prop · GQ0394 · 2003-03-20 00:00:00 — 1. en finansiell saneringsplan om 1 Senaste lydelse 1999:602. 2 Senaste lydelse 1999:602. 1. återställa en tillfredsställande finansiell ställning, om försäkr- finansiell ställning, om försäkrings- solvensmarginalen enligt 7 kap. 23 solvensmarginalen enligt 7 kap. 23 (1982:713) (saneringsplan), (1982:713), eller 2. skyndsamt återställa kapital- basen, om den understiger de nivåer som anges i 5 kap. 1214 §§, eller om den understiger de nivåer som om garantibeloppet för en liv- anges i 5 kap. 1214 §§, eller om sammansättning som anges i 5 kap. sammansättning som anges i 5 kap. 12 § andra stycket. Skyldigheten att upprätta saneringsplan eller finansieringsplan enligt första stycket gäller inte om försäkringsgivaren medgetts undantag enligt tillsyn över soliditeten. Om den utländska myndighet som kontrollerar försäkringsgivarens soliditet förbjuder försäkringsgivaren att helt eller delvis förfoga över sina tillgångar skall, på begäran av myndigheten, vidta samma åtgärder beträffande försäk- ringsgivarens tillgångar i . får besluta hur verksamheten skall drivas efter ett sådant beslut av den utländska myndigheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall meddela föreskrifter om innehållet i den finansiella saneringsplan som anges i första stycket 1. En koncession för en försäkringsgivare från tredje land kan förklaras förverkad om försäkringsgivaren 1. inte längre uppfyller kraven för koncession, 2. inte inom angiven tid har 2. inte inom angiven tid har fullföljt en plan som har godkänts fullföljt en plan som har godkänts enligt 9 § första stycket eller enligt 9 § första stycket 2 eller 3 3. på annat sätt allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten. Om försäkringsgivaren medgetts undantag enligt 5 kap. 16 § och försäkringsgivarens auktorisation förklarats förverkad av en utländsk myndighet som kontrollerar dennes soliditet, skall vidta de åtgärder som behövs. Om skälet till att auktorisationen förklarats 3 Senaste lydelse 1999:226. förverkad är att försäkringsgivarens soliditet är otillräcklig, skall Prop. 2002/03:94 försäkringsgivarens koncession i genast förklaras förverkad. Frågor om förverkande av koncession prövas av . Ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt prövas dock av regeringen. Regeringens prövning sker efter anmälan av inspektionen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.En försäkringsgivare från tredje land som beviljats koncession före får till tillämpa äldre bestämmelser i 5 kap. 13 och 14 §§, varvid de äldre bestämmelser i försäkringsrörelse- lagen som det där hänvisas till skall tillämpas. En sådan försäkrings- givare som inte har uppnått föreskriven solvensmarginal får fortsätta att tillämpa dessa äldre bestämmelser längst till , under förutsättning att försäkringsgivaren upprättar och till för godkännande överlämnar en plan med de åtgärder som skall vidtas för att uppnå detta krav. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:710) med att 10 § lagen (1998:710) med vissa skall ha följande lydelse. Följande bestämmelser i försäkringsrörelselagen (1982:713) skall gälla för tillsyn över enligt 15 kap. 2 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension: 19 kap. 3 § om skyldighet för styrelsen och vissa befattningshavare att lämna upplysningar till inspektionen, 19 kap. 8 § om rätt för inspektionen att sammankalla ett försäkringsbolags styrelse, 19 kap. 9 § om skyldighet för styrelsen och verkställande direktören att hålla försäkringsbolagets räkenskapsmaterial m.m. tillgängligt för granskning, 19 kap. 10 § om skyldighet för vissa andra personer att lämna upplysningar m.m. till inspektionen, 19 kap. 11 § första, andra och 19 kap. 11 § första, andra och femte styckena om rätt för sjätte styckena om rätt för inspektionen att meddela erinringar inspektionen att meddela erinringar 19 kap. 13 § om överklagande av inspektionens beslut, och 19 kap. 15 § om avgifter för att bekosta inspektionens verksamhet. Vid tillämpningen av de bestämmelser som anges i första stycket skall myndigheten anses som ett försäkringsbolag. Vad som sägs om försäkringsbolagets verkställande direktör skall avse myndighetens chef. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2000:199. Ärendet och dess beredning och rådet antog två direktiv om ändrade solvensmarginalkrav för försäkringsföretag. Det ena är och rådets direktiv /13/EG av om ändring av rådets direktiv /239/EEG när det gäller solvensmarginalkraven för skadeförsäkringsföretag (solvensskade- direktivet), se bilaga 1. Det andra är och rådets direktiv /12/EG av om ändring av rådets direktiv /267/EEG när det gäller solvensmarginalkraven för livför- säkringsföretag solvenslivdirektivet, se bilaga 2. Syftet med direktiven är att stärka försäkringstagarnas skydd. Detta görs genom skärpta solvenskrav och utökade befogenheter för tillsynsmyndigheterna att ingripa . En promemoria om solvensdirektivens genomförande har utarbetats i . Promemorian har remissbehandlats vid ett remissmöte . En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Inbjudna myndigheter och organisationer har också beretts tillfälle att lämna skriftliga synpunkter. Protokoll från remissmötet och yttranden finns tillgängliga i (Fi2002/4791). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. I förhållande till lagrådsremissen har mindre ändringar av redaktionell art gjorts. Om ett försäkringsbolag inte kan fullfölja sina förpliktelser enligt ingångna avtal kan stora värden gå förlorade för såväl privatpersoner Enskilda individer kan sättas i en ohållbar ekonomisk och Både ägare och anställda i ett företag kan drabbas hårt om ett försäkringsbolag inte kan uppfylla sina åtaganden mot företaget. Ett försäkringsavtal är speciellt i det hänseendet att det bygger på förskottsbetalning för av försäkringstagaren överlåten risk till Ersättning betalas däremot ut först om ett försäkringsfall har inträffat. Detta innebär att försäkringstagaren är beroende av att försäkringsbolaget kan hantera de risker som förvaltningen av försäkringstagarens kapital innebär. Dessutom är försäkringsteknik komplicerat. Det ställs höga krav på utomstående aktörer för att dessa skall kunna värdera och bedöma ett försäkringsbolags ekonomi samt om bolaget hanterar risker på ett Denna bristfälliga genomlysning ger ett informa- tionsövertag för bolagen gentemot försäkringstagarkollektivet. Mot bakgrund av de allvarliga konsekvenser som kan uppstå för såväl enskilda individer som företag om ett försäkringsbolag inte kan uppfylla sina åtaganden, finns ett behov av en särreglering av försäkringsbolagens Denna särreglering har som främsta syfte att skydda försäkringstagarnas intressen och att främja en sådan effektiv tillsyn av bolagen som kontinuerligt tillgodoser att deras intressen inte åsidosätts. Initiativet till en särreglering och en särskild tillsyn över för- säkringsbolagen togs av bolagen själva under den senare delen av 1800- Syftet från deras sida var att använda statlig auktorisation för att signalera tillförlitlighet till sina kunder. Försäkringsrörelselagen (1982:713, FRL) innehåller också ett flertal regler som ytterst syftar till att skydda försäkringstagarnas intresse av att försäkringsavtalet kommer att kunna fullföljas. främst genom en reglering och tillsyn av försäkringsbolags betalnings- förmåga, vilket kommer till uttryck i bestämmelserna om att bolagen skall upprätthålla en minsta kapitalbas. Med det avses att värdet av försäkringsbolagens tillgångar med marginal skall överstiga värdet av de åtaganden som garanterats och villkorats i försäkringsavtal. sådana regler är bestämmelserna om vilka poster i balansräkningen som får räknas in i ett försäkringsbolags kapitalbas. kapitalbas, dvs. tillgångar utöver de tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna, utgör en extra buffert mot riskerna i Regleringen anger solvensmarginalen som