prop · GR033 · 2003-09-30 00:00:00 — Med tanke på problemets beskaffenhet och behovet av åtgärder med full räckvidd, ligger det i sakens natur att en utökad kontroll också behöver omfatta andra grupper som kommer i kontakt med intagna och häktade. Till andra kategorier av personer som arbetar nära de intagna hör t.ex. tjänstemän från kommunala myndigheter, övervakare, deltagare i besöksgrupper, lärare, hantverkare, sjukvårdspersonal, advokater etc. Dessa grupper kan, i likhet med personalen, komma att utsättas för hot, eller annan negativ påverkan från intagna och häktade. Vad som har föreslagits gälla för besökarna och kriminalvårdspersonalen, bör enligt regeringens mening därför gälla även för andra som arbetar vid eller av annan anledning har tillträde till anstalter och häkten, om det inte finns starka skäl mot detta. Flera remissinstanser, bl.a. , har haft syn- punkter på om någon yrkeskategori bör undantas från kravet på kontroll. Regeringen vill i detta sammanhanget erinra om att utgångspunkten för reformen är just att skapa generella kontrollmöjligheter. En sådan allmän kontroll bygger inte på misstro mot någon viss grupp. Reformen syftar i stället till att bl.a. undanröja den ryktesspridning som skulle kunna upp- stå om otillåtna föremål även fortsättningsvis, trots omfattande kon- troller, förs in i anstalter och häkten. En allmän kontroll skulle även mot- verka risken för att grupper som inte har varit utsatta för tryck eller press från de intagna, skulle komma i den situationen p.g.a. att man tillhör en begränsad grupp som är undantagen från kontroll. En allmän kontroll skulle även bli effektivare då den är enklare att tillämpa och rent praktiskt genomföra. Det är naturligtvis viktigt att en allmän inpasseringskontroll inte får negativa konsekvenser för de intagnas behov av rättslig hjälp eller sjuk- vård eller för någon yrkesgrupp att utföra sina arbetsuppgifter på ett full- gott sätt. Enligt regeringens mening finns det emellertid inte anledning att hysa några sådana farhågor. I detta sammanhang är det viktigt att ha i åtanke att syftet med visitationen endast får vara att söka efter otillåtna föremål. Vidare bör den som utför kontrollen inte tillåtas att granska skriftliga meddelanden. Detta innebär att det inte finns anledning att befara att en allmän inpasseringskontroll skulle påverka förutsättningarna för ett förtroendefullt förhållande mellan de intagna och t.ex. läkare, advokater och präster. Det kan således konstateras att problemen med otillåten införsel inte bara gäller besökare eller kriminalvårdspersonal, utan att problemen på olika sätt kan beröra alla som har tillträde till anstalter och häkten. Enligt regeringens mening bör därför kontroller göras av samtliga som passerar in i den aktuella anstalten eller häktet. Detta innebär att regleringen inte bör göra någon åtskillnad mellan besökare, kriminalvårdspersonalen och övriga som passerar in i anstalten eller häktet. Mot bakgrund av detta ställningstagande finns det inte skäl att, som föreslagit, lagtekniskt reglera kontrollmöjligheten i två skilda bestäm- melser; en som avser besökarna och en som avser kriminalvårdspersonal, och andra som utför arbete eller uppdrag vid anstalter eller häkten. I stället bör lagen innehålla en gemensam reglering för samtliga grupper. Det kan emellertid vara svårt att på förhand förutse alla situationer som Det bör därför ges möjlighet för , som bäst kan bedöma behovet av kontroll, att om det föreligger särskilda skäl, medge undantag i ett enskilt fall från kravet på visitation. Hoten mot säkerheten i de slutna anstalterna och häktena har blivit all- Nuvarande kontrollmöjligheter är otillräckliga för att hindra införsel av narkotika, mobiltelefoner och andra otillåtna föremål som utgör risker för säkerheten. Det är därför enligt regeringens bedömning nödvändigt att skärpa kontrollen av dem som passerar in i anstalter och En inpasseringskontroll som omfattar alla som passerar in i en viss anstalt eller ett visst häkte