prop · GQ0399 · 2003-05-26 00:00:00 — Detta beror dels på att det inte finns några planer på att koncentrera dessa ärenden till ett enda skattekontor, dels på att regeringen utgår från att en eventuell framtida koncentration kommer att föregås av samråd med om hur en koncentration bäst kan genomföras. Om det i ett sådant fall skulle visa sig behövas nya forumregler är regeringen beredd att föreslå sådana för . Att, som har föreslagit, låta de nya forum- reglerna, dvs. de som knyter an till den skattskyldiges folkbokföringsort, gälla även för ärenden om arvs- och gåvoskattemål skulle medföra att de spreds ut på fler länsrätter än . Detta anser regeringen inte vara någon lämplig lösning. Den av bl.a. Kammarrätten i väckta frågan om det inte vore lämpligt att i detta sammanhang också överväga en särskild forum- reglering som innebär att mål som har ett nära samband med varandra automatiskt hålls samman även i domstolarna återkommer regeringen till i ett senare avsnitt (se avsnitt 6.15.10). I samma avsnitt behandlas det av Näringslivets Skattedelegation framförda förslaget från Föreningen om ändrat forum för överklagande av vissa interna- koncerners skattemål. Regeringen återkommer dessutom till Kammarrättens i förslag om en justering av punkt 20 i de i promemorian föreslagna övergångsbestämmelserna till skattebetalnings- lagen så att den nya myndigheten träder i respektive skattemyndighets ställe och det allmänna ombudet träder i ställe i och med ikraftträdandet av de nya reglerna samt till kammarrättens förslag om en särskild övergångsbestämmelse rörande anstånd med betalning av skatt, som är föremål för prövning i förvaltningsdomstol. Länsrätten i har i detta sammanhang även väckt frågan om inte huvudregeln i 14 § lagen om allmänna förvaltningsdom- stolar borde vara att målen styrs till det personliga forumet i stället för första prövningens forum och att undantagen anges i specialförfatt- ningarna. Detta är emellertid en fråga som rör väsentligt fler ärendetyper än de som hanteras av skatteförvaltningen och som regeringen därför anser inte bör behandlas . Regeringens förslag föranleder ändringar i bl.a. 22 kap. skattebetal- ningslagen, 6 kap. taxeringslagen, 10 § lagen om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m., 7 § lagen om särskild kontroll av torg- och marknadshandel m.m. samt 17 kap. 8 § lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Regeringens förslag: En begäran om befrielse från föreläggande enligt taxeringslagen (1990:324) att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av en handling skall prövas av samma domstol som har att pröva överklagande av ett taxeringsbeslut. En motsvarande begäran om befrielse från föreläggande enligt skat- tebetalningslagen (1997:483) skall prövas av samma domstol som har att pröva överklagande av beslut meddelade med stöd av den lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: En begäran med stöd av 3 kap. 14 § taxeringslagen (1990:324, TL) om befrielse från föreläggande att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av en handling har ett så nära samband med ett taxeringsbeslut att den lämpligaste och naturligaste ordningen är att en sådan begäran prövas av den länsrätt som har att pröva sökandens taxering. Detta uppnås enklast genom att det i 3 kap. 14 § första stycket TL införs en bestämmelse som innebär att den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande enligt de föreslagna forumbestämmelserna i 22 kap. 1 a1 c §§ skattebetalningslagen också blir behörig att pröva en begäran om undantagande. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot detta. Regeringen föreslår en sådan ordning. Vad som sagts nu gäller även i fråga om en begäran om befrielse från föreläggande enligt skattebetalningslagen (1997:483, SBL) att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av en handling. En sådan begäran bör således prövas av den länsrätt som har att pröva över- klagande av ett beslut som meddelats med stöd av skattebetalningslagen. I detta fall uppnås den av regeringen nu förordade ordningen automatiskt eftersom det i 14 kap. 5 § SBL hänvisas till bl.a. bestämmelserna i 3 kap. 14 § TL av vilken bestämmelse det framgår vilken länsrätt som är behö- rig. har skattekontosystemet utvidgats till att även omfatta punktskatt. Regeringen har i föregående avsnitt före- slagit att en särskild forumregel för överklagande av beslut som rör punktskatt skall tas in i 22 kap. SBL. Sådana överklaganden skall prövas av Länsrätten i . Den nu föreslagna hänvisningen i 14 kap. 5 § SBL till bestämmelserna i 22 kap. samma lag leder till att även när det är fråga om punktskatt skall en begäran med stöd av 14 kap. 5 § SBL om befrielse från föreläggande enligt den lagen att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av en handling prövas av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut enligt skatte- betalningslagen som rör punktskatt, dvs. Med dessa lösningar kommer i princip en avgifts- eller skattskyldigs alla frågor inom taxeringslagens respektive skattebetalningslagens om- råde med undantag av punktskattefrågor att prövas av samma domstol. Punktskattefrågorna kommer att prövas av Länsrätten i . Regeringens förslag föranleder ändringar i 3 kap. 14 § taxeringslagen. Regeringens förslag: Forumreglerna ändras så att en fråga om utdö- mande av vite i regel kommer att prövas av samma länsrätt som har att pröva den materiella fråga som vitesfrågan är sammankopplad med. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot eller är positiva till föreslagna forumregler i vitesmål. Länsrätten i har i sitt remissyttrande framfört att motsvarande ändring av forum- reglerna bör göras i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt och folkbokföringslagen (1991:481). Skälen för regeringens förslag: I 6 § viteslagen (1985:206) föreskrivs att en ansökan om utdömande av vite skall göras hos den länsrätt inom vars domkrets myndigheten är belägen. Regeringsrätten har tolkat den aktuella bestämmelsen så att en skatte- myndighet som har skattekontor i flera län skall anses belägen endast i det län där myndighetens sätesort finns (RÅ 2000 ref. 57). Konsekvenserna av Regeringsrättens beslut är att en skatt- eller av- giftsskyldig som hör till ett skattekontor som är beläget utanför det län där myndighetens säte finns kommer att ha en länsrätt som sitt forum i princip i varje tänkbar process på beskattnings- eller avgiftsområdet och en annan när det gäller frågan om utdömande av vite, trots att vitesfrågan i det absoluta flertalet fall är nära sammankopplad med beskattnings- eller avgiftsfrågan. En sådan ordning är allmänt sett olämplig. Den skapar dessutom en mängd praktiska problem såväl för enskilda parter som för skatteförvalt- ningen och för domstolen. Följande exempel belyser effekterna av dagens ordning. En skattskyl- dig bor i och hans taxeringsärende handläggs av skattekon- toret i . Vid ett överklagande av taxeringsbeslutet förs proces- sen hos Länsrätten i . En process rörande utdömande av ett vite som skattekontoret använt som påtryckningsmedel vid ett före- läggande skall dock föras hos Länsrätten i , eftersom skattekontoret i hör till i vars säte är beläget i . Är det fråga om att inställa sig till muntlig förhandling i vitesmålet i blir olägenheterna självklart än större, och det gäller för bägge parter. För det allmänna kan den nämnda ordningen dessutom medföra pro- blem bl.a. genom att i princip samma material kan komma att behöva användas i flera länsrätter, nämligen dels i den länsrätt som prövar beskattnings- eller avgiftsfrågan, dels i den länsrätt som prövar frågan om utdömande av vitet. I den nya organisationen med endast en myndighet inom skatteför- valtningen kan Regeringsrättens tolkning av forumregeln i viteslagen komma att skapa ännu större problem än de som har beskrivits , eftersom