det minimikrav lagstiftaren ställer på kapitalbasens storlek. Regleringen innehåller vidare ett minimikrav på kapitalbasens storlek för de bolag som vill etablera sig på försäkringsmarknaden. syftar till att skydda försäkringstagarna mot oseriösa aktörer, men fyller även den funktionen att försäkringsbolag måste ha en extra buffert när de startar sin verksamhet. Som nämnts bygger försäkringsbolag sin verksamhet på att hantera Företagens huvuduppgift är att ta på sig ett stort antal individuella försäkringsrisker och reducera dessa genom s.k. poolning. Riskerna kan Prop. 2002/03:94 delas in i försäkringsrisker respektive finansiella risker. avser risker i själva försäkringsrörelsen. Finansiell risk är däremot en sammanfattande benämning på olika risker som förekommer i kapitalförvaltningen. Viss finansiell risk, s.k. ränterisk, påverkar även värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna om de diskonteras. Möjligheterna att utjämna risker skiljer sig väsentligt åt mellan olika verksamhetsgrenar. Inom livförsäkring är försäkringsriskerna relativt enkla att hantera eftersom befolkningens genomsnittliga livslängd är lätt att förutse. Däremot är de finansiella riskerna mer svårhanterade eftersom det handlar om långa åtaganden där det i regel finns avkastningsgarantier. Skadeförsäkring karaktäriseras av det motsatta förhållandet. Avtalstiderna är korta, vilket gör de finansiella riskerna lättare att hantera medan försäkringsriskerna är mer svårprognosticerade. 4.2Nuvarande EG-regler avseende solvens om solvens återfinns i huvudsak i rådets första direktiv (73/239/EEG) av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (första skadeförsäkrings- direktivet) och rådets första direktiv (79/267/EEG) av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att starta och driva direkt livförsäkringsrörelse (första livförsäkringsdirektivet). I den svenska lagstiftningen har valts en något annorlunda terminologi än i försäkringsdirektiven. I det följande kommer svensk terminologi att användas; detta även när det hänvisas till direktiven. I direktiven föreskrivs att alla försäkringsbolag skall ha en tillräckligt stor kapitalbuffert i förhållande till sin totala verksamhet. Buffertkapitalet (kapitalbasen) i ett försäkringsbolag måste överstiga solvensmarginalen som bestäms med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning. Solvensmarginalens storlek bestäms på olika sätt beroende på om det gäller livförsäkringsrörelse eller skadeförsäkringsrörelse. För livför- säkringsrörelse beräknas solvensmarginalen med de försäkringstekniska avsättningarna och de s.k. positiva risksummorna som bas. Med risksumma avseende en viss persons liv menas det belopp som de för- säkringstekniska avsättningarna förändras med vid personens död. Risk- summan är positiv om avsättningarna ökar och negativ om de minskar. Genom att knyta an till en viss procent av de positiva risksummorna är solvenskravet relaterat till det totala belopp som ett försäkringsbolag riskerar att betala om samtliga försäkrade skulle avlida . För skadeförsäkringsrörelse däremot beräknas storleken på solvens- marginalen på det högsta av föregående års och genomsnittet av de senaste tre årens försäkringsersättningar. Dessutom gäller för både liv- och skadeförsäkringsrörelse att beräkningen beaktar omfattningen av avgiven återförsäkring. Kapitalbasen skall ha en viss sammansättning och viss storlek. I kapitalbasen skall enligt närmare regler i direktiven ingå främst inbetalat aktiekapital i försäkringsaktiebolag respektive garanti- kapital i ömsesidiga försäkringsbolag, hälften av aktiekapital eller garantikapital som ännu inte betalats in Prop. 2002/03:94 (om har betalats), lagstadgade och fria reserver som inte motsvaras av ingångna försäkringsförpliktelser, balanserad vinst, och uttaxeringsbara fordringar som ett ömsesidigt försäkringsbolag kan ha på sina medlemmar, ett belopp som dock inte får överstiga vare sig hälften av skillnaden mellan vad som maximalt kan infordras och det som faktiskt har infordrats eller hälften av solvensmarginalen. Under vissa förutsättningar kan dessutom ytterligare poster ingå i kapitalbasen. Som ett komplement till de beskrivna reglerna om kapitalbasens sammansättning krävs en minsta nivå på kapitalbasens storlek. Denna minsta nivå (garantibeloppet) är för livförsäkringsrörelse . För skadeförsäkringsrörelse är den beroende av inom vilka försäk- ringsklasser ett företag bedriver verksamhet och den varierar därför mellan och . Kapitalbasen skall motsvaras av tillgångar i företaget som är fria från alla förutsebara förpliktelser, med avdrag för immateriella värden. Medlemsländerna får dock inte fastställa några regler för valet av tillgångar som inte motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna. 4.3Nuvarande svenska regler om kapitalbas har införlivat om solvens och tillsyn avseende försäkringsbolag (se prop. 1992/93:257). Flertalet av direktivens regler är genomförda i 7 kap. 22 29 §§ FRL. I 1 kap. 8 a § FRL finns en allmän bestämmelse om att ett försäkringsbolag skall ha en tillräcklig kapitalbas. I kapitalbasen får räknas in inbetalat aktie- eller garantikapital och hälften av ännu inte inbetalat sådant kapital. Även övrigt bundet eget kapital med avdrag för fond för orealiserade vinster får räknas in. Detsamma gäller obeskattade reserver. För skadeförsäkringsrörelse gäller dessutom att anspråk på grund av uttaxering, med vissa begränsningar, får räknas in i kapitalbasen. Detta gäller även om bolaget inte har beslutat att uttaxering skall ske. får i ett enskilt fall medge att även andra poster får ingå i kapitalbasen (7 kap. 22 och 24 §§ FRL). Garantibeloppet bestäms till olika i försäkringsrörelselagen fast angivna belopp beroende på vilket slag av försäkringsrörelse som skall bedrivas. Solvensmarginalen fastställs däremot med hänsyn till verksamhetens art och omfattning enligt olika regler för liv- och skadeförsäkringsrörelse. För livförsäkringsrörelse bestäms solvens- marginalen i princip till av den del av försäkringstekniska avsättningar som svarar mot åtaganden med en finansiell eller försäkringsteknisk risk för försäkringsbolaget samt vissa procentsatser relaterade till olika positiva risksummor (7 kap. 23 § FRL). För skadeförsäkringsrörelse beräknas solvensmarginalen i princip med utgångspunkt i vissa procentsatser av som bolaget mottagit under föregående år (premieindex) alternativt av vissa procentsatser av tidigare års ersättningar eller avsättningar för försäkringsfall (skadeindex) (7 kap. 25 § FRL). Försäkringsbolagen måste enligt Prop. 2002/03:94 föreskrifter (FFFS 1997:30) om svenska försäkringsbolags skyldighet att lämna solvensdeklaration lämna en sådan deklaration till inspektionen. Solvensdeklarationen har en utformning som är likartad inom hela EES, enligt en överenskommelse mellan tillsyns- myndigheterna. De grundläggande bestämmelserna om de behöriga myndigheternas tillsyn över försäkringsbolagen beträffande solvensfrågor återfinns i artikel 20 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24 i första livförsäkringsdirektivet. Artiklarna i direktiven genomfördes i svensk rätt genom ändringar i 19 kap. 11 § FRL (se prop. 1992/93:257 s. 202). Den sistnämnda bestämmelsen innebär i huvudsak följande. För det fall ett försäkringsbolags kapitalbas underskrider lagstadgad solvens- marginal, skall förelägga bolaget eller dess styrelse att upprätta en plan för att återställa en tillfredsställande finansiell ställning och överlämna planen till inspektionen för godkännande. Om det emellertid har gått så långt att kapitalbasen underskrider en tredjedel av solvensmarginalen eller underskrider garantibeloppet, skall bolaget eller dess styrelse upprätta och för godkännande överlämna en plan för skyndsamt återställande av kapitalbasen (19 kap. 11 § tredje stycket FRL). Om ett föreläggande enligt ovan inte följs inom bestämd tid och