prop · GQ03148 · 2003-07-30 00:00:00 — beträffande provtagningslagen i viss mån är otydligt hur tillämp- ningsområdet skall avgränsas. Skälen för regeringens förslag: ABP-förordningen är, i enlighet med artikel 249 i EG-fördraget, direkt tillämplig i alla medlemsstater. förordningen skall bli effektiv måste den kompletteras med materiella bestämmelser om bl.a. sanktioner och tillsyn. heller vilken eller vilka myndigheter som får meddela de föreskrifter, förbud eller förelägganden som behövs. Det förutsätts att allt detta De svenska författningar som reglerar sådana frågor som avhandlas i ABP-förordningen är foderlagen och provtagningslagen. I foderlagen finns bestämmelser om hanteringen av foder, dvs. inbegripet vatten avsedda för utfodring av djur. bestämmelser om tillsyn och sanktioner kompletterar också sådana bestämmelser i som gäller villkor för eller förbud mot Prop. 2003/04:148 införsel, utförsel, tillverkning, försäljning eller annan överlåtelse, användning eller hantering i övrigt av foder. Regeringen tillkännager i vilka EG-förordningar som avses. I foderlagen finns även ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela de ytterligare föreskrifter som behövs som komplettering av EG-bestämmelserna. Provtagningslagen innehåller bl.a. bestämmelser som avser åtgärder för att förebygga och hindra spridning av smittsamma djursjukdomar och som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva och besluta om omhändertagande, bearbetning och hantering i övrigt av djurkadaver och annat animaliskt avfall. Det finns således nationella lagar vars tillämpningsområden sammanfaller med ABP-förordningens. Regeringen anser det därför vara lämpligt och ändamålsenligt att genomföra kompletteringen av ABP- förordningen i dessa lagar. Foderlagens tillsyns- och straffbestämmelser kommer att komplettera ABP-förordningen genom att regeringen i tillkännager att också den förordningen skall kompletteras av foderlagen. ABP-förordningen föranleder emellertid vissa ytterligare ändringar i foderlagen. För att undvika en dubbel- reglering bör, med ett undantag, foderlagens kadaverförbud tas bort. Foderlagen behöver också kompletteras med bestämmelser som gör det möjligt att besluta om vissa undantag från ABP-förordningen. I de fall foderlagen inte är tillämplig, är regeringen av den upp- fattningen att ABP-förordningen bör kompletteras genom att det förs in erforderliga bestämmelser i provtagningslagen. 5.2Ändringar i foderlagen föranledda av ABP- förordningen 5.2.1Förbud mot användning av djur som foder Regeringens förslag: Foderlagens kadaverförbud ersätts i huvudsak av ABP-förordningens förbud mot att som foder använda döda djur, delar av djur eller andra djurprodukter. I foderlagen behålls den del av det nuvarande kadaverförbudet som inte täcks av ABP-förordningens förbud, nämligen förbudet att använda hela eller delar av vilda djur som foder om djuret inte har avlivats, slaktats upp och veterinärbesiktigats. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget. Några remissinstanser, bl.a. Hovrätten för Nedre och i har emellertid haft synpunkter på den lagtekniska utformningen av bestämmelsen. i län menar att begreppen uppslaktning och veterinärbesiktning i 3 a § måste definieras. 2003/04:148 dessutom att trafikdödat vilt bör tillåtas för utfodring av annat vilt. menar att 3 a § bör förtydligas i vissa avseenden. Skälen för regeringens förslag: I foderlagen finns det s.k. kadaverförbudet. Med kadaver avses djur som självdött eller djur som avlivats men inte har slaktats upp och därefter veterinärbesiktigats. Kroppar av sådana djur får inte användas som foder. Detta gäller även delar av sådana djurkroppar samt fodermjöl eller annan vara som framställts av djuren eller djurdelarna. Foderlagens förbud gäller oavsett om det är fråga om kroppar eller delar av djur som hålls av människor eller kroppar eller delar av vilda djur. Ett förbud som i stora delar motsvarar det svenska kadaverförbudet har förts in i ABP-förordningen. ABP-förordningen omfattar dock inte vilda djur med undantag av kommersiellt fiskad fisk, vilda djur som används för tillverkning av jakttroféer samt vilda djur som misstänks vara infekterade med smittsamma sjukdomar. Förutom i ABP-förordningen finns bestämmelser om användning av djur som foder i TSE-förordningen. Dessa EG-förordningar gäller utan vidare som svensk författning. För att undvika en dubbelreglering föreslår regeringen att foderlagens kadaverbestämmelser ändras till att enbart avse de fall som inte regleras av EG-förordningarna, det vill säga hanteringen av sådana vilda djur som inte omfattas av bestämmelserna i . I promemorian föreslås ett förtydligande av foderlagens hänvisning till de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Till uppräkningen av bestämmelser bör enligt promemorian fogas villkor för destruktion av foder. För att bättre anpassa terminologin efter ABP-förordningens föreslår dock regeringen att ordet bortskaffande används istället för destruktion. 