och som tillhör den andra sambon. Den bil som används i hushållet kan då vara den enda egendom som skall delas; en utvidgning skulle i det fallet kunna gå ut över en svagare part. En sambos behov av bil kan vidare till skillnad mot vad som gäller för bostad och bohag vanligen till- godoses med vilken bil som helst. Övertaganderätten, med den skyldig- het den innebär att utge ekonomisk kompensation, innebär alltså knappast något egentligt stärkt skydd. Och när det gäller rätten att ta del i egendomens värde har det också ifrågasatts varför värdedelningen skall omfatta just motordrivna fortskaffningsmedel och inte t.ex. bankmedel. Därtill kommer de gränsdragningsproblem som remissinstanserna påtalat och de konsumentskyddsproblem som kan uppkomma vid handel med begagnade bilar om rådighetsinskränkningar i enlighet med kommitténs förslag införs. Enligt regeringen finns det anledning att gå fram med försiktighet när det gäller att utvidga den egendom som skall omfattas av sambolagen. I dagens samhälle har sambor som regel större personlig och ekonomisk självständighet än förr, inte minst när det gäller yngre par som flyttar samman, och det är generellt sett inte lika givet att den ena sambon kan anses ekonomiskt eller annars svagare. Sambolagen och dess delnings- regler gäller utan någon överenskommelse mellan samborna, och lagen fångar automatiskt in alla fall av samboförhållanden. Som kommittén kommit fram till är kunskapen om lagstiftningen bristfällig och man måste räkna med att många sambor inte är fullt ut beredda på vad som gäller för dem. Det sagda innebär inte att det skulle saknas anledning att låta ytterligare egendom omfattas av sambolagen. Men det är inte säkert att detta bäst sker genom kommitténs förslag om utvidgning till motor- drivna fortskaffningsmedel. Det är angeläget att även andra möjligheter att stärka skyddet beaktas innan slutlig ställning tas. En möjlighet som då bör analyseras närmare är i vad mån sambor bör kunna avtala om att ytterligare egendom skall omfattas. Genom en avtalslösning skulle sam- bor kunna reglera sina mellanhavanden på ett sätt som är lämpligt för deras individuella situation. Regeringen har mot denna bakgrund alltså stannat för att det krävs ytterligare överväganden. Regeringen anser frågan angelägen och avser att påbörja en särskild beredning av denna . En annan fråga är vad som bör gälla beträffande egendom som någon av samborna förvärvat genom arv, testamente eller gåva med föreskrift om att egendomen skall vara förvärvarens enskilda egendom i ett äkten- skap (se 7 kap. 2 § ). torde egendomen nor- malt undantas från en bodelning mellan samborna, men rättsläget är inte helt klart. Vidare kan substitut för sådan egendom sägas vara förvärvad för gemensam användning och därmed ingå i bodelningen, medan motsvarande egendom i ett äktenskap skulle anses vara enskild egendom och falla utanför bodelningen. Enligt regeringen bör detta regleras i den nya sambolagen. Samma regler bör gälla för egendomen och substitut för denna vid bodelning efter ett samboförhållande som vid äktenskaps- skillnad. Ett par remissinstanser anser att sambolagen också bör ange vad som gäller beträffande avkastning av enskild egendom. Med hänsyn till att endast bostad och bohag som förvärvats för gemensam användning ingår i en bodelning torde det i praktiken ytterst sällan uppkomma den Prop. 2002/03:80 situationen att man måste ta ställning till hur avkastning av egendomen Någon uttrycklig reglering synes därför inte nödvändig. Ifall frågan ändå skulle aktualiseras vid en bodelning kan det framstå som naturligt att tillämpa principerna i analogt. Det behövs ett begrepp som i likhet med begreppet giftorättsgods i anger den egendom som kan bli föremål för en kommande bodelning. Kommittén föreslår att samborättsgods används, ett begrepp som påminner om giftorättsgods i . vid påpekar finns det dock i detta avseende en principiellt viktig skillnad mellan äktenskap och samboende. Bodelning enligt sambolagen är i motsats till vad som gäller enligt inte obligatorisk. I samband med att ett äktenskap ingås får makarna giftorätt i varandras egendom. Någon mot- svarande rätt gäller inte under ett samboförhållande. Det är således mindre lämpligt att använda ett begrepp som kan leda tanken till att det är fråga om ett latent anspråk när det gäller sambor, och det av nämnden föreslagna begreppet samboegendom bör därför användas hellre än kommitténs samborättsgods. Regeringens förslag: Sambor skall kunna avtala såväl om att bodel- ning inte skall ske som om att viss egendom inte skall ingå i Den rätt till delning som samborna avtalat bort kan återinföras genom ett nytt avtal. Någon möjlighet till bodelning under ett pågående samboförhållande införs inte. Sambor skall inför ett förestående upphörande av samboförhållandet få avtala om den kommande bodelningen eller annat som har samband med Över avtalet skall upprättas en handling som undertecknas av Om ett villkor i föravtalet är oskäligt, får det jämkas eller lämnas utan avseende vid bodelningen. (9 och 10 §§) Kommitténs förslag stämmer överens med regeringens (se betänkan- det s. 212 f.). Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invänd- dock lämpligheten och behovet av regler om föravtal. Skälen för regeringens förslag: Bodelning skall inte ske om samborna kommit överens om det i ett skriftligt avtal som undertecknats av dem båda. Det är oklart om det är möjligt att träffa ett avtal om att inte all utan endast viss egendom skall hållas utanför bodelningen. regeringen bör en sådan möjlighet finnas och bör klart framgå av lagen. Som kommittén föreslår bör dessutom sambor på samma sätt som makar i ett nytt avtal kunna återinföra den rätt till delning som de tidigare I enlighet med Lagrådets förslag bör dessutom uttryckligen och alltså inte bara följa av en analog tillämpning av 36 § avtalslagen att avtalet kan jämkas om det skulle vara oskäligt mot den ena sambon. Det finns inte någon möjlighet för samborna att förrätta bodelning under samboförhållandet. Ett skäl för att införa en sådan möjlighet är att det för sambor kan vara av värde att kunna klarlägga ägarförhållanden beträffande bodelningsbar egendom mellan sig. Som exempel kan näm- nas att den ena sambon står som lagfaren ägare till en fastighet medan den andra har dold äganderätt till viss andel av fastigheten. Genom en bodelning skulle de kunna åstadkomma en bättre överensstämmelse med verkliga förhållanden. Syftet med sambolagstiftningen är dock att genom en minimireglering trygga en ekonomiskt svagare parts ställning när samboförhållandet upplöses. Endast om starka skäl talar för det bör familjerättsligt grundade överföringar mellan samborna kunna accepteras så länge förhållandet består. Det finns möjlighet för sambor att göra överföringar mellan sig i förmögenhetsrättslig ordning, t.ex. genom gåva. En dold äganderätt kan göras synlig genom en överlåtelse från den öppne ägaren till den dolde (s.k. insättandeförklaring) eller genom talan i domstol. I likhet med kommittén och remissinstanserna anser regeringen alltså att det saknas tillräckliga skäl att införa regler som möjliggör för sambor att göra bodelning . Det har tidigare ansetts att det saknas praktiskt behov av att öppna en möjlighet för sambor att inför ett förestående upphörande av samboförhållandet avtala om den kommande bodelningen och annat som har samband med den (ett s.k. föravtal). Bodelning kommer enligt den bedömning som görs ovan även i fortsättningen att få ske endast när samboförhållandet upphör, vilket föreslås ske genom att upphörandet i princip manifesteras på ett för utomstående synbart sätt (se avsnitt 5). Därmed finns det ett tydligare praktiskt behov av en möjlighet att träffa föravtal. De sambor som är ense om att förhållandet avslutats utan att de flyttar isär eller på annat sätt bringar samboförhållandet att upphöra kan behöva avtala om den kommande bodelningen. En möjlig- het att träffa föravtal bör därför införas i sambolagen. I likhet med vad som gäller för makar bör sambor i föravtalet även kunna komma överens om annat som har samband med bodelningen. Liksom enligt äkten- skapsbalken bör formkrav för föravtalet ställas upp i sambolagen och bör villkor som är oskäliga kunna jämkas eller lämnas utan avseende vid bodelningen. Samäganderätt till sådan egendom som inte ingår i bodelningen kan inte lösas upp vid bodelningen. Familjelagssakkunniga föreslog att en sådan möjlighet skulle införas. Sedan Lagrådet avstyrkt regleringen genomfördes dock inte förslaget (prop. 1986/87:1 s. 395). Regeringen konstaterar att praktiska skäl i och för sig kan tala för att samäganderätt borde kunna upplösas i en bodelning. En sådan ordning kräver dock ganska ingripande förändringar av bodelningsreglerna och måste analy- seras noggrant. Detta kan inte göras , men det kan finnas anledning att överväga frågan vid en eventuell framtida översyn av bodelningsreglerna i . Egendomsförhållandena i ett samboförhållande ändras fortlöpande, men bodelningen måste låsas till förhållandena en viss dag. Bodel- ningens omfattning bestäms följaktligen . När det gäller skul- derna framgår av sambolagen att det är den dag då samboförhållandet upphörde som är avgörande. Som kommittén föreslår bör det i den nya Prop. 2002/03:80 lagen även beträffande tillgångarna klargöras att det är den egendom som sambon hade när förhållandet upphörde som skall ingå i bodelningen. Tidsfrister för bodelning och övertagande Regeringens förslag: Bodelning under sambornas livstid skall begäras senast efter det att samboförhållandet upphörde. samborna i livet, förlorar en sambo rätten att överta en bostad som den andra sambon innehar med hyresrätt eller bostadsrätt och som inte utgör samboegendom, om inte anspråk på övertagande framställs efter det att sambon flyttade från bostaden och senast efter det att samboförhållandet upphörde. gäller också för en efterlevande sambo som flyttat från (8 och 22 §§) Kommitténs förslag stämmer överens med regeringens (se betänkan- det s. 216 f.). Remissinstanserna: Juridiska Fakultetsstyrelsen vid är tveksam till en fast tidsfrist och påpekar att dagens ordning har den fördelen att hänsyn kan tas till omständigheterna i det enskilda fallet. Övriga remissinstanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan Hovrätten för Nedre framhåller att en tidsgräns på för att begära bodelning kan framstå som , särskilt om redovisningsplikt och rådighetsinskränkningar gäller . Hovrätten förordar därför att en möjlighet införs för den ena parten att vid samboförhållandets upphörande tillfråga den andra parten om denne avser att påkalla bodelning. Om den andra parten då inte inom viss anger att han eller hon vill påkalla bodelning, skulle rätten till Skälen för regeringens förslag: Varken sambolagen eller äktenskaps- balken innehåller någon tidsfrist för när en begäran om bodelning senast skall ske när båda parterna är i livet. Som kommittén påtalar skulle en tidsfrist öka förutsebarheten för samborna. Utan en tidsfrist kan det uppstå problem för en sambo att efter samboförhållandets upplösning bedöma sin ekonomiska situation och planera för framtiden.