medför påtagliga positiva effekter i detta Kontrollen blir mer effektiv än dagens system, inte bara för att ett större antal personer kontrolleras, utan även för att den blir enklare att tillämpa och rent praktiskt att genomföra. En effektivare kontroll ökar möjligheterna att upptäcka och förhindra försök till införsel av otillåtna Vetskapen om att allmänna inpasseringskontroller tillämpas torde även medföra att färre försök genomförs. av detta är att färre otillåtna föremål förs in i anstalter och häkten. En viktig följd av minskad förekomst av narkotika, mobiltelefoner och vapen i anstalter och häkten är att säkerheten ökar, såväl för de intagna, för personalen som för andra som vistas i kriminalvårdsanstalter och Dessutom bidrar ökad säkerhet till att göra verkställigheten av straff mer trovärdig, vilket är ett viktigt mål i kriminalvårdens arbete. lika viktig konsekvens är att minskad förekomst av otillåtna föremål, exempelvis mobiltelefoner, försvårar de intagnas möjligheter att planera och genomföra brottsliga aktiviteter. Att de intagna inte skall begå brott under verkställigheten är en grundförutsättning för att verkställigheten skall vara trovärdig. Dessutom är brottsliga aktiviteter i sig ett hot mot säkerheten inom och utom kriminalvården. En annan positiv följd av minskad förekomst av otillåtna föremål i anstalter och häkten är att personalens arbetssituation förbättras på olika Vid sidan om att personalens säkerhet rent konkret förbättras, kan det antas att de intagna bli mindre benägna att genom hot och annan otillbörlig påverkan försöka förmå personalen att utföra otillåtna tjänster i en situation där generella kontroller görs av alla som passerar in i anstalter och häkten. En sådan ordning gör det också lättare för perso- nalen att värja sig mot försök till påverkan från de intagnas sida som trots allt kan inträffa. Andra önskvärda konsekvenser av en förstärkt kontroll och minskad förekomst av otillåtna föremål torde vara att ordningsstör- ningarna minskar i omfattning och det sociala klimatet i anstalter och häkten påverkas i positiv riktning. Att tillgången på narkotika minskar medför också att missbruk förhindras och att även de missbrukande intagnas egen hälsa skyddas samt att intagna inte påbörjar ett missbruk under sin anstaltsvistelse. I en sådan situation underlättas kriminalvårdens återfallsförebyggande arbete, vilket ger positiva effekter för de intagnas möjligheter till rehabilitering. Det integritetsintrång som en allmän inpasseringskontroll kan innebära uppvägs enligt regeringens bedömning av de positiva effekterna i form av höjd säkerhet och ökad trygghet i anstalterna och häktena. Det är ett grundläggande samhällsintresse att effektiva åtgärder kan användas för att komma till rätta med spridningen av narkotika och andra otillåtna föremål i anstalter och häkten. Att underlåta att göra detta innebär att staten sviker sitt ansvar inte bara mot samhället i stort, utan inte minst mot såväl de anställda inom kriminalvården som de intagna och deras anhöriga. Det är givetvis angeläget att kontroller av detta slag inte förekommer i vidare mån än vad som är motiverat ur säkerhetssynpunkt. Därför bör tillämpningen av en lagstiftning om allmän inpasseringskontroll vara beroende av en kontinuerlig prövning av den aktuella situationen vid det aktuella anstalten eller häktet. Dessutom är behovet av särskilda kon- trollmöjligheter olika starkt . Ett beslut om allmän inpasseringskontroll bör därför vara tidsbegränsat. När den fastställda tiden har löpt ut, skall alltså frågan om fortsatt kontroll tas upp till för- nyad prövning. Å andra kan det ta innan kontrollerna ger effekt och dessa effekter går att konstatera, vilket talar för att omprövning inte bör ske med för korta tidsintervaller. menar där- vid att är en för att göra en bedömning av om tillräckliga och bestående förändringar av säkerhetsläget har inträffat vid den aktuella anstalten eller häktet. Regeringen anser dock att tre månaders tidsintervall