5.2.2Bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som tillåter användning av djur eller delar av djur som foder i vissa fall, trots att djuren eller djurdelarna inte är av sådan beskaffenhet eller har behandlats eller bearbetats i enlighet med vad som föreskrivs i ABP- förordningen. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte någon erinran mot förslaget. anför dock att ytterligare några djurslag bör komma ifråga för utfodring med helkropps- foder. Skälen för regeringens förslag: Enligt foderlagen är det förbjudet att som foder använda djur som avlivats om de inte slaktats upp och därefter veterinärbesiktigats. Undantag gäller bl.a. foder som utgörs av fisk och foder som har framställts av fisk samt foder till kräldjur och groddjur. ABP-förordningen förbjuder användning av djur, delar av djur eller djurprodukter till utfodring om dessa inte är av sådan beskaffenhet eller har bearbetats eller behandlats enligt kraven i förordningen. Medlemsstaterna får emellertid tillåta användning av visst sådant material som foder till särskilt omnämnda djur. För att göra det möjligt att införa sådana nationella undantag från ABP-förordningen anser regeringen att det bör föras in ett bemyndigande i foderlagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer befogenhet att, utöver vad som anges i 2 a § andra stycket, meddela föreskrifter om undantagen. I det följande lämnas, med beaktande av vad remiss- instanserna anfört, en beskrivning av undantag som kan bli aktuella. Foder som utgörs av obearbetat material från delar av djur. Materialet från s.k. foderslakt härrör vanligen från djur som av någon anledning nödslaktats och efter avlivningen och uppslaktningen veterinärbesikti- gats. Sådant material bör tillåtas. Detta gäller även för delar av slaktade djur som är tjänliga som livsmedel, men som av kommersiella skäl inte är avsedda som sådana, exempelvis juver, strupar, lungor och liknande material. Dessa två foderkategorier är både från smittskyddssynpunkt och från etisk synpunkt invändningsfria. De är tillåtna enligt foderlagen och bör även i fortsättningen tillåtas. Det beskrivna materialet skall emellertid bara få användas för utfodring av följande djur: djurparksdjur, kräldjur, pälsdjur, rovfåglar, jakt- och draghundar, fluglarver avsedda som fiskagn och vilda djur som inte är avsedda som livsmedel. Till den sistnämnda kategorin hör de djurarter som stödutfodras med avsikt att värna dessa, till sådana arter hör havsörn och kungsörn, men även småfåglar som utfodras med talg. Foder som utgörs av hela djurkroppar. Helkroppsfoder utgörs av friska avlivade men ej uppslaktade smådjur såsom råttor, möss och daggamla kycklingar samt vilt levande fisk och är avsett för direkt utfodring. Det finns djurarter som hålls i exempelvis djurparker som fodervägrar om annat foder än helkroppsfoder erbjuds. Dessa djur är helt beroende av helkroppsfoder för sin hälsa och förmåga att reproducera sig. Utfodring med djur som avlivats men inte slaktats upp och därefter veterinärbesiktigats, vilket inbegriper helkroppsfoder, är reglerad i foderlagen. Från kadaverförbudet finns ett undantag som tillåter utfodring av grod- och kräldjur med sådant material. Det har i olika sammanhang påpekats att detta är en alltför snäv begränsning eftersom det finns flera arter, t.ex. stork och berguv, som hålls i djurparker eller som ingår i projekt för att rädda utrotningshotade arter, som också är helt beroende av helkroppsfoder. Därför bör nuvarande undantag vidgas till att omfatta sådana djur i fångenskap vilka för sin överlevnad är helt beroende av helkroppsfoder. Sådana djur är kräldjur, ugglor och storkar. Dessutom skall undantaget gälla groddjur och dagrovfåglar i djurparker. Därutöver kan det finnas behov av undantag för mårddjur i djurparker under förutsättning att dessa hålls för utsättning eller rehabilitering. Sådana undantag bör dock lämpligen prövas i varje enskilt fall. 5.2.3Ändringar i provtagningslagen föranledda av ABP- förordningen Regeringens förslag: Bestämmelserna i provtagningslagen om tillsyn och straff samt lagens bemyndigande att ta ut avgifter görs tillämpliga på ABP-förordningen till den del förordningen faller utanför foderlagens tillämpningsområde. Provtagningslagens bemyndigande som avser hanteringen av djurkadaver inskränks till att enbart gälla fall då ABP-förordningen inte är tillämplig. I provtagningslagen införs ett nytt bemyndigande som innebär att föreskrifter får meddelas till komplettering av ABP-förordningen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser är positiva till förslaget eller har inget att erinra mot det. Några remissinstanser, däribland Hovrätten för Nedre , anser dock att den föreslagna 1 a § är svår att förstå och att lagtexten bör förenklas. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av de föregående avsnitten innehåller ABP-förordningen en rad bestämmelser om under vilka villkor animaliska biprodukter får användas som foder. Förord- ningen innehåller emellertid även bestämmelser som faller utanför foderlagens tillämpningsområde. Dit hör förordningens allmänna krav att animaliska biprodukter måste tas om hand på ett sätt som förhindrar att smitta sprids. Det finns dessutom en rad andra användningsområden för biprodukterna utöver att göra foder av dem. Även användningen för andra ändamål än foder är av folk- och djurhälsoskäl ingående reglerad i förordningen. Sålunda krävs det bl.a. att anläggningar för förbränning eller bearbetning av animaliskt avfall måste uppfylla vissa villkor och dessutom godkännas av behörig myndighet. Till den del ABP-förordningen rör annat än foder bör den lämpligen kompletteras med provtagningslagens bestämmelser om tillsyn, rätt att föreskriva om avgifter och om straff. Vad avser tillsynen har det övergripande ansvaret med rätt att överlåta viss tillsyn till länsstyrelse och kommun. Till de bestämmelser som bör göras tillämpliga på ABP-förordningen hör bestämmelserna om ansvarig tillsynsmyndighet, om tillsynsmyndig- hetens rätt till tillträde och åtkomst till upplysningar och handlingar och den handräckningshjälp som kan behövas för tillsynen liksom bestämmelserna om vilka åtgärder en tillsynsmyndighet kan vidta för att åstadkomma rättelse när någon inte följer förordningens bestämmelser. I provtagningslagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om avgifter för bl.a. provtagning, undersökning och kontroll. Även detta bemyndigande bör enligt regeringen göras tillämpligt på ABP-förordningen. Detsamma bör gälla provtagningslagens straffbestämmelser. Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, bör därutöver ges rätt att meddela föreskrifter som kompletterar ABP- förordningen. Sådana föreskrifter behövs bl.a. för att göra vissa undantag från förordningen tillämpliga i . Ett exempel på ett sådant undantag är vissa särbestämmelser när det gäller omhändertagandet av Prop. 2003/04:148 döda sällskapsdjur. Det skall också anmärkas att ABP-förordningen ger kommissionen rätt att meddela tillämpningsföreskrifter till en rad artiklar. Eventuella tillämpningsförordningar blir direkt tillämpliga i landet. De tillägg som föreslås i provtagningslagen bör utformas så att de omfattar även tillämpningsförordningar till ABP-förordningen. I provtagningslagens nuvarande lydelse finns ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att föreskriva och besluta om hantering av djurkadaver och annat animaliskt avfall. För att undvika en dubbelreglering till följd av att motsvarande bestämmelser finns i ABP-förordningen föreslår regeringen att denna föreskrifts- och beslutsrätt inskränks till att enbart avse sådan hantering som inte omfattas av ABP-förordningen. 6Andra ändringar i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. 6.1Förbud mot att använda anläggningar som inte är behörigen registrerade Regeringens förslag: Det införs en möjlighet att föreskriva om förbud mot att använda anläggningar som inte är behörigen regi- strerade. Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt rådets direktiv /74/EG av om att fastställa miniminormer för skyddet av värphöns skall den behöriga myndigheten registrera anläggningar med minst 350 värphöns under ett individuellt nummer med vars hjälp de ägg som släpps ut på marknaden som livsmedel kan spåras (art. 1 och 7). Kommissionen har genom direktivet 2002/4/EG av om registrering av anläggningar som håller värphöns och som omfattas av rådets direktiv /74/EG utarbetat tillämpningsföreskrifter till rådets direktiv. I tillämpningsföreskrifterna anges vilka uppgifter om anläggningarna som krävs för att registrering skall ske. I tillämpnings- föreskrifterna anges också att medlemsstaterna skall garantera dels att inga anläggningar får fortsätta att användas om de uppgifter som krävs för registrering inte har lämnats, dels att inga nya anläggningar tas i bruk förrän de har registrerats och tilldelats