prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Dessa skyldigheter skall säkerställa transparens, icke-diskriminering, åtskild kostnadsredovisning, tillträde till andra operatörers nät och faci- liteter samt priskontroll, innefattande kostnadsorienterad prissättning och krav på kostnadstäckning. Motsvarande bestämmelser återfinns i det nu gällande samtrafikdirektivet 97/33/EG (se avsnitt 6.1) som upphävs i samband med att genomförs. Vidare fastställs i direktivet begränsningar för skyldigheter när det gäller samtrafik och andra former av tillträde. Direktivet säkerställer även marknadsaktörernas behov av rättslig säkerhet genom att fastställa kriterier för, och begränsningar av, regulatoriska ingrepp. Detta framgår av de närmare förutsättningarna för rättigheter och skyldigheter (artik- lar 3 och 4) och för regleringsingripanden (artiklar 5, 6 och 8). De skyl- digheter som kan tillgripas för att säkerställa direktivets syfte skall tillämpas på specifika produkt- eller tjänstemarknader i vissa geografiska områden för att lösa marknadsproblem mellan operatörer. serna omfattar bl.a. tillträde till fasta nät och mobilnät liksom till digitala Prop. 2002/03:110 radio- eller TV-nät. De omfattar även system med villkorad tillgång och annan tillhörande utrustning, såsom elektroniska programguider (EPG) och gränssnitt för tillämpningsprogram (API Application Program In- terface). Förutom de skyldigheter som får åläggas en operatör med betydande inflytande på en marknad skall enligt artikel 5 den nationella reglerings- myndigheten, i den utsträckning som är nödvändig för att säkerställa att slutanvändarna kan nå varandra, kunna införa skyldigheter för företag som kontrollerar tillträde till slutanvändarna. Det kan, när detta är moti- verat, gälla skyldigheten att bedriva samtrafik mellan deras nät om det inte redan sker. Medlemsstaterna får även införa regler om tillträde till EPG och API. 5.4 Direktivet om samhällsomfattande tjänster (USO- direktivet) och rådets direktiv /22/EG av om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster), nedan kallat USO-direktivet ( Service Obligations), trädde även det i kraft . återges i bilaga 4. USO-direktivet avser att överföra befintliga bestämmelser angående s.k. samhällsomfattande tjänster samt uppdatera dem med erforderliga ändringar till följd av den tekniska och marknadsrelaterade utvecklingen. Målet med direktivet är att genom effektiv konkurrens och val- möjligheter säkerställa dels att det i hela gemenskapen finns tillgång till allmänt tillgängliga tjänster av god kvalitet, dels hantera situationer där slutanvändares behov inte tillgodoses på ett tillfredsställande sätt av marknaden (artikel 1). Direktivet fastställer särskilda användar- och konsumentrelaterade rättigheter där så behövs och medger de nationella tillsynsmyndigheterna rätten att vidta åtgärder för användarnas och Dessa rättigheter motsvaras av skyldigheter för Direktivet anger vilka tjänster som skall anses vara samhälls- omfattande tjänster (artiklar 37 och 9.2). Dessa omfattar bl.a. tillhanda- hållande av tillträde i en fast nätanslutningspunkt (artikel 4), nummer- upplysningstjänst och abonnentförteckning (artikel 5) samt särskilda åt- gärder för användare med funktionshinder (artikel 7). skall ske till överkomliga priser. Direktivet innehåller även bestämmelser som innebär att finansieringen av kostnaderna för tillhandahållande av de definierade samhällsomfattande tjänsterna skall ske på det mest konkurrensneutrala sättet (artiklar 12 och 13). bl.a. säkerställas driftskompatibiliteten hos digital-TV-utrustning för konsumenter (artikel 24) samt tillhandahållandet av vissa tjänster, t.ex. hyrda förbindelser (artikel 18) och val och förval av nätoperatör (artikel Direktivet anger särskilda användar- och konsumentrelaterade rättig- Bland annat fastställs vilken grundinformation som konsumenterna har rätt till i sina avtalsförhållanden med telefonioperatörer (artikel 20). 2002/03:110 Direktivet ställer också krav på det fasta telefoninätets integritet och att det är tillgängligt i händelse av nätsammanbrott av katastrofkaraktär (ar- tikel 23) samt att samtal kopplas avgiftsfritt till det europeiska larm- numret 112 (artikel 26). Direktivet ställer också upp krav på att operatö- rerna förser de nationella larmtjänsterna med lokaliseringsuppgifter om varifrån nödsamtal kommer i den mån det är tekniskt genomförbart (arti- kel 26). Vidare erkänner direktivet medlemsstaternas rätt att fastställa att vissa radio- och TV-sändningar skall vara obligatoriska att vidaresända via vissa nät (s.k. must carry) för att säkerställa den allmänna tillgången till ett bestämt programutbud (artikel 31). Direktivet medger de nationella tillsynsmyndigheterna även rätten att vidta åtgärder för användarnas och konsumenternas räkning utöver vad som framgår av direktivets definition av samhällsomfattande tjänster m.m. (artikel 28). Detta gäller dock endast under förutsättning att det inte krävs någon kompensationsmekanism som drabbar specifika företag, operatörer eller tjänsteleverantörer. 