samtliga mål om utdömande av vite med Regeringsrättens tolkning skulle komma att handläggas av Länsrätten i beroende på att den nya myndigheten kommer att ha sitt säte i nämnda län. Det kan tyckas ligga nära till hands att reglera de nu aktuella forum- Prop. 2002/03:99 frågorna i 6 § viteslagen. Detta skulle emellertid innebära svåröverblick- bara konsekvenser beträffande annan lagstiftning. På grund av detta och då det i 1 § viteslagen föreskrivs att lagen inte skall tillämpas i den mån annat följer av vad som är särskilt föreskrivet bör regleringen i stället föras in i de speciallagar som berörs av frågan. har skattekontosystemet utvidgats till att även omfatta punktskatt. Regeringen har i ett tidigare avsnitt (avsnitt 6.15.2) föreslagit att en särskild forumregel för överklagande av beslut om punktskatt skall tas in i 22 kap. skattebetalningslagen (1997:483). Sådana överklaganden skall enligt förslaget prövas av Länsrätten i Dalar- nas län. Samma länsrätt bör pröva en fråga om utdömande av vite när detta är sammankopplat med uttag av punktskatt. Forumbestämmelserna i skattebetalningslagen bör kompletteras med en regel av denna innebörd. Med hänsyn till vad som har sagts nu föreslår regeringen att det i följande lagar skall föras in forumregler, innebärande att en fråga om utdömande av vite skall prövas av samma länsrätt som vid den aktuella tidpunkten skulle ha att pröva den materiella fråga som vitesfrågan är sammankopplad med (jfr även avsnitt 6.15.3 beträffande undantagande av handlingar): 67 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 23 § kupongskattelagen (1970:624), 18 kap. 28 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 7 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324), 37 § folkbokföringslagen (1991:481), 23 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483) och 17 kap. 8 § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontroll- uppgifter. Genom den lösning som föreslås har regeringen även beaktat de synpunkter som Länsrätten i har framfört i sitt remissyttrande. Det bör nämnas att de föreslagna reglerna i undantagsfall kan leda till att vitesfrågan och den materiella frågan kan komma att prövas av olika länsrätter. Detta förutsätter dock att beslutet i den materiella frågan inte fattas som vitesfrågan ges in för prövning till länsrätten och att den det berör flyttat till en plats inom en annan länsrätts domkrets . Skulle en sådan flyttning medföra problem när den materi- ella frågan skall prövas av en länsrätt finns det möjlighet att flytta målet till den länsrätt som har handlagt vitesmålet. I vissa fall saknas ett direkt samband mellan en vitesfråga och en materiell fråga, exempelvis när en arbetsgivare föreläggs att komma in med en kontrolluppgift. De föreslagna reglerna leder till att vitesfrågan i dessa fall i regel kommer att hanteras av den länsrätt som ligger närmast den person som vitet riktats mot. Regeringens förslag: Forumreglerna ändras så att mål enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter samt framställningar och överklaganden enligt lagen (1994:466) om särskil- da tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet i regel kommer att prövas av samma domstol som har att pröva ett överklagande rörande den materiella fråga som betalningssäkringen eller tvångsåtgärden är Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om behörig domstol i 20 § lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter samt bestämmelserna om behörig domstol och överklagande i 28 respektive 29 § lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskatt- ningsförfarandet innebär att behörig länsrätt är den länsrätt inom vars domkrets beslut om skatt enligt skattebetalningslagen (1997:483) skall fattas då framställningen om en åtgärd görs. Konsekvenserna av bestämmelserna blir med den nu föreslagna orga- nisationen av skatteförvaltningen att en fråga om betalningssäkring