prop · GR0312 · 2003-09-30 00:00:00 — I artikel 5 punkten 1 anges att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att de brott som avses i artiklarna 24 skall beläggas med straffrättsliga påföljder som innebär ett längsta frihetsberövande om minst ett till . Enligt punkten 2 skall varje medlemsstat vidta nödvändiga åtgärder för att följande brott skall beläggas med straffrättsliga påföljder som innebär ett längsta frihetsberövande om minst fem till : a) De brott som avses i artikel 2 a, som består i att tvinga ett barn till prostitution eller deltagande i pornografiska föreställningar och de brott som avses i artikel 2 c (i). b) De brott som avses i artikel 2 a, som består i att dra av eller på något annat sätt utnyttja ett barn för sådana ändamål och de brott som avses i artikel 2 b, i båda fallen i den mån de hänför sig till prostitution och minst en av följande omständigheter anses föreligga: Offret är ett barn som enligt den nationella lagstiftningen inte uppnått sexuell myndighetsålder. Gärningsmannen har medvetet eller genom hänsynslöshet satt bar- nets liv på spel. Brottet har begåtts med användande av grovt våld eller har vållat barnet svår skada. Brottet har begåtts inom ramen för en kriminell organisation enligt definitionen i gemensam åtgärd 98/733/RIF, oavsett den straffnivå som anges i den gemensamma åtgärden. c) De brott som avses i artikel 2 a, som består av att dra av el- ler på något annat sätt utnyttja ett barn för sådana ändamål samt de brott som avses i artikel 2 b, i båda fallen i den mån de hänför sig till porno- grafiska föreställningar, artikel 2 c (ii), 2 c (iii) och artikel 3.1 a, 3.1 b och 3.1 c om offret är ett barn som enligt den nationella lagstiftningen inte uppnått sexuell myndighetsålder och om minst en av följande om- ständigheter anses föreligga: Gärningsmannen har medvetet eller genom hänsynslöshet satt bar- nets liv på spel. Brottet har begåtts med användande av grovt våld eller har vållat bar- net svår skada. Brottet har begåtts inom ramen för en kriminell organisation enligt definitionen i gemensam åtgärd 98/733/RIF oavsett den straffnivå som anges i den gemensamma åtgärden. Enligt punkten 3 skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som är nöd- vändiga för att säkerställa att en fysisk person som har dömts för något av de brott som avses i artiklarna 24 i förekommande fall kan avstängas [i den engelska översättningen används uttrycket be () prevented], tillfälligt eller permanent, från utövande av sådan verksamhet som hänför sig till tillsyn av barn. Enligt punkten 4 får varje medlemsstat fastställa andra påföljder, inbe- gripet påföljder som inte är straffrättsliga, för handlingar avseende barn- pornografi enligt artikel 1 b (iii). I avsnitt 4.4 och 4.5 anges vilka straff som kan följa på de brott som rambeslutets bestämmelser i första hand aktualiserar. Därutöver kan gi- vetvis andra brott, som t.ex. misshandel eller människorov, komma i frå- ga i det enskilda fallet. När det gäller bestämmelserna i förevarande arti- kel om vilka straff medlemsstaterna är skyldiga att föreskriva kan följan- de sägas under respektive punkt. Vad gäller kravet enligt punkten 1 avseende maximistraff, är straffsat- serna tillräckliga om det går att styrka att gärningarna innefattar männi- skohandel för sexuella ändamål, olaga tvång, olaga hot, våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, sexuellt ofredande, koppleri eller barnpornografibrott. För brottet förförelse av ungdom är dock endast stadgat fängelse . Beträffande punkten 2 a är straffsatserna tillräckliga om det går att styrka att gärningarna innefattar människohandel för sexuella ändamål, olaga tvång, grovt brott, grovt koppleri, våldtäkt och grov våldtäkt. I and- ra fall är straffsatserna otillräckliga. De straffsatser som kan komma i fråga avseende punkten 2 b är också tillräckliga i den utsträckning gärningarna omfattas av svenska straffbe- stämmelser, om det går att styrka att gärningen innefattar människohan- del för sexuella ändamål eller grovt koppleri. I annat fall är de otillräckli- ga. Likaså är de svenska straffbestämmelserna avseende punkten 2 c till- räckliga om det kan styrkas att gärningen innefattar människohandel för sexuella ändamål, grovt sexuellt utnyttjande av underårig eller grovt barnpornografibrott. I annat fall räcker de inte till. Genom de fyra strecksatserna under punkten 2 b uppställs således krav på särskilt