5.5Direktivet om integritet och elektronisk kommunika- tion och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kom- munikation) trädde i kraft . Det ersätter Europa- parlamentets och rådets direktiv /66/EG av om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet (teledataskyddsdirektivet). Direktivet om integritet och elektronisk kommunikation återges i bilaga 5. Det nya direktivets bestämmelser skall, liksom teledataskydds- direktivets, precisera och komplettera och rådets direktiv /46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på be- handling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Syftet är bl.a. att säkerställa ett likvärdigt skydd av de grundläggande fri- och rättigheterna när det gäller behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation (artikel 1). Bestämmelserna skall inte tillämpas på verksamheter som faller utanför tillämpningsområdet för Fördraget om upprättandet av Europeiska ge- menskapen och inte i något fall på verksamheter som avser allmän säker- het, försvar, statens säkerhet och statens verksamhet på straffrättens om- råde (artikel 1). Direktivet förpliktar medlemsstaterna att säkerställa konfidentialitet vid kommunikation och därmed förbundna trafikuppgifter via allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster genom att bl.a. förbjuda åtgärder som saknar lagligt stöd, t.ex. avlyssning, uppfångande med tekniskt hjälpmedel, lag- ring eller andra metoder som innebär att kommunikationen och de där- med förbundna trafikuppgifterna kan fångas upp eller övervakas av andra personer än användarna utan de berörda användarnas samtycke. utgångspunkt gäller att abonnenter och användare skall samtycka till så- dan behandling för att behandlingen skall vara tillåten. Teknisk lagring Prop. 2002/03:110 som är nödvändig för överföring av kommunikationen utan att det påver- kar principen om konfidentialitet får ske (artikel 5). Trafikuppgifter om abonnenter och användare som behandlas och lagras skall utplånas eller avidentifieras när de inte längre behövs för t.ex. faktureringsfrågor (arti- kel 6). Vidare ges i direktivet vissa integritetsskyddande bestämmelser som bl.a. rätten för abonnenter att få ospecificerade räkningar (artikel 7), att på ett enkelt sätt och kostnadsfritt förhindra presentation per samtal (artikel 8), att få slippa automatisk vidarekoppling (artikel 11) och icke begärd kommunikation (artikel 13) samt att informeras om i vilket syfte behandling av personuppgifter sker. och rådets beslut nr 676/2002/EG av om ett regelverk för radiospektrumpolitiken i Europeiska gemen- skapen (radiospektrumbeslut) (EGT L 108 24.4.2002, s. 1) trädde i kraft . Beslutet återges i bilaga 6. Radiospektrumbeslutet har till syfte att fastställa politiska och rättsliga ramar inom gemenskapen för att säkerställa samordning av policy- strategier och i förekommande fall harmoniserade villkor när det gäller tillgång till och effektiv användning av det radiospektrum som krävs för upprättandet av och verksamheten på den inre marknaden på sådana om- råden inom gemenskapspolitiken som elektronisk kommunikation, trans- port samt forskning och utveckling (artikel 1). För att nå detta syfte fastställs i beslutet vissa överstatliga förfaranden för att bl.a. underlätta en politik när det gäller strategisk planering och harmonisering av radiospektrumanvändningen i gemenskapen (artikel 1). Politiken skall optimera radiospektrumanvändningen och förebygga upp- komsten av skadlig störning. Detta kan ske genom harmoniserade villkor om tillgång till och effektiv användning av radiospektrum. Det har därför ansetts nödvändigt att säkerställa att medlemsstaterna på föreskrivet sätt gör vissa av de beslut som Europeiska post- och telesammanslutningen (CEPT Conférence Européenne des Administrations des Postes et des Télécommunications) har fattat tillämpliga (artikel 4). Radiospektrum- politiken i gemenskapen bör även bidra till att värna yttrandefriheten in- begripet åsiktsfrihet och friheten att motta och sprida information och idéer oavsett gränser, liksom mediernas frihet och mångfald. Medlemsstaterna skall säkerställa att deras nationella frekvensplan och information om rättigheter, villkor, förfaranden och avgifter som rör