eller tvångsåtgärd i många fall kan komma att prövas av en annan länsrätt än den som har att pröva den materiella frågan på beskattnings- eller av- giftsområdet trots att frågan om betalningssäkringen eller tvångsåtgärden i princip utan undantag har en koppling till en materiell beskattnings- Den lämpligaste ordningen måste enligt regeringens mening vara att samma länsrätt som, för en ansökan om betalningssäkring eller tvångsåtgärd, skulle ha att pröva ett eventuellt överklagande rörande den materiella frågan också skall pröva frågor enligt de två nu aktuella Regeringen föreslår en sådan ordning (jfr även avsnitt 6.15.3 beträffande undantagande av handlingar och avsnitt 6.15.4 beträffande utdömande av vite). Det bör nämnas att de föreslagna reglerna i undantagsfall kan leda till att frågan om betalningssäkring eller tvångsåtgärd och den materiella frågan kan komma att prövas av olika länsrätter. att beslutet i den materiella frågan inte fattas som ansökan om betalningssäkring eller tvångsåtgärd ges in för prövning till länsrätten och att den det berör flyttat till en plats inom en annan länsrätts domkrets Skulle en sådan flyttning medföra problem när den materiella frågan skall prövas av en länsrätt finns det möjlighet att flytta målet till den länsrätt som har handlagt målet om betalningssäkring eller Regeringens förslag föranleder ändringar i 20 § lagen om betalnings- säkring för skatter, tullar och avgifter samt 28 och 29 §§ lagen om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet. Regeringens förslag: beslut i dispensärenden skall kun- na överklagas hos Länsrätten i . skall krävas för prövning hos kammarrätten. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås dock att dispensärendena skall spridas ut till samtliga länsrätter och att en länsrätts beslut inte skall få överklagas. Remissinstanserna: De rättsliga frågeställningarna kring dispensför- farandet på skatteområdet är enligt inte okontroversiella utan inrymmer en del principiella problem. Tanken att sprida uppgiften att pröva överklaganden i dispensärenden till samtliga länsrätter före- faller olämplig med hänsyn till önskemålet att tillämpningen skall vara enhetlig. Om dispensärendena förs till domstol förefaller det hovrätten i stället viktigt att ärendena centraliseras. finner det från rättssäkerhetssynpunkt tillfredställande att en rätt till domstols- prövning efter förvaltningsbesvär nu införs beträffande den nya myndig- hetens beslut i dispensärenden. Skälen för regeringens förslag: Det materiella regelverket rörande dispenser återfinns väsentligen i inkomstskattelagen (1999:1229, IL). Det gäller undantag från fullföljdskravet (7 kap. 11 §), medgivande att dra av vinstandelsränta (24 kap. 9 §), vissa medgivanden rörande ersättnings- fonder (31 kap. 27 §), visst undantag från reglerna om kommissionärs- förhållanden (36 kap. 5 §), vissa medgivanden rörande pensionsförsäk- ringar (58 kap. 34 §) och visst medgivande rörande pensionsavdrag (59 kap. 8 §). Enligt de nu redovisade bestämmelserna får en skattemyn- dighets beslut överklagas hos . Sammanlagt är det fråga om ett femtontal olika typer av dispenser varav sju är hänförliga till pensionsområdet (s.k. pensionsdispenser). Härutöver finns en dispens- regel i 84 § fordonsskattelagen (1988:327) som rör brukande av skatte- pliktigt fordon trots att skatten inte betalts. Även i detta fall får beskatt- ningsmyndighetens beslut överklagas hos . Skattemyndigheterna, och som överklagandeinstans, kan dessutom fortfarande pröva dispensärenden enligt punkt 20 e tionde stycket av anvisningarna till 23 § i den upphävda kommunalskattelagen (1928:370) i dess lydelse före (avdrag avseende kostna- der för att trygga pensionsutfästelse) och dispensärenden enligt 27 § 4 mom. i den upphävda lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (visst medgivande vid beskattning av avyttrade aktier eller andelar). Det finns väl inarbetade