prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — För denna inriktning talar också att skyldigheterna som följer av tillträdes- direktivet i allmänhet gäller alla former av allmänna kommunikationsnät. Även direktivet om integritet och elektronisk kommunikation har ett vi- dare tillämpningsområde än de tjänster som är anmälningspliktiga. Innehavet av nät som sådant är inte anmälningspliktigt enligt telelagen. Däremot är tillhandahållande av nätkapacitet inom ett allmän tillgängligt telenät anmälningspliktigt. För att följa terminologin i de nya EG-direk- tiven skall dock inte endast tillhandahållandet av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster utan även tillhandahållandet av allmänt kommunikationsnät mot ersättning vara anmälningspliktigt. Det senare motsvarar alltså att enligt telelagen inom ett allmänt tillgängligt telenät tillhandahålla nätkapacitet. Förslaget innebär alltså en utvidgning av anmälningsplikten i för- hållande till telelagen. Exempelvis kan nu även tillhandahållare av rund- radionät samt vissa Internetoperatörer innefattas. Sådan Internetoperatör som omfattas av lagen om elektronisk kommunikation är den som råder över ett nät i vilket denne överför signaler. Enbart tillhandahållande av t.ex. ett webbhotell eller en portal innefattas således inte. Förslaget innebär dock också ett avskaffande av det krav på tillstånd för televerksamhet som gäller enligt telelagen. Det nya regelverket på- verkar som nämnts emellertid inte möjligheten att ha individuella nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer. Det påverkar inte heller tillämpningen av de särskilda skyldigheter som anges i artikel 6.2 i auktorisationsdirektivet, dvs. tillhandahållande av tillträde samt vissa skyldigheter enligt USO-direktivet. Förutsättningarna för att ålägga så- dana skyldigheter skall framgå direkt av lagen eller föreskrifter medde- lade med stöd av lagen. Därigenom undviks den sammanblandning i rättsligt avseende som enligt auktorisationsdirektivet inte får förekomma mellan sådana särskilda skyldigheter och skyldigheter som gäller gene- rellt för tillhandahållandet av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster. Rättigheter som enligt auktorisationsdirektivet följer med s.k. allmän auktorisation skall framgå av lagen eller av föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Dessa rättigheter är inte inskränkta till dem som är anmälningspliktiga enligt lagen. I den nya lagen skall uppställas ett generellt krav på anmälan innan kommersiell verksamhet som är allmänt tillgänglig inleds. De rättigheter och skyldigheter som följer med anmälningsplikten skall framgå av lagen eller av föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Ingen särskild pröv- ning av företagets uppfyllelse av villkoren för anmälningsplikten skall ske för att denne skall äga tillträde till marknaden. Den som är anmäld skall vara skyldig att utan dröjsmål anmäla om verksamheten upphör till tillsynsmyndigheten. Det anges i artikel 4 i auktorisationsdirektivet att företag som omfattas av allmän auktorisation har rätt att få ansökningar om rätt att installera faciliteter bedömda i enlighet med artikel 11 i ramdirektivet. Denna arti- kel föreskriver ett visst förfarande vid beviljande av ledningsrätt. Hur dessa artiklar skall genomföras i svensk rätt behandlas i delbetänkandet Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät (SOU 2002:83). Den bedömning som görs i betänkandet är att aktuella artiklar utgör förfaranderegler och inte materiella regler om markåtkomst. Vidare an- ges att det inte krävs någon ändring i ledningsrättslagen (1973:1144) som innebär att alla företag med allmän auktorisation skall ha möjlighet att kunna få ledningsrätt enligt ledningsrättslagen. Liksom bör det, enligt utredningen, bli en fråga för rättstillämpningen att avgöra om ändamålet med ett elektroniskt kommunikationsnät är sådant att ledningsrätt kan upplåtas. Delbetänkandet är föremål för beredning i . I artikel 9 i auktorisationsdirektivet anges att en nationell reglerings- myndighet skall på begäran av ett företag inom utfärda en stan- dardiserad handling där det bekräftas, i förekommande fall, att företaget har lämnat in en anmälan enligt artikel 3.2. I intyget skall vidare anges under vilka omständigheter företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster har rätt att ansöka om rätt att installera faciliteter, förhandla om samtrafik eller få tillträde eller samtrafik, så att företaget lättare kan utöva dessa rättigheter, exempelvis på andra myndighetsnivåer eller i förhållande till andra företag. Sådana intyg kan också i förekommande fall utfärdas automatiskt efter anmälan enligt lagen om elektronisk kommunikation. Anledningen till att regeln tillkommit är att företag som har etablerat sig, eller har haft för avsikt att etablera sig på andra marknader än hemmamarknaden, har stött på svårigheter med att få reda på vilka rättigheter denne har beträffande bl.a. ledningsrätt eller annan mark- åtkomst. Regeringen avser meddela närmare föreskrifter om intyg i en- lighet med artikel 9 i auktorisationsdirektivet i förordningsform. 13.2 Undantag från anmälningsplikten Prop. Regeringens förslag: Verksamhet som enbart består i överföring av signaler via tråd för utsändningar till allmänheten av program i ljud- radio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihets- grundlagen skall vara undantagen från anmälningsplikten. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten skall kunna meddela föreskrifter om ytterligare undantag från anmälnings- plikten. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Post och () förutser att omfatt- ningen av anmälningar kommer att öka, vilket bör medföra möjlighet för tillståndsmyndigheten att i nödvändig utsträckning meddela undantag från anmälningsplikten. PTS konstaterar att de inskränkningar i etableringsfriheten som tillåts enligt yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) kräver lagform för att få genomföras. PTS föreslår att generella skyldig- heter skall träffa dem som tillhandahåller allmänna kommunikations- tjänster och nät i stället för dem som enbart är anmälningspliktiga. Tidningsutgivarna tillstyrker förslaget om undantag för etablerings- friheten för sändningar skyddade av YGL. Skälen för regeringens förslag: På samma sätt som gäller enligt telelagen skall regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten bemyndigas att meddela föreskrifter om undantag från anmälningsplikten. Försiktighet måste dock iakttas med att ge un- dantag med hänsyn till de skyldigheter som enligt direktiven skall gälla för dem som bedriver verksamhet som är anmälningspliktig, t.ex. avseende integritetsskydd. Ett exempel när undantag kan göras är när ett nät byggs upp för att betjäna särskilt viktiga samhällsfunktioner såsom polis och räddningstjänst m.fl. samhällsviktiga funktioner, för det fall tillhandahållandet annars skulle utgöra anmälningspliktig verksamhet. Undantag från anmälningsplikten skall göras också med hänsyn till den etableringsfrihet som gäller för sändningar av radioprogram i tråd enligt YGL. Undantagsregeln motiveras framförallt av att vissa av de krav och skyldigheter som lagen ställer upp för den som bedriver anmälningspliktig verksamhet skulle kunna komma i konflikt med den grundlagsfästa etableringsfriheten för sådana sändningar. Regeringens förslag: Den som bedriver verksamhet som är anmälnings- pliktig skall tillämpa standarder som angivit som ob- Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens, utom att ut- redningen inte föreslår begränsningen till obligatoriska standarder. Remissinstanserna: liksom anser att all anmälningspliktig verksamhet inte alltid skall vara hänvisad till att an- vända sig av särskilt utpekade standarder offentliggjorda av kommissio- Förslaget lämnas i övrigt utan erinran. Skälen för regeringens förslag: får, enligt arti- Prop. 2002/03:110 kel 17 i ramdirektivet, upprätta en förteckning över standarder och/eller specifikationer som skall fungera som ett stöd för främjandet av ett har- moniserat tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät, elektro- niska kommunikationstjänster och tillhörande installationer och tjänster samt offentliggöra den i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. En del av denna förteckning består av tvingande standarder. Av arti- kel 17.3 går att utläsa att om de standarder och/eller specifikationer som avses inte har tillämpats på tillfredsställande sätt, så att driftskompatibi- litet mellan tjänsterna inte kan garanteras i en eller flera medlemsstater, kan tillämpningen av dessa standarder och/eller specifikationer göras obligatorisk i den utsträckning som är absolut nödvändig för att garantera sådan driftskompatibilitet och öka användarnas valfrihet. Dessa skall då enligt artikel 17.4 anges som obligatoriska i förteckningen över standar- der. En i förteckningen angiven standard är alltså frivillig till dess den, i enlighet med föreskrivet förfaringssätt, angetts som obligatorisk i samma förteckning. Den som bedriver anmälningspliktig verksamhet skall därför vara skyldig att tillämpa sådana standarder som gjorts obligatoriska en- ligt nämnda förfarande, förutsatt att de är tillämpliga för verksamheten i fråga. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få besluta i fråga om registrering av maritima avräkningsorgan enligt bestämmelser antagna av den internationella tele- unionen samt meddela de föreskrifter som behövs för registreringen. Bakgrund: Förslaget har presenterats i en separat promemoria upp- rättad inom (dnr N2003/360/ITFoU). rians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har invändningar mot försla- Skälen för regeringens förslag: För att möjliggöra telefonsamtal från ett fartyg till sjöss så har fartyget en fartygsradiostation (maritim mobil När man ringer ett samtal anropas närmaste kustradiostation där fartyget befinner sig. En sådan kustradiostation tillhör oftast det fasta Samtalet från den maritima mobila stationen kopplas sedan vidare dit det skall av operatören av kustradiostationen. Ett maritimt avräkningsorgan fungerar som mellanhand mellan den maritima mobila stationen och teleoperatören av kustradiostationen. Avräkningsorganet tilldelas en kod (AAIC Accounting Authorithy Identification Code) i det land där det registreras. kustradiostationen lämnar det uppgift om AAIC-koden som innehas av det avräkningsorgan som redaren har ingått avtal med. ratören av kustradiostationen debiterar sedan avräkningsorganet för samtalet och avräkningsorganet i sin tur debiterar redaren med tillägg för Maritima avräkningsorgan har funnits åtminstone och kom till för att minska antalet fakturor som ställdes ut av teleoperatörer och mottogs av redare. Dessa fakturor krävde omfattande administrativa Prop. 2002/03:110 åtgärder för att t.ex. identifiera samtalen och räkna om olika valutor. Inom den internationella teleunionen (ITU International Telecom- munication Union) sker ett omfattande samarbete när det gäller tele- och radiokommunikationsfrågor. I ITU:s radio- och telereglementen återfinns regler om betalning och avräkning för maritima avräkningsorgan. Radio- reglementets artikel 58 hänvisar till telereglementet och till ITU:s re- kommendationer. Enligt telereglementet Appendix 2 Additional Provi- sions Relating to skall betalning av radiokommunikation mellan fartyg och land uppbäras från licens- innehavaren av en maritim mobil station antingen av den myndighet som har beviljat tillståndet, en erkänd teleoperatör eller något annat organ som utsetts för detta ändamål av nämnda myndig- Myndigheten, teleoperatören eller annat organ benämns avräknings- organ. I den rekommendation som utarbetats inom ITU (ITU-T Recommen- dation D.90) finns närmare bestämmelser om debitering och avräkning i samband med internationella teletjänster, särskilt maritima mobila tjäns- ter. En bilaga till rekommendationen innehåller bl.a. regler om god- kännande och registrering av avräkningsorgan, hur avräkningsorgan identifieras och hur underrättelse till ITU skall ske om t.ex. registrering. Den europeiska post- och telesammanslutningen (CEPT) och dess dåva- rande kommitté för regleringsmyndigheter på teleområdet (ECTRA) har vidare utarbetat en rekommendation (ECTRA/REC/97/02-E) inne- hållande en gemensam standard för registrering, godkännande och tillsyn av maritima avräkningsorgan. I är , genom Inter- national, det enda maritima avräkningsorganet. Detta följer av att ursprungligen hade denna uppgift. Telia- Sonera är registrerat hos ITU som maritimt avräkningsorgan och bolaget har AAIC-koden SW01. Svensk lagstiftning saknar dock bestämmelser om maritima avräkningsorgan. Detta har omöjliggjort t.ex. registrering av ytterligare avräkningsorgan hos PTS. Regeringen anser därför att det bör tas in en bestämmelse i den nya la- gen om elektronisk kommunikation om att regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer skall få besluta i fråga om registrering av maritima avräkningsorgan enligt bestämmelser antagna av den interna- teleunionen samt meddela de föreskrifter som behövs för regi- streringen. 14 Rätt att använda radiosändare Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1993:599) om radio- kommunikation skall, med de ändringar EG-direktiven föranleder, ingå i lagen om elektronisk kommunikation. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar i denna del. Skälen för regeringens förslag Auktorisationsdirektivet behandlar nyttjanderätter till radiofrekvenser och nummer ur nationella nummerplaner för elektroniska kommunikationsnät i ett sammanhang. Orsaken till det torde vara att båda är, måhända i olika utsträckning, begränsade resurser. De villkor som får knytas till dessa rättigheter har förhållandevis stora likheter trots nyttjanderätternas olika natur. Beträffande tillämpningsområdet för reglerna om nyttjanderätter till radiofrekvenser enligt auktorisationsdirektivet och tillämpningsområdet för lagen (1993:599) om radiokommunikation (LRK) bör anmärkas att medan LRK gäller all användning av radiofrekvenser så gäller auktorisationsdirektivet enligt skälen till direktivet endast beviljandet av nyttjanderätter till radiofrekvenser, när nyttjandet inbegriper