är en lämplig avvägning mellan behovet att und- vika onödigt utsträckta kontroller och förutsättningarna för att kontrol- lerna skall kunna verka och leda till konstaterbara förbättringar. Vem får utföra kroppsvisitationer och kroppsbesiktningar? Enligt huvudregeln i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. får kroppsvisitation av en kvinna verkställas eller bevittnas endast av annan kvinna, läkare eller legitimerad sjuksköterska. I lagrådsremissen föreslog regeringen att dessa bestämmelser skulle göras könsneutrala. Under den fortsatta beredningen har det emellertid framkommit att detta skulle leda till stora praktiska problem inom kriminalvården. Kroppsvisitationer och kroppsbesiktningar är ofta förekommande inslag i den dagliga verksamheten vid häkten och anstalter. Vid många anstalter kontrolleras alla intagna efter varje besök och varje utevistelse. Urinprov är också vanligt förekommande, speciellt på behandlingsavdelningar. Den helt övervägande delen av de intagna i häkten och anstalter i landet utgörs av män. Antalet kontrollåtgärder riktade mot män är därför mycket stort. När det gäller kriminalvårdens personal är en betydande andel kvinnor. I kategorin vårdpersonal är ca en tredjedel kvinnor. Det är en strävan inom kriminalvården att fler kvinnor skall söka sig till arbete i anstalter och häkten, som har varit mansdominerade arbetsplatser. Dessa förhållanden innebär att kriminalvården inte utan betydande praktiska problem och kostnader kan omorganisera sin verksamhet så att i stort sett bara män utför kontrollerna i fråga. Detta talar för en lagreglering som i nu berörd del lämnas oförändrad. Dessutom har manliga intagna ett visst skydd mot kontrollåtgärder utförda av kvinnlig personal även utan en sådan könsneutral reglering som föreslogs i lagrådsremissen. När det gäller urinprov framgår det nämligen av föreskrifter och allmänna råd att om en manlig klient inte vill lämna urinprov i närvaro av kvinnlig personal bör manlig personal närvara i stället om det lämpligen kan ske (KVVFS 2002:1). Även när det gäller andra former av kontroller har, enligt uppgift från kriminalvården, en praxis utvecklats som innebär att män som inte vill bli kontrollerade av kvinnor i stället kontrolleras av män. Detta kan t.ex. vara viktigt för män som p.g.a. religiösa eller kulturella skäl inte vill bli kontrollerade av kvinnor. Vid en samlad bedömning finner regeringen att regelverket i nu berört hänseende inte bör ändras på det sätt som föreslogs i lagrådsremissen. Frågan bör emellertid ytterligare övervägas. Detta sker lämpligen inom ramen för kriminalvårdskommitténs uppdrag att göra en total översyn av kriminalvårdslagstiftningen (se avsnitt 4.4). Regeringen anser att den mindre ingripande form av kroppsvisitation som sker med användande av metalldetektor eller annan liknande teknisk anordning bör kunna genomföras på en kvinna utan krav på att den som verkställer eller bevittnar åtgärden också måste vara en kvinna, läkare eller sjuksköterska. Motsvarande bestämmelser finns i lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol, lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplats och i lagen (1988:144) om säkerhetskontroll vid sammanträde med kammare och utskott. Regeringens förslag: beslut om att införa all- män inpasseringskontroll skall inte kunna överklagas. förslag: Innehåller inte något förslag om ett överklagandeförbud. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna kommenterar inte frågor om överklagande. Länsrätten i påpekar emellertid att problem sannolikt kommer att uppstå kring kriminalvårds- personalens överklaganderätt och partsställning. Länsrätten i Östergöt- lands län och Justitiekanslern är tveksamma till att låta överklagande- förbudet omfatta även beslut i fråga om undan- tag från allmän inpasseringskontroll. Skälen för regeringens förslag: Frågan om kroppsvisitation är en verksamhetsfråga som är bäst lämpad att avgöra. Ett beslut om ett generellt krav på kroppsvisitation är ett administrativt beslut som inte riktar sig mot någon enskild. känner bäst sin verksamhet och behovet av att överpröva beslut av detta slag torde vara begränsat. Härtill kommer att ett system med överklagan- demöjligheter, som en remissinstans har påpekat, skulle kunna medföra vissa processuella oklarheter. Med hänsyn till det anförda anser regeringen att Kriminalvårdsstyrel- sens beslut om att införa allmän inpasseringskontroll vid en viss anstalt eller ett visst häkte inte skall få överklagas. Det faktum att ett beslut om allmän inpasseringskontroll högst får avse en period och därefter måste omprövas, är enligt regeringens mening en tillräcklig garanti för att frågan blir utredd på ett tillfredsställande sätt. Beslut om eventuella undantag från allmän inpasseringskontroll riktar sig emellertid till enskilda personer. Några remissinstanser har uttalat att det är tveksamt ur rättssäkerhetssynpunkt om en enskild inte skulle ges möjlighet att föra talan mot ett avslagsbeslut av sådant slag. Regeringen instämmer i denna bedömning och anser därför att Kriminalvårds- styrelsens beslut i frågor om undantag från kontrollen bör få överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt huvudregeln i 59 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt respektive 19 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 9 Ekonomiska konsekvenser m.m. Kriminalvården har redan stora kostnader för säkerhetsarbete, som är en naturlig del i verksamheten. Införandet av den föreslagna inpasserings- kontrollen vid vissa anstalter och häkten kommer att medföra kostnader bl.a. för inköp av metalldetektorer och annan teknisk utrustning. Utöver detta kan vissa kostnader tillkomma för att ställa i ordning förvaringsutrymmen för de föremål som tagits med till anstalterna och häktena, men som inte får lov att föras in. Det kommer även att krävas personal som utför kontrollerna. Å andra sidan passar åtgärderna väl in i redan befintlig verksamhet. Vidare kommer kriminalvården att kunna effektivisera säkerhetsarbetet genom att kontrollerna i stor utsträckning sker med hjälp av metallbågar. Personal som tidigare utförde mer tidskrävande visitationer och kontrol- ler kan nu lösgöras till andra arbetsuppgifter. Personalkostnaderna torde därför inte bli högre än vad de är . Den utökade inpasseringskon- trollen torde i stället inneböra en effektivitetsvinst i säkerhetsarbetet. Sammantaget anser regeringen att förslaget får bedömas vara kostnads- neutralt i förhållande till vad som gäller och kan därför verkställas inom kriminalvårdens givna ekonomiska ramar. Med hänsyn till den tid som behövs för behandling bedömer regeringen att lagförslagen bör kunna träda i kraft . Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om Bestämmelsen är ny. Skälen för bestämmelsen utvecklas närmare i Genom bestämmelsens första stycke införs en möjlighet för att besluta om kroppsvisitation av samtliga personer som passerar in i en anstalt. Den generella kontrollen benämns Kontrollen får endast genomföras vid in- Genom den allmänna inpasseringskontrollen ges kriminal- vården möjlighet att kontrollera samtliga personer som besöker anstalten, även kriminalvårdspersonal, uppdragstagare och andra yrkeska- tegorier som utför en del av sina arbetsuppgifter vid anstalten samt andra personer som av någon anledning har tillträde till anstalten. omfattas emellertid inte av bestämmelsens räckvidd. finns andra kontrollmöjligheter, se 52 a d §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Bestämmelsen innebär inte att någon kan bli tvingad att underkasta sig kroppsvisitation. En vägran att genomgå kon- troll får dock till följd att personen i fråga inte får passera in i anstalten. Den allmänna inpasseringskontrollen får endast genomföras om det är nödvändigt för att kriminalvården skall kunna upprätthålla säkerheten Vidare skall syftet med kontrollen vara att söka efter Med otillåtet föremål avses föremål som är brottsliga att inneha eller som enligt kriminalvårdens