radiospektrumanvändningen offentliggörs om det krävs för att uppfylla det i artikel 1 angivna syftet. De skall hålla denna information aktuell och skall dessutom vidta åtgärder för att utveckla lämpliga databaser för att göra informationen tillgänglig för allmänheten, när så är tillämpligt i överensstämmelse med de relevanta harmoniseringsåtgärder som vidta- gits (artikel 5). Medlemsstaterna skall förse kommissionen med all nöd- vändig information för att kommissionen skall kunna kontrollera genom- förandet av radiospektrumbeslutet (artikel 6). Kommissionens direktiv /77/EG av om kon- kurrens på marknaderna för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster trädde i kraft . Kommissionsdirektivet är baserat på artikel 86 (f.d. artikel 90) i Rom- fördraget. Artikeln ger kommissionen rätt att kräva avskaffande av ex- klusiva och speciella rättigheter som medlemsstaterna givit till företag då dessa rättigheter leder till att andra bestämmelser i fördraget överträds, i detta fall konkurrens- och inremarknadsregleringen. Kommissions- direktivet konsoliderar det tidigare gällande s.k. tjänstedirektivet 90/388/EG (se avsnitt 6.1). Tanken är att endast de bestämmelser som är nödvändiga skall behållas. Vidare anpassas direktivet till den tekniska utvecklingen och vissa bestämmelser görs tydligare i för- hållande till det tidigare direktivet. Så ersätts t.ex. telekommunikationer av den bredare termen elektroniska kommunikationer i enlighet med ter- minologin i övriga rättsakter i det nya regelverket för elektroniska kom- munikationer. Direktivet anger att medlemsstaterna inte får bevilja exklusiva eller särskilda rättigheter för upprättande och/eller tillhandahållande av elek- troniska kommunikationsnät och -tjänster (artikel 2), för utnyttjande av radiofrekvenser (artikel 4) eller för upprättande och tillhandahållande av nummerupplysningstjänster (artikel 5). Vidare skall medlemsstaterna se till att det inte införs eller bibehålls några begränsningar för tillhanda- hållande av elektroniska kommunikationstjänster (artikel 2). Medlemsstater som är part i internationella konventioner om inrättan- det av satellitorganisationer skall, i den mån dessa är oförenliga med konkurrensreglerna i EG-fördraget, vidta alla lämpliga åtgärder för att se till att dessa blir förenliga (artikel 7). Företag som tillhandahåller elek- troniska kommunikationsnät får inte ha sitt kabel-TV-nät i samma rätts- liga enhet om företaget kontrolleras av medlemsstaten eller har särskilda rättigheter, om det har en dominerande ställning på marknaden eller om det driver ett kabel-TV-nät som byggts upp med stöd av särskilda eller exklusiva rättigheter (artikel 8). 5.8Riktlinjer för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknadsinflytande Kommissionens riktlinjer för marknadsanalyser och bedömning av bety- dande marknadsinflytande i enlighet med gemenskapens regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster trädde i kraft . Kommissionens riktlinjer beskriver de principer som nationella regleringsmyndigheter skall tillämpa när de definierar marknader och när de fastställer om företag har ett betydande inflytande på marknaden. Riktlinjerna syftar i första hand till att regleringsmyndigheterna sins- emellan skall tillämpa vissa bestämmelser i det nya regelverket på ett enhetligt sätt, särskilt när de skall utse företag som har ett betydande marknadsinflytande. Vidare är syftet att i så stor utsträckning som möj- ligt öka genomskådligheten och klarheten i rättsläget för tillämpningen Prop. 2002/03:110 av det nya regelverket. För att åstadkomma enhetlighet mellan medlemsstaternas tillvägagångssätt grundas definitionen av relevanta marknader och krite- rierna för bedömning av betydande marknadsinflytande på EG-rätts- praxis (avsnitt 2 och 3). Riktlinjerna belyser särskilt frågan om kollektiv dominans och konstaterar härvid bl.a. att förekomsten av strukturella bindningar mellan de berörda företagen inte är en nödvändig förut- sättning för att man skall kunna konstatera att det föreligger en kollektiv dominerande ställning (punkt 98). Riktlinjerna redogör för relevant rätts- praxis vid förstainstansrätten och . Riktlinjerna belyser även särskilt beslut som fattats inom telekomsektorn i enlighet med rå- dets förordning (EEG) nr 4064/89 av om kontroll av företagskoncentrationer, ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1310/97 av . Kommissionens riktlinjer ger även vägledning kring åläggande, bibe- hållande, ändring eller upphävande av skyldigheter för operatörer med betydande marknadsinflytande (avsnitt 4). Riktlinjerna lyfter härvid fram betydelsen av att beakta proportionalitetsprincipen. Riktlinjerna beskriver även de nationella regleringsmyndigheternas undersökningsbefogenheter, samt samarbetsförfarandet mellan nationella regleringsmyndigheter, mellan nationella regleringsmyndigheter och nationella konkurrens- myndigheter i samband med marknadsanalyser, och mellan nationella regleringsmyndigheter och kommissionen (avsnitt 5). Riktlinjerna be- skriver slutligen även förfarandena för offentligt samråd och för offentliggörande av de nationella regleringsmyndigheternas förslag till beslut (avsnitt 6). 5.9Rekommendation om relevanta produkt- och tjänste- marknader Kommissionens rekommendation om relevanta produkt- och tjänste- marknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster trädde i kraft den Kommissionens rekommendation fastställer vilka produkt- och tjänstemarknader inom sektorn för elektronisk kommunikation som har sådana särdrag att det kan vara motiverat att införa regleringsskyldigheter enligt förfarandet i artiklarna 15 och 16 i ramdirektivet. tidigare skall marknaderna i det nya regelverket fastställas i enlighet med Härvid bör enligt ingresspunkt 9 följande tre kriterier beaktas: Närvaron av stora och varaktiga hinder för marknadstillträde, möjligheten att övervinna hindren inom rimlig tid och möjligheten att tillämpningen av enbart konkurrenslagstiftning skulle kunna avhjälpa de aktuella bristerna på marknaden. Ingresspunkt 10 anger att i synnerhet två typer av hinder är av bety- delse när det gäller marknadstillträde: strukturella hinder (dvs. råder obalans mellan de förhållanden som å ena sidan råder för aktörer med dominerande ställning på marknaden i kraft av tidigare monopol, Prop. 2002/03:110 och å andra sidan förhållandena för nytillkomna aktörer) och rättsliga eller regleringsbaserade hinder. Även om en marknad kännetecknas av stora hinder för tillträde, kan andra strukturella faktorer på samma marknad innebära att den utvecklas i riktning mot sund konkurrens (ingresspunkt 14). Så är exempelvis fallet på marknader med ett begränsat men ändå tillräckligt antal företag som har olika kostnadsstrukturer och som konfronteras med en priselastisk efterfrågan. Rekommendationen anger att nya och framväxande markna- der inte bör omfattas av förhandsreglering (ingresspunkt 15). Följande tre kriterier anges vara avgörande vid bedömningen av om en marknad kommer att inkluderas i efterföljande versioner av rekommen- dationen (ingresspunkt 16): hur länge de höga hindren för marknadstillträde består, dynamiken i konkurrenssituationen, och om konkurrenslagstiftningen som sådan är tillräcklig (utan förhands- reglering) för avhjälpande av varaktiga brister på marknaden. Det anges slutligen att kommissionen skall av- göra om rekommendationen behöver revideras (ingresspunkt 21). Rekommendationen identifierar arton produkt- och tjänstemarknader, t.ex. marknaden för tillträde till det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt för hushåll och marknaden för bredbandstillträde för grossistledet. Nedanstående direktiv på teleområdet är genomförda i svensk rätt genom bestämmelser i telelagen (1993:597), teleförordningen (1997:399), lagen (1993:599) om radiokommunikation och förordningen (1993:600) om radiokommunikation. EG-förordningen om tillträde till accessnät är di- rekt tillämplig i . för elektronisk kommunika- tion ersätter dessa direktiv och förordningen. Kommissionens direktiv /388/EEG av om konkur- rens på marknaderna för teletjänster (tjänstedirektivet) är ändrat bl.a. ge- nom direktiv /51/EG av om ändring av direktiv /388/EEG med avseende på avskaffande av begränsningarna för an- vändning av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av redan avregle- rade teletjänster och genom direktiv /19/EG av om ändring av direktiv /388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på marknaderna för teletjänster samt genom direktiv /64/EG av om ändring av direktiv /388/EEG för att säkerställa att telenät och kabeltelevisionsnät som ägs av en enda opera- Prop. 2002/03:110 tör utgör skilda rättsliga enheter. Genom tjänstedirektivet ålades medlemsstaterna att, med vissa spe- ciella undantag, upphäva alla exklusiva eller speciella rättigheter för till- handahållande av andra teletjänster än telefoni och vidta nödvändiga åt- gärder för att säkerställa att alla teletjänstföretag fick rätt att tillhanda- hålla sådana teletjänster. Vidare förpliktades medlemsstaterna att till avskaffa alla åtgärder som beviljar a)exklusiva rättigheter att tillhandahålla teletjänster, inklusive upp- rättande och tillhandahållande av de telenät som krävs för dessa tjänster, eller b)speciella rättigheter som begränsar antalet auktoriserade företag med tillstånd att tillhandahålla sådana teletjänster eller att upprätta eller tillhandahålla telenät till två eller flera om detta inte sker på objektiva, proportionella och icke-diskriminerande villkor, eller c)speciella rättigheter, som utser, på annat sätt än enligt objektiva, proportionella och icke-diskriminerande kriterier, flera konkurrerande företag att tillhandahålla sådana teletjänster eller för att upprätta eller tillhandahålla sådana telenät. Härigenom öppnades teletjänster och nät för konkurrens från . Rådets direktiv /387/EEG av om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (ONP- ramdirektivet) är ändrat genom direktiv /51/EG av om ändring av direktiv /387/EEG och 92/44/EEG för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på telekommunikationsområdet. ONP-ramdirektivet syftar enligt ingressen till att främja en gemensam marknad för teletjänster genom ett snabbt införande av harmoniserade principer och betingelser för att tillhandahålla öppna nät. ningarna för att tillhandahålla öppna nät måste överensstämma med vissa principer och får inte förhindra tillgång till nät och tjänster annat än av hänsyn till allmänintressen, vilka betecknas som väsentliga krav. principerna bör vara klart specificerade. tekniska gränssnitt och accessförhållandena inom gemenskapen i dess helhet, måste baseras på definitionen av gemensamma tekniska specifi- kationer, baserade på internationella standarder och specifikationer. Bland annat hänvisas till rådets direktiv /95/EEG av 1986 om standardisering inom området informationsteknologi och tele- Harmoniserade nätanslutningspunkter framhålls också som en viktig komponent i att tillhandahålla öppna nät. Direktivet gäller harmoniseringen av villkoren för öppen och effektiv tillgång till och användning av allmänt tillgängliga telenät, och/eller all- mänt tillgängliga teletjänster. Villkoren är avsedda att underlätta till- handahållandet av tjänster genom allmänt tillgängliga telenät och/eller allmänt tillgängliga teletjänster inom och mellan medlemsstater och i synnerhet tjänster som tillhandahålls från subjekt i andra medlemsstater. Villkor för tillhandahållande av öppna nät måste överensstämma med ett antal grundläggande principer, nämligen att de måste baseras på objek- tiva kriterier, vara öppna och publiceras, garantera likformighet vid an- Prop. 2002/03:110 slutning och inte vara diskriminerande. Villkor för tillhandahållande av öppna nät får inte begränsa tillgången till allmänna telenät eller allmänt tillgängliga teletjänster, förutom av skäl som är grundade på väsentliga krav. Reglerna för enhetlig tillämpning av de väsentliga kraven skall fastställas av kommissionen, efter tillstyrkande av en särskild kommitté, den s.k. . Vid behov får kommissionen i samråd med kräva att standarder fastställs av de europeiska standardiseringsorganen. Direktivet om förhyrda förbindelser Rådets direktiv /44/EEG av om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser (direktivet om förhyrda förbindelser) är ändrat genom direktiv /51/EG (se ovan). ONP-ramdirektivet föreskriver att rådet skall besluta om särskilda vill- kor för tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser. Medlemsstaterna skall enligt direktivet om förhyrda förbindelser säker- ställa ett harmoniserat utbud av förhyrda förbindelser med definierade nätanslutningspunkter. Taxor för förhyrda förbindelser skall vara grun- dade på objektiva kriterier och följa principen om kostnadsorientering. Direktivet gäller inte förhyrda förbindelser som har en av nätanslutnings- punkterna placerad utanför gemenskapen. och rådets direktiv /33/EG av om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhälls- omfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (samtrafikdirektivet) är ändrat genom di- rektiv 98/61/EG av om ändring av direktiv /33/EG med avseende på nummerportabilitet mellan operatörer och förval av nätoperatörer (nummerdirektivet). I direktivet fastslås ett regelverk för att inom gemenskapen säkerställa samtrafik mellan telenät och särskilt samverkan mellan tjänster i syfte att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster i en miljö med öppna, konkurrensutsatta marknader. Direktivet gäller harmonisering av villko- ren för en öppen och effektiv samtrafik med och tillgång till allmänt till- gängliga telenät och allmänt tillgängliga teletjänster. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att undanröja alla restriktioner som hindrar organisationer som av medlemsstaterna fått tillstånd att tillhandahålla allmänt tillgängliga telenät och allmänt till- gängliga teletjänster från att träffa samtrafikavtal med varandra.