ett särskiljande nummer. Bestämmelsen innebär således ett förbud mot användning av anlägg- ningar som inte uppfyller direktivets krav på registrering. I provtagningslagen finns bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, för att uppfylla åtaganden enligt internationella överenskommelser, föreskriva om regi- Prop. 2003/04:148 strering av djurhållare och anläggningar för djur. Med stöd härav och ett i förordningen (1998:134) om provtagning på djur, m.m. givet bemyndi- gande har behörighet att föreskriva om registrering av värphönsanläggningarna. Det bemyndigande som ges i provtagningslagen ger emellertid inte utrymme att föreskriva om förbud mot användning av anläggningar som inte uppfyller kraven på registrering. Utan ett sådant bemyndigande om rätt att föreskriva om förbud kommer det inte att framgå direkt av föreskrifterna att bristfällig registrering innebär ett förbud mot använ- dande av en anläggning. Ett sådant förbud är ett ingrepp i den enskildes egendomsförhållanden som kan få stora ekonomiska konsekvenser för denne. På grund härav får det anses angeläget att tydligt klargöra för den enskilde vilka förutsättningar som gäller för att det skall vara tillåtet att använda en anläggning. Regeringen föreslår därför att det i 5 § lämnas ett bemyndigande att föreskriva om förbud mot användande av anläggningar som inte är behörigen registrerade. Bemyndigandet bör utformas så att det täcker såväl de aktuella värphönsanläggningarna som eventuella kommande registreringskrav på olika anläggningar. Regeringens förslag: Provtagningslagens straffbestämmelser vidgas till att gälla överträdelser av föreskrifter om bl.a. märkning och registrering av djur. Straffskalan ändras så att det för brott mot lagen eller mot föreskrifter meddelade med stöd av lagen eller mot de EG-bestämmelser som lagen kompletterar förutom böter också kan följa fängelse i högst ett I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian finns det dock inte något förslag om att det inte skall dömas till ansvar för ringa brott. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I provtagningslagen finns en straffbestämmelse som bl.a. innebär att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot föreskrifter meddelade med stöd av vissa uppräknade paragrafer döms till böter. För att uppfylla åtaganden enligt internationella överenskommelser ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i 5 § rätt att föreskriva om bl.a. märkning och registrering av djur och anläggningar. finns ingen straffsanktion mot den som underlåter att följa dessa föreskrifter. Föreskrifterna är inte sanktionerade på annat sätt än att en tillsynsmyndighet kan vitesförelägga den som inte fullgör föreskrivna skyldigheter. Rådets direktiv /102/EEG av den om identifikation och registrering av djur innehåller bestämmelser om registerföring och märkning av bl.a. nötkreatur, svin I artikel 9 framgår att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga administrativa eller straffrättsliga åtgärder för att sanktionera varje överträdelse av gemenskapens veterinärlagstiftning i de fall det kan visas att den märkning eller registrering som föreskrivs inte har utförts enligt kraven i direktivet. Direktivet har genomförts i föreskrifter meddelade av , med stöd av bemyndigandet i 5 § provtagningslagen. Beträffande nötkreatur finns en EG-förordning som förstärker bestäm- melserna i direktivet, och rådets förordning (EG) nr 1760/2000 av om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur samt märkning av nötkött och nötköttsprodukter och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 820/97. Denna förordning innehåller bl.a. bestämmelser om öronmärken, databaser och individuella register och den kompletteras såvitt avser tillsyns- och straffbestämmelser av lagen (1994:1710) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter. Det är således straffbart för en nötkreatursuppfödare att bryta mot bestämmelserna om märkning medan exempelvis en svinuppfödare som bryter mot motsvarande bestämmelser inte riskerar något straff. Regeringen anser inte att det är lämpligt att överträdelser av bestämmelser om märkning, registrering och journal- föring är straffbara beträffande enbart vissa djurslag. Vidare är inte den vitessanktion som finns tillräcklig för att kunna sanktionera varje överträdelse av föreskrifterna. Bestämmelserna om bl.a. märknings- och registreringsskyldighet är dessutom så viktiga av folk- och djurhälsoskäl att ett straffhot bör finnas för att i så stor utsträckning som möjligt säkerställa att föreskrifterna följs. Provtagningslagens bestämmelser om