anstalts- eller ordningsföre- skrifter är otillåtna på den aktuella kriminalvårdsanläggningen. meddelanden får inte granskas (jämför 25 och 28 §§ lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt). En allmän inpasseringskontroll måste därför alltid genomföras på så sätt att den inte påverkar förutsättningarna för ett förtroendefullt förhållande mellan de intagna och t.ex. läkare, advokater Exempel på situationer då det kan vara nödvändigt med allmän inpasseringskontroll är när problem med införsel av otillåtna föremål, som t.ex. narkotika, vapen eller mobiltelefoner förekommer återkom- Allmänna kontroller får endast genomföras vid slutna anstalter. Vid slutna anstalter placeras intagna i huvudsak av säkerhetsskäl t.ex. då det finns risk för fortsatt brottslighet, avvikelse eller missbruk (jfr 7 § lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt). Intagna där denna risk inte föreligger placeras vid öppna anstalter. Utgångspunkten är att inpasseringskontrollen skall gälla lika för alla och därför avse samtliga som passerar in i anstalten. mellan olika kategorier av inpasserande skall normalt inte göras. allmän inpasseringskontroll är motiverad på grund av säkerhetsläget behöver således inte någon riskbedömning göras i det enskilda fallet. Det ingår i sakens natur att kontrollåtgärder inte skall göras mer omfattande än vad som är nödvändigt. Den allmänna kontrollen kan där- för inskränkas till att omfatta enbart en viss avdelning av en anstalt där säkerhetsläget är särskilt alarmerande. I 3 § tredje stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt stadgas att vad i lagen sägs om slutna anstalter gäller också slutna avdelningar av anstalter. därför inte ansetts nödvändigt att i lagtexten speciellt reglera att har möjlighet att endast besluta om allmän inpas- seringskontroll vid en viss avdelning. I begreppet kroppsvisitation innefattas undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och annat som någon har med sig (se 28 kap. 11 § tredje stycket ). fattas även undersökning med metalldetektor (se prop. 1993/94:24 s. 33). Avsikten med kontrollen är att upptäcka införsel av otillåtna föremål, t.ex. narkotika, andra berusningsmedel, vapen eller mobiltelefoner. Kontrollen skall givetvis inte göras mer omfattande än nödvändigt. största möjliga utsträckning kan den inskränka sig till undersökning med hjälp av metalldetektor eller annan teknisk anordning. finnas föremål som kriminalvården eftersträvar att finna, vilka inte är av ett material som kan upptäckas med hjälp av teknisk utrustning. Kriminalvården har därför getts möjlighet att vidta alla de undersök- ningsmetoder som innefattas i begreppet kroppsvisitation, t.ex. att genomsöka den kontrollerades kläder och föremål som han eller hon bär Naturligtvis måste vid det praktiska genomförandet av kon- trollen särskild hänsyn visas när barn kommer på besök till anstalterna, men utan att kontrollen eftersätts. Bestämmelsen tar endast sikte på att ge kriminalvården utökade kon- Konsekvenser av att ett otillåtet föremål upptäcks vid kontroll regleras i annan lagstiftning, t.ex. i straff- och processrättslig lagstiftning, men även i andra bestämmelser i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt samt i kriminalvårdens föreskrifter och ordnings- Om det är en arbetstagare som för in ett otillåtet föremål kan detta få arbetsrättsliga följder, vilket regleras i annan ordning. om att allmän inpasseringskontroll skall införas är ett beslut som tillgodoser det allmännas intresse av att säkerhet råder i anstalter och häkten och att brott inte begås. Av detta följer att Kriminal- vårdsstyrelsen som arbetsgivare är att likställa med det allmänna såsom avses i 2 kap. 6 § regeringsformen. I bestämmelsens andra stycke anges vilken tidsmässig räckvidd ett beslut om allmän inpasseringskontroll har. Det är angeläget att en allmän inpasseringskontroll inte används annars än då det är motiverat ur Ett beslut om allmän inpasseringskontroll är därför beroende av kontinuerlig