tillhanda- hållandet av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst, vanligtvis mot ersättning. Egenanvändning av radioterminalutrustning, grundad på sådan icke-exklusiv användning av särskilda radiofrekvenser som inte har samband med någon ekonomisk verksamhet, t.ex. radioamatörers användning av frekvensband för all- mänheten, utgör inte tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och om- fattas därför inte av auktorisationsdirektivet. Sådan användning omfattas enligt skälen till auktorisationsdirektivet av och rå- dets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (R&TTE-direktivet). LRK innehåller enligt 1 § bestämmelser om användning av radio- anläggningar samt om användning av radiovågor för kommunikation m.m. I 17 § LRK finns en regel som avser elektromagnetisk kompatibi- litet. Den avser användning av andra elektriska eller elektroniska anlägg- ningar som utan att vara radioanläggningar är avsedda att alstra radio- frekvent energi för kommunikationsändamål eller för industriellt, veten- skapligt, medicinskt eller något liknande ändamål. LRK har alltså ett bredare tillämpningsområde än auktorisations- direktivet när det gäller radiofrekvenser. Med hänsyn till auktorisations- direktivets struktur, med allmän auktorisation, nyttjanderätter och sär- skilda skyldigheter förefaller det som den bästa lösningen att hålla reg- lerna samlade i en lag. Det bör med hänsyn till att den största radio- användningen med all sannolikhet ligger inom ramen för auktorisations- direktivets tillämpningsområde inte heller finnas tillräcklig anledning att ha en särskild lag för sådan radioanvändning som ligger utanför direkti- vets område. Det innebär att LRK måste arbetas in i den nya lagen med iakttagande av . Detta innebär i sin tur att mycket av förarbetena till LRK kommer att äga fortsatt giltighet som motiv till den nya lagen. En nedre gräns för radiovågor har saknats i LRK och bör införas samt vara i enlighet med EG:s rättsakter. I LRK definieras bl.a. radiokommunikation som överföring, utsändning eller mottagning av tecken, signaler, skrift, bilder, ljud eller meddelande av varje slag med hjälp av radiovågor, radiobestämning som bestämning av position, hastighet eller andra kännetecken hos ett föremål med ledning av radiovågornas utbrednings- egenskaper, och radioanläggning som en anordning avsedd för radiokommunikation eller radiobestämning genom sändning av radiovågor (radiosändare) eller mottagning av radiovågor (radiomottagare). Beträffande innebörden av dessa definitioner hänvisas till förarbetena till LRK. Begreppen radiokommunikation och radioanläggning bör med vissa justeringar överföras till den nya lagen. Däremot kräver den nya lagen inte att radiobestämning definieras särskilt. Den föreslagna definitionen av radioanläggning överensstämmer med definitionen i gemenskaps- rätten och lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning. Defi- nitionen omfattar också induktivt sändande utrustningar (se vidare av- snitt 14.6). Eftersom radiovågornas utbredning inte slutar vid nationsgränserna och många tjänster används i flera länder finns ett stort behov av internatio- nell samverkan för frekvensallokering och frekvensplanering. Även tillståndsgivning kan i vissa fall harmoniseras eller till och med ske för flera länder gemensamt. Ett viktigt mål med det internationella samarbe- tet blev att se till att radioförbindelser upprätthålls utan risk för att annan användning skall störa kommunikationen. Det blev därför viktigt att allokera band för bestämda användningsområden. Globalt är den viktigaste organisationen den internationella tele- unionen, ITU. Av särskild betydelse är det internationella radio- reglementet (RR). har anslutit sig till den internationella överenskommelsen om radioreglementet genom att ratificera överens- kommelsen. RR innehåller bestämmelser om bl.a. användningen av radiofrekvenserna och om skyldigheter för de nationella myndigheterna. En huvuddel i RR är den s.k. frekvensfördelningsplanen eller frekvens- allokeringstabellen (artikel 8 i RR). Frekvensfördelningsplanen omfattar alla tekniskt användbara frekvenser. Av planen framgår för vilket eller vilka slag av radioanvändning som olika frekvensband är bestämda. Genom ratifikationen av den internationella överenskommelsen om RR har åtagit sig att vid tilldelning av frekvenser till sändare som kan åstadkomma skadliga störningar i andra länders radiotrafik iaktta den fördelning som anges i frekvensfördelningsplaneringen samt övriga be- stämmelser i RR. RR är dock bindande för endast såvitt svenska sändare kan påverka andra länders radiotrafik. För arbetet i är den viktigaste organisationen den europeiska sammanslutningen av post- och teleförvaltningar (CEPT Conférence Européenne des Administrations des Postes et des Télécommunications). Ett samarbete angående radiospektrumanvändning har också skett inom EU. Bland annat finns särskilda beslut av och rådet angående användning för vissa mobila teletjänster. Genom det nya radio- spektrumbeslutet (se avsnitt 5.6) får samarbetet beträffande radio- spektrumanvändningen inom EU en ökad betydelse för medlemsstaterna. I princip gäller att arbetet i EU kan ligga till grund för medlems- staternas agerande i CEPT om det gäller frågor som rör den gemen- samma marknaden. Arbetet i CEPT kan sedan utgöra grund för de euro- peiska ländernas agerande i ITU. Syftet med radiospektrumbeslutet är enligt artikel 1 att fastställa ramar för att säkerställa samordning av policystrategier och harmoniserade vill- kor för radiospektrumanvändning. Medlemsstaterna skall enligt artikel 5 i radiospektrumbeslutet säkerställa att deras nationella frekvensplan och information om rättigheter, villkor, förfaranden och avgifter som rör radiospektrumanvändningen offentliggörs om det föreligger ett behov av detta för att uppfylla det i artikel 1 angivna syftet med beslutet. De skall hålla denna information aktuell och skall dessutom vidta åtgärder för att utveckla lämpliga databaser för att göra denna information tillgänglig för allmänheten, i tillämpliga fall i överensstämmelse med de relevanta harmoniseringsåtgärder som vidtagits. När så krävs för att uppnå syftet med beslutet skall gemensamma poli- tiska mål antas för att säkerställa samordning mellan medlemsstaterna. Åtgärder enligt artikel 1 skall dock inte påverka gemenskapens eller medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter enligt relevanta internatio- nella avtal. Enligt artikel 7 skall medlemsstaterna förse med all nödvändig information för att kommissionen skall kunna kontrollera genomförandet av radiospektrumbeslutet. I synnerhet skall medlems- staterna omgående underrätta kommissionen om genomförandet av re- sultaten av de uppdrag som givits till CEPT. Medlemsstaterna får enligt artikel 8 inte lämna ut uppgifter som utgör affärshemligheter etc. Detta påverkar dock inte de behöriga myndighe- ternas rätt att lämna ut uppgifter då det är av vikt för att de skall kunna fullgöra sina förpliktelser. Som framgår ovan består radiospektrumbeslutet till helt övervägande del av förfaranderegler. Reglerna om allmänna handlingar i tryckfrihetsförordningen och Prop. 2002/03:110 sekretesslagens (1980:100) regler om när uppgifter får sekretessbeläggas bör vara tillräckliga och kraven i artiklarna 5 och 8 kan därför redan an- ses vara uppfyllda i svensk lagstiftning i förhållande till enskilda. Offentliggörandet i artikel 5 tar dock sikte särskilt på sådan information som är av betydelse för syftet med radiospektrumbeslutet. Det kan finnas ett behov av att offentliggöra sådan information i ett sammanhang för arbetet med radiospektrumfrågor i gemenskapen. Detta bör därför tas upp i en förordning som en uppgift som den ansvariga myndigheten skall fullgöra. Informationsskyldigheten enligt artikel 7 bör falla inom regeringens allmänna kompetens med erforderligt bistånd av en ansvarig myndighet. Myndighetens bistånd bör framgå av ett generellt uppdrag att handlägga EU-frågor, motsvarande det som finns i 4 § förordningen (1997:401) med instruktion för PTS. Regeringens förslag: Det skall finnas en sammanhållen grund- läggande frekvensplan för landet. Frekvensplanen skall vara ett all- mänt råd som ges ut av myndigheten på radioområdet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd- ningar mot förslaget. Radio- och föreslår dock att en särskild bestämmelse om att den myndighet som ansvarar för frekvens- planeringen särskilt beaktar yttrandefrihet och informationsfrihet förs in i lagen om elektronisk kommunikation. Skälen för regeringens förslag: Den internationella frekvens- planeringen har stor betydelse också för den nationella frekvens- egenskaperna hos vissa radiofrekvenser är sådana att de utbreder sig långt över gränserna och även beträffande sådana frekvenser som inte utbreder sig så långt kan gränsnära radiosändare bli styrande för övrig sådan verksamhet längre in i landet om sändarna skall utnyttja samma Den svenska frekvensplanen bygger i allt väsentligt på det internationella samarbete som bedriver inom ramen för ITU, CEPT och EU. Med utgångspunkt i radioreglementets (RR) frekvensfördelningsplan upprättar () en svensk frekvens- fördelningsplan genom att ge ut allmänna råd. Den senaste är Post- och allmänna råd (PTSFS 2002:10) om den svenska frekvens- Ändringar i RR sker på basis av de världsradiokonferenser som ITU anordnar med vanligen tre års mellanrum. frekvensfördelningsplan föranleder sedan ändringar i den svenska