rutiner för den prövning som skattemyndig- heterna gör som första instans i dispensärenden. De frågeställningar som aktualiseras i dispensärendena knyter dessutom mycket väl an till de normala arbetsuppgifter som åvilar skattemyndigheterna. Med dessa ut- gångspunkter bör dispensprövningen även fortsättningsvis i första instans ske inom skatteförvaltningen och i ett enmyndighetsperspektiv således av . Det kan sättas i fråga om beslut i dispensfrågor över hu- vud taget skall få överklagas. Det ligger ju i sakens natur att rätten att överklaga sådana beslut inte fullt ut kan följa den ordning som gäller för överklagande av t.ex. taxeringsbeslut. Detta kommer också till uttryck i dagens regler genom att en skattemyndighets beslut i ett dispensärende kan överklagas endast till . Ur principiell synvinkel kan det dock knappast vara godtagbart att prövar dispensfrågor som första och sista instans. Rent allmänt vilar ju rättsordningen på prin- cipen att beslut som inte har enbart obetydliga rättsverkningar skall I annat fall kan den enskilde utlämnas till beslutsmyn- Prop. 2002/03:99 dighetens godtycke. I de nu aktuella dispensärendena rör det sig om frågor som kan ha mycket stor betydelse för den enskilde. Med hänsyn härtill anser rege- ringen i likhet med remissinstanserna att beslut i dispens- ärenden skall kunna överklagas. Ett tänkbart alternativ är att beslut i nämnda ärenden fick överklagas till en särskilt inrättad dispensnämnd. Det säger sig dock självt att detta inte är realistiskt redan med hänsyn till de små volymer det är fråga om. Dessutom kan ifrågasättas om inte dispensnämndens beslut i sådant fall borde kunna överklagas till domstol. Med dessa utgångspunkter kan det knappas finnas något annat realis- tiskt alternativ än att låta beslut i dispensärenden få över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol, dvs. I det här sammanhanget kan noteras att i en hemstäl- lan till (dnr Fi99/2994) fö- reslagit att bestämmelserna om dispensprövning avseende återköp av pensionsförsäkring och förtida utbetalning av behållning på pensions- sparkonto flyttas över från skatteförvaltningen till försäkringsbolagen respektive pensionssparinstituten. Förslaget bereds inom . Om förslaget genomförs kommer, med utgångspunkt i antalet överklaganden till , antalet kvarva- rande överklaganden i dispensfrågor att vara obetydligt. I genomsnitt rör det sig om något tiotal mål . Som delvis berörts ovan är dispensärenden av sådan karaktär att det inte alltid är nödvändigt att de skall kunna prövas av alla instanserna inom förvaltningsdomstolsområdet. I parallellitet med den ordning som normalt gäller inom förvaltningsprocessen synes den lämpligaste ordningen vara att prövningstillstånd skall krävas för prövning av länsrättens beslut i aktuella mål hos kammarrätten. Om dispensmålen sprids ut till samtliga länsrätter kan det, som framhållit, befaras att tillämpningen inte blir enhetlig. Om dispensärendena förs till domstol anser hovrätten därför att det är viktigt att ärendena centraliseras. Regeringen, som delar hovrättens uppfattning, föreslår att dispensärendena skall kunna överklagas hos länsrätt och att samtliga överklagade ärenden skall prövas av Länsrätten i . För prövning i kammarrätten skall krävas prövningstillstånd. Eftersom kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt upphört att gälla bör lämpligen regler om överklagande av de ovan berör- da dispensbesluten enligt dessa lagar tas in i den i detta ärende föreslagna lagen med anledning av inrättande av . Regeringen föreslår en sådan ordning. Regeringens förslag: beslut i administrativa ärenden skall överklagas hos regeringen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Skattemyndigheternas beslut i admi- Prop. 2002/03:99 nistrativa ärenden överklagas hos vars beslut får överklagas hos regeringen. Detta följer av 4 kap. 4 och 5 §§ förordningen (1990:1293) med instruktion för skatteförvaltningen. Till denna besluts- kategori hör bl.a. skattemyndigheternas beslut i anställningsärenden men också t.ex. besked om tillåtligheten av bisyssla och beslut enligt 7 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) om avslag på begäran om entledigande som ledamot i skattenämnd. överprövade efter överkla- gande 4 respektive 21 beslut av skattemyndighet rörande anställnings- ärenden. Antalet överklaganden av besked om tillåtligheten av bisysslor och beslut om entledigande från uppdrag som ledamot i skattenämnd uppgår till ett par stycken. På grund av ändringar i lagen (1994:260) om offentlig anställning och anställningsförordningen (1994:373) förekommer inte längre (fr.o.m. ) ärende- typen besked om tillåtligheten av bisyssla (jfr SFS 2001:1016 och 2001:1017). Efter bildandet av kommer denna myndighet att hand- lägga administrativa ärenden som första instans. Eftersom någon annan överordnad myndighet inte kommer att finnas inom skatteförvaltningen kan dessa beslut inte överklagas inom det området. Besluten bör likväl kunna överklagas. Vid motsvarande omorganisation valdes lösningen att sådana beslut får överklagas hos regeringen. Detta framgår av 3 § förordningen (1991:1524) med instruktion för . Skäl saknas att göra en annan bedömning vad avser möjlig- heterna att överklaga motsvarande beslut. Regeringen fö- reslår därför att också beslut i administrativa ärenden skall överklagas hos regeringen. I detta sammanhang bör dock nämnas att regeringen har tillsatt en utredning för att se över verksförordningen (1995:1322). I direktiven till utredningen (Dir. 2001:117) ges utredningen i uppdrag att bl.a. överväga om överklaganden av beslut i anställningsärenden kan överklagas till någon annan instans än regeringen. Regeringens förslag: beslut enligt folkbokföringslagen (1991:481) om fastställande av födelsenummer och kontrollsiffra i personnummer samt beslut om samordningsnummer skall inte kunna överklagas. beslut enligt lagen (1974:174) om identitetsbeteck- ning för juridiska personer m.fl. att inte tilldela ett organisationsnum- mer skall kunna överklagas hos länsrätt. Prövningstillstånd skall krä- vas för att kammarrätten skall pröva ett överklagande av länsrättens beslut. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i noterar att den före- slagna regleringen i 38 § folkbokföringslagen innebär vissa förändringar jämfört med i fråga om behörig länsrätt. Om en enskild genom ett beslut har blivit folkbokförd i ett annat län än tidigare, innebär den föreslagna regleringen en valrätt i fråga om till vilken av två möjliga länsrätter överklagande av beslutet kan ske. Om en enskild anmäler att han har flyttat från ett län till ett annat, men myndigheten beslutar att inte ändra folkbokföringen, blir till skillnad från den länsrätt behörig inom vars domkrets den enskilde alltjämt är folkbokförd. De föreslagna förändringarna har inte närmare kommenterats eller analyserats, vilket kammarrätten efterlyser. Övriga remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: En skattemyndighets beslut om fast- ställande av födelsenummer och kontrollsiffra i personnummer samt beslut om samordningsnummer enligt 38 § folkbokföringslagen (1991:481) överklagas hos , vars beslut inte får överklagas. Verket prövar endast något enstaka ärende av detta slag. Något sakligt motiverat behov av att kunna överklaga sådana beslut finns dock inte. har heller aldrig bifallit något sådant överklagande. Skulle det mot förmodan uppkomma ett fel i nu aktuellt hänseende kan felet rättas med stöd av reglerna om självrättelse i för- valtningslagen (1986:223). På grund härav och eftersom den enskildes rättssäkerhet inte påverkas bör rätten att överklaga sådana beslut av- skaffas. Beslut om registrering av den födelsetid som ingår i personnum- ret bör däremot, liksom tidigare, enligt 38 § folkbokföringslagen kunna överklagas hos länsrätt. Regeringen föreslår en sådan ordning.