bl.a. identifiering, registrering och provtagning av djur har stor betydelse för möjligheterna att snabbt och effektivt kunna spåra smittspridning bland djur. EG-bestämmelserna om hantering av kadaver är ytterst motiverade av folk- och djurhälsoskäl. Lagen har således stor betydelse inte bara för djurs välbefinnande utan även för människors hälsa och för miljön. Inte minst mot bakgrund av de utbrott av djursjukdomar som drabbat framstår efterlevnaden av lagens bestämmelser som utomordentligt viktig. För de flesta fall av överträdelse av bestämmelserna i provtagningslagen framstår böter som den mest adekvata påföljden. En underlåtenhet att följa bestämmelser meddelade med stöd av lagen eller i ABP- förordningen skulle emellertid kunna leda till att en sjukdom får stor spridning i landet med allvarliga konsekvenser för jordbruksnäringen och för de människor eller djur som drabbas. För fall där någon genom att bryta mot lagen utsätter människor eller djur för sådana risker eller bryter mot lagen systematiskt eller i stor skala för egen skull framstår den nuvarande straffskalan som otillräcklig. I sammanhanget bör nämnas att närliggande lagar som epizootilagen (1999:657), zoonoslagen (1999:658) och foderlagen innehåller straffbestämmelser som omfattar fängelse . Det bör enligt regeringens mening särskilt framhållas att utan en ändring i provtagningslagen kommer överträdelser av förbud eller villkor i ABP-förordningen att bestraffas olika i provtagningslagen och foderlagen. För att de allvarligaste överträdel- serna mot lagen skall kunna föranleda tillräckligt straff och för att nå överensstämmelse med andra lagar vars syfte också är att värna människors och djurs hälsa bör brott mot lagen också kunna medföra fängelsestraff. För att så långt som möjligt erhålla en enhetlig straffskala i provtagningslagen och foderlagen anser regeringen att ett ringa brott Prop. 2003/04:148 inte skall medföra straffansvar enligt provtagningslagen. De föreslagna ändringarna till följd av ABP-förordningen förväntas inte ha några nämnvärda ekonomiska konsekvenser och innebär inte heller någon förändring för småföretagare eller för miljön. Vidgningen av det straffbara området i provtagningslagen förväntas inte påverka antalet mål i domstolarna mer än ytterst marginellt. Ändringarna i straffbestämmelsen förväntas inte heller påverka kostnaderna för rättsväsendet. 8.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:295) om foder Paragrafen har, som ett förtydligande, ändrats genom att bortskaffande lagts till de exempel på förfaranden som regleras i de aktuella EG- förordningarna. Paragrafen har arbetats om med anledning av att ABP-förordningen innehåller direkt tillämpliga regler om förbud mot användning av djur och djurprodukter som foder. I andra stycket anges i vilka fall det, utöver vad som följer av de EG- förordningar som reglerar användandet av animaliska biprodukter, är förbjudet att använda djur som foder. Enligt artikel 1.2.c i ABP- förordningen omfattar denna inte hela kroppar eller delar från vilda djur som inte misstänks vara infekterade med sjukdomar som kan överföras till människor eller djur. Undantaget gäller inte fisk som fiskas i kommersiellt syfte och inte heller vilda djur som används för tillverkning av jakttroféer. Med hänsyn till det undantag som görs i förordningen behövs, för att foderlagens nuvarande förbud skall behållas fullt ut, en nationell regel som behandlar användningen av vilda djur som foder. Med vilda djur avses djur som inte hålls av människor i enlighet med artikel 2.1.g i ABP-förordningen. Bestämmelsen innebär att kött från vilda djur måste ha slaktats upp och veterinärbesiktigats för att få användas för utfodring. Detta medför t.ex. att kroppar från vilda djur som inte uppfyller villkoren i fråga inte får användas vid stödutfodring av vilt. Bestämmelsen överensstämmer, som nämnts, i sak med vad som gäller i Av tredje stycket följer att förbudet mot att använda vilda djur som Prop. 2003/04:148 foder också gäller delar av sådana djur och varor som framställts av sådana djur eller djurdelar. Även den bestämmelsen överensstämmer med vad som redan gäller. ABP-förordningen förbjuder i princip all användning för foderändamål av djur och djurprodukter som inte vid en veterinärbesiktning bedömts vara lämpliga för användning som livsmedel eller som inte alls har besiktigats. Dock medger förordningen att medlemsstaterna tillåter användning av särskilt angivna djur och djurprodukter som foder även om de nämnda kraven inte är uppfyllda. Sådant foder får då bara användas till vissa kategorier av djur som inte är avsedda att användas som livsmedel.