prövning av säkerhetssituationen vid den Beslutet skall därför inte ha för lång tidsmässig räck- Å andra kan det ta innan kontrollerna ger effekt och dessa effekter går att konstatera, vilket talar för att omprövning inte bör ske med för korta tidsintervaller. Tre månaders tidsintervall har ansetts som en lämplig avvägning mellan behovet att undvika onödigt utsträckta kontroller och förutsättningarna för att kontrollerna skall kunna verka och leda till konstaterbara förbättringar. Om säkerhetsläget inte har för- bättrats påtagligt vid en förnyad prövning vid den aktuella anstalten eller häktet, torde detta tala för att beslutet om allmän inpasseringskontroll bör förlängas och således gälla . avse en period i taget. Enligt det tredje stycket i bestämmelsen kan i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll om det finns särskilda skäl för det. Det har ansetts svårt att förutse alla situa- tioner som kan uppstå och frågan om undantag har därför överlämnats till . Utrymmet att medge undantag kan variera bero- ende på det aktuella säkerhetsläget. Bestämmelsen har efter påpekade från Lagrådet ändats så att den inte hänvisar till 29 a §. Vad som stadgas i 29 a § gäller inte intagna. Vad som föreskrivs i denna bestämmelse har således inte betydelse för tillämpningen av 31 §. I paragrafen har ett materiellt tillägg gjorts i andra stycket som innebär att kroppsvisitation av en kvinna som enbart sker med metalldetektor eller annan liknande teknisk anordning får verkställas eller bevittnas av en man. Liknade bestämmelser finns i lagen (1981:1064) om säkerhets- kontroll i domstol, lagen (1970:926) om särskild kontroll på flygplats och i lagen (1988:144) om säkerhetskontroll vid sammanträde med kammare och utskott. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas på motsvarande sätt som dessa bestämmelser, se såvitt avser säkerhetskontrollen i domstol prop. 1980/81:114 s. 153 (dåvarande 7 §) och prop. 2000/01:32 s. 67 och såvitt avser kontrollen på flygplats, prop. 1970:204 s. 15. I paragrafen har ett tillägg gjorts i första stycket som anger att Kriminal- vårdsstyrelsens beslut att införa allmän inpasseringskontroll inte kan överklagas. Det faktum att ett beslut om allmän inpasseringskontroll högst får avse en period i taget och därefter måste omprövas har ansetts vara en tillräckig garanti för att frågan blir tillräckligt utredd. Överklagandeförbudet omfattar inte beslut i fråga om undantag från kontrollen. Frågan har behandlats i avsnitt 8. 10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I paragrafen har ett tillägg gjorts i andra stycket som motsvarar tillägget i 52 c § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Det hänvisas till den författningskommentaren. Bestämmelsen, som är ny, motsvarar 29 a § lagen (1974:203) om krimi- nalvård i anstalt. Då häkten till sin karaktär är slutna och inte är uppde- lade i slutna och öppna anläggningar, finns det i lagtexten inte någon begränsning till häkten av ett visst slag. finns inte någon motsvarighet till 3 § tredje stycket lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt som slår fast att vad som sägs om slutna anstalter också gäller slutna avdelningar av anstalter. Det måste ändå anses att har möjlighet att besluta om inpasseringskontroll som avser enbart ett mindre område, t.ex. en avdelning, än vad som nämns i lagen, utan att detta särskilt anges i lagtexten. Bestämmelsen har efter påpekande från Lagrådet ändrats så att den inte hänvisar till 11 a §. Vad som stadgas i 11 a § gäller inte de häktade. Vad som föreskrivs i denna bestämmelse har således inte betydelse för tillämpningen av 16 §. I paragrafen har ett tillägg gjorts som motsvarar tillägget i 59 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Det hänvisas till den författnings- kommentaren. Sammanfattning av avsnittet Kriminalvård ur betän- kandet Vägvalet den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126) Kriminalvården spelar, inte minst mot bakgrund av sin intensiva och nära