det anmärkta förhållandet inte heller på annat sätt har undanröjts skall inspektionen, i fall som är av principiell betydelse eller annars av särskild vikt, anmäla detta till regeringen (19 kap. 11 § femte stycket FRL). I fall då kapitalbasen understiger en tredjedel av solvensmarginalen eller inte uppfyller kravet på garantibelopp får begränsa bolagets förfoganderätt eller förbjuda bolaget att förfoga över sina tillgångar i (19 kap. 11 § sjätte stycket 2 FRL). Möjligheten att inskränka bolagens förfoganderätt över sina tillgångar finns också vid mindre allvarliga underskridanden av solvensmarginalen, om det finns särskilda skäl att anta att bolagets finansiella ställning ytterligare kommer att försämras. Inspektionen skall i sistnämnda fall ha gjort bedömningen att det inte är tillräckligt att upprätta en plan för återställande av en tillfredsställande finansiell ställning (19 kap. 11 § sjätte stycket 3 FRL). Bestämmelsen har sin grund i artikel 20.2 andra stycket i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24.2 andra stycket i första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 13.2 andra stycket i rådets direktiv [92/49/EEG] av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv /239/EEG och 88/357/EEG [tredje skadeförsäkringsdirektivet] och artikel 12.2 andra stycket i rådets direktiv [92/96/EEG] av om samordning av lagar och andra författningar som avser direkt livförsäkring och om ändring av direktiven /267/EEG och 90/619/EEG [tredje livförsäkrings- direktivet]). När bestämmelsen i sjätte stycket infördes betonades det att eftersom det är fråga om en mycket ingripande åtgärd på ett tidigt stadium så skall åtgärden utnyttjas med försiktighet (se prop. 1994/95:184 s. 286). 2002/03:94 på angivet sätt begränsat eller förbjudit ett bolags förfoganderätt över tillgångarna överlämnas åt inspektionen att besluta om hur försäkringsverksamheten skall drivas vidare (19 kap. 11 § sjunde stycket FRL). För det fall bolaget inte längre uppfyller kraven för koncession (inbegripet solvenskraven), en upprättad plan enligt ovan inte följs eller om bolaget i annat fall allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten kan bolagets koncession förklaras förverkad. Frågor om förverkande prövas av . Ärenden som är av principiell betydelse eller annars av särskild vikt prövas dock av regeringen. Regeringens prövning sker efter anmälan från inspektionen (19 kap. 11 § åttonde och nionde styckena FRL). För att skall kunna utöva en effektiv löpande tillsyn över ett försäkringsbolag har bolagets styrelse, verkställande direktör och andra befattningshavare i ansvarig ställning också en skyldighet att lämna inspektionen de upplysningar om verksamheten som inspektionen begär (19 kap. 3 § FRL). får även, när det anses nödvändigt, sammankalla försäkringsbolagets styrelse (19 kap. 8 § FRL). Vid sidan av inspektionens formella maktmedel finns även ett betydande utrymme för underhandskontakter mellan inspektionen och berörda bolag och deras ledningar, särskilt när det är fråga om krissituationer (se Justitiekanslerns beslut i ett ärende om och tillsyn av Försäkringsaktiebolaget , dnr 4353-91-20). Tillsynsreglerna syftar som framgått ovan till att skydda försäkringstagarnas intressen. Det bör i sammanhanget nämnas att försäkringstagarna också avses få ett ökat skydd på civilrättslig väg genom en ny lag om försäkringsavtal. Den lagen skall ersätta de gällande lagarna på området . Lagen kommer att innebära ett ökat konsumentskydd vid i första hand individuell personförsäkring och kollektiv försäkring. Avsikten är att en lagrådsremiss med förslag till en sådan lag skall beslutas och en proposition läggas fram längre fram . Som angetts i avsnitt 4.2 bygger EG-rättens nuvarande regler om solvens i stor utsträckning på första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet. I de direktiven används beteckningen solvensmarginal både beträffande kapitalbasens sammansättning och solvensmarginalens storlek. Som angetts ovan kommer dock i denna proposition den svenska terminologin att användas. Tredje skadeförsäkrings- respektive tredje livförsäkringsdirektivet medförde ingen ändring av terminologin. Enligt tredje skadeförsäkrings- och tredje livförsäkringsdirektivet skulle till den försäkringskommitté som inrättats överlämna en rapport om behovet av ytterligare harmonisering av solvensmarginalen. Kommissionen har utarbetat en sådan rapport.12 I rapporten konstateras att det befintliga systemet med sin enkla och handfasta karaktär visserligen har fungerat tillfredsställande men att svagheter finns. Arbetet inom EU har därefter resulterat i de nya solvensdirektiven. I direktiven införs begreppet disponibel solvens- marginal för kapitalbasens sammansättning och termen föreskriven solvensmarginal för solvensmarginal. Direktiven skall vara genomförda i svensk rätt . Det första livförsäkringsdirektivet, rådets andra direktiv (90/619/EEG) av om samordning av lagar och andra författningar om direkt livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utnyttja friheten att tillhandahålla tjänster, och om ändring av det första livförsäkringsdirektivet (andra livförsäkrings- direktivet) och det tredje livförsäkringsdirektivet har undergått flera och omfattande ändringar. För att bringa klarhet i systemet har ett konsoliderat direktiv antagits , nämligen och rådets direktiv (2002/83/EG) om livförsäkring (konsoliderade livdirektivet). Denna proposition avser dock som ovan anförts införlivandet av solvensdirektiven. Inom EU pågår också ett arbete där man på ett mer genomgripande sätt ser över reglerna om solvens (det s.k. solvens II- projektet). Det arbetet syftar bl.a. till att även ta hänsyn till de finansiella riskerna i försäkringsbolagens tillgångar vid bestämmande av solvens- marginal. Solvensdirektiven innebär vissa skärpta regler i förhållande till de tidigare direktiven. Nedan redogörs kortfattat för dessa ändringar och tillägg; först för skadeförsäkring och därefter för livförsäkring. Minimiharmonisering och löpande solvenskrav I solvensskadedirektivet slås fast att de krav som ställs är minimi- standarder för solvensmarginalen. Det innebär att en medlemsstat således 12 KOM (97) 398 slutlig, . kan föreskriva striktare regler för försäkringsbolag som auktoriserats av Prop. 2002/03:94 medlemsstatens egna behöriga myndighet än vad som krävs enligt Vidare klargörs att försäkringsbolagen måste ha en tillräcklig kapitalbas i förhållande till sin samlade verksamhet. Genom direktivets artikel 1.1 ändras artikel 3.1 i första skade- försäkringsdirektivet på så sätt att ett krav för att ett ömsesidigt institut inte skall omfattas av direktivet är att den årliga premieinkomsten inte överstiger . Enligt det första skadeförsäkringsdirektivet gällde ett belopp om . har gällt kravet att institut skall ha möjlighet att uttaxera sina delägare. Vidare har det införts en möjlighet för ömsesidiga försäkringsbolag att, trots att företaget egentligen inte omfattas av direktivet, fortsätta ha eller få licens enligt direktivet. Vad gäller de poster som skall ingå i kapitalbasen finns numera vinst eller förlust efter avdrag för utdelning med bland dessa. Vidare införs en bestämmelse om att kapitalbasen skall minskas med beloppet för de egna aktier som försäkringsbolaget innehar direkt samt en speciell regel för beräkningen av solvensmarginalen för de företag som tillämpar diskontering av sina försäkringstekniska avsättningar för oreglerade skador. Därutöver innebär det nya solvensskadedirektivet att det numera krävs godkännande från den behöriga myndigheten för att hälften av ännu ej inbetalat aktiekapital eller garantikapital skall få räknas in i kapitalbasen. På motsvarande sätt har rätten att till kapitalbasen hänföra en fordran, som ett ömsesidigt bolag kan ha på sina medlemmar i form av begärda extra bidrag (uttaxering), villkorats av den behöriga myndighetens godkännande.