stränga straff i medlemsländerna om vissa försvårande om- ständigheter är för handen. I det sammanhanget kan nämnas att enligt 29 kap. 2 § 2, 3 och 6 skall det vid bedömningen av straffvärdet för ett brott särskilt beaktas i försvårande riktning om den tilltalade visat särskild hänsynslöshet, om den tilltalade utnyttjat någon annans skydds- lösa ställning eller särskilda svårigheter att värja sig eller om brottet ut- gjort ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning och i vilken den tilltalade spelat en bety- dande roll. Detta skall dock beaktas inom ramen för den för brottet till- lämpliga straffskalan. Punkten 3 innehåller bestämmelser om att säkerställa att en person som Prop. 2003/04:12 dömts för brott enligt rambeslutet inte skall kunna utöva sådan verksam- het som hänförs till tillsyn av barn. Enligt lagen (2000:873) om register- kontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsom- sorg skall den som erbjuds anställning inom bl.a. förskoleverksamhet, grundskola och skolbarnsomsorg lämna ett utdrag ur belastningsregistret till den som erbjuder anställningen. Den som inte har lämnat ett sådant registerutdrag får inte anställas. Enligt 22 § 3 p. tredje stycket förord- ningen (1999:1134) om belastningsregister skall ett sådant registerutdrag endast innehålla domar, beslut eller strafförelägganden där påföljd har dömts ut för mord, dråp, grov misshandel, människorov, sexualbrott, grovt rån, barnpornografibrott och grovt barnpornografibrott. Det bör påpekas att har fått regeringens uppdrag att följa upp lagstiftningen om registerkontroll. Uppdraget redovisades till regeringen . föreslår att regeringen låter göra en översyn av lagstiftningen i vissa delar samt anser att informationen behöver för- bättras om lagstiftningen och dess tillämpning. , och samverkar kring behovet av ytterligare information. Punkten 4 uppställer inte något krav på lagstiftning. Under avsnitt 6.3 behandlas frågan om eventuella lagstiftningsåtgärder i anledning av rambeslutets påföljdsbestämmelser. 4.8Artiklarna 6 och 7 Ansvar och påföljder för juridiska personer Enligt artiklarna 6 och 7 skall också juridiska personer, under vissa för- utsättningar, kunna hållas ansvariga och ådömas i vart fall administrativa avgifter eller straffrättsliga böter för brott som har begåtts till deras för- mån av personer som är verksamma i den juridiska personen. på att införa straffrättsligt ansvar för juridiska personer föreligger inte. Enligt artikel 6 punkten 1 skall varje medlemsstat vidta nödvändiga åt- gärder för att juridiska personer skall kunna hållas ansvariga för brott enligt artiklarna 24 och som begås till förmån för dessa juridiska perso- ner av någon person som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personens organisation, grundad på a) befogenhet att företräda den juridiska personen, b) befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller c) befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen. Enligt artikel 6 punkten 2 skall varje medlemsstat därutöver vidta de åtgärder som är nödvändiga för att juridiska personer skall kunna hållas ansvariga när brister i övervakning eller kontroll som skall utföras av en sådan person som avses i punkten 1 har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till förmån för denna juri- diska person begå ett brott som avses i artiklarna 24. Enligt artikel 6 punkten 3 utesluter den juridiska personens ansvar en- ligt punkterna 1 och 2 inte lagföring av de fysiska personer som är gär- ningsmän, anstiftare eller medhjälpare till ett brott som avses i artiklarna Enligt artikel 7 punkten 1 skall varje medlemsstat vidta nödvändiga åt- Prop. 2003/04:12 gärder för att en juridisk person som är ansvarig i enlighet med artikel 6 punkten 1 skall kunna bli föremål för effektiva, proportionella och av- skräckande påföljder, som innefattar bötesstraff eller administrativa av- gifter och som får innefatta andra påföljder, såsom a)fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd, b)tillfälligt eller permanent näringsförbud, c)rättslig övervakning, d)rättsligt beslut om upplösning av verksamheten, eller e)tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå brottet. I punkten 2 åläggs medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att en juridisk person som är ansvarig i enlighet med artikel 6.2 skall kunna bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande påfölj- der eller åtgärder. Gällande svenska bestämmelser avseende ansvar och påföljder för juridiska personer I 36 kap. 710 §§ återfinns bestämmelser om företagsbot. Av dessa följer att för brott som har begåtts i utövningen av näringsverk- samhet kan näringsidkaren åläggas företagsbot. Det gäller under förut- sättning att dels brottsligheten inneburit ett grovt åsidosättande av de sär- skilda skyldigheter som är förenad med verksamheten eller annars är av allvarligt slag, dels näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Regelverket innehåller också bl.a. bestämmelser om hur företagsbotens storlek skall bestämmas och jämk- ningsbestämmelser. Under avsnitt 6.4 behandlas frågan om eventuella lagstiftningsåtgärder i anledning av rambeslutets bestämmelser om juridiska personer. 4.9Artikel 8 Behörighet och lagföring En medlemsstat skall enligt artikel 8 punkten 1 vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fastställa sin behörighet beträffande brott som avses i artiklarna 24, när a)brottet har begåtts helt eller delvis inom medlemsstatens territorium, b)gärningsmannen är medborgare i medlemsstaten, eller c)gärningen begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad inom medlemsstatens territorium. Av punkten 2 följer dock att en medlemsstat får besluta att den inte kommer att tillämpa eller endast i särskilda fall eller under särskilda om- ständigheter kommer att tillämpa bestämmelserna om behörighet i punk- terna 1 b) och 1 c), när brottet har begåtts utanför dess territorium. En medlemsstat som enligt sin lagstiftning inte utlämnar sina egna medborgare skall, enligt punkten 3, vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa sin behörighet över och i lämpliga fall lagföra de brott som av- ses i artiklarna 24 som har begåtts av dess egna medborgare utanför dess territorium. Enligt punkten 4 skall medlemsstater som beslutar att tillämpa be- stämmelserna i punkten 2 underrätta rådets generalsekretariat och kom- missionen om detta, i lämpliga fall med uppgift om i vilka särskilda fall eller under vilka särskilda omständigheter som beslutet gäller. Enligt punkten 5 skall varje medlemsstat sörja för att dess behörighet omfattar situationer i vilka ett brott enligt artikel 3 och, i den mån det är relevant, artikel 4, begås med hjälp av ett datorsystem, till vilket åtkoms- ten skett från dess territorium, oavsett om datorsystemet är beläget inom dess territorium. Punkten 6 föreskriver att varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att möjliggöra att åtminstone de allvarligaste brotten som avses i artikel 2 kan åtalas i enlighet med nationell lag efter det att offret uppnått myndighetsålder. Gällande svenska behörighets- och lagföringsbestämmelser Tillämpligheten av svensk lag, dvs. svensk straffrättslig domsrätt, regle- ras i huvudsak i 2 kap. . Bestämmelser om utlämning finns i lagen (1957:668) om utlämning för brott och i lagen (1959:254) om ut- lämning för brott till , , och . har ratificerat om utlämning, som bl.a. innehåller bestämmelser som innebär att svenska medborgare under vissa förutsätt- ningar skall kunna utlämnas till annan medlemsstat. Svenska domstolar har enligt 2 kap. 1 § alltid domsrätt avseende brott som är begångna inom territoriet. I 2 kap. 4 § stadgas att brott skall anses begånget där den brottsliga handlingen före- togs, så ock där brottet fullbordades eller, vid försök, det avsedda brottet skulle ha fullbordats. Bestämmelserna i 2 kap. 2 § samma balk reglerar brott som har begåtts utom riket. Enligt första stycket omfattar svensk domsrätt i princip alla av svenska medborgare begångna brott. Med svensk medborgare jämställs utlänning med hemvist i . Av sam- ma paragraf framgår att den svenska behörigheten i vissa särskilt angivna fall också kan sträcka sig till brott som begåtts utom riket av andra utlän- ningar, exempelvis utlänning som efter brottet har blivit svensk medbor- gare eller utlänning som vistas i , om brottet i sistnämnda fall renderar fängelse . I paragrafens andra stycke före- skrivs ett krav på dubbel straffbarhet. Enligt denna bestämmelse gäller inte behörighetsreglerna om brott som begåtts utanför om gär- ningen är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten. Härutöver har svenska domstolar en formellt vidsträckt behörighet att döma för brott begångna utanför , bl.a. avseende brott som inne- håller fängelse i straffskalan, jfr. 2 kap. 3 § . Det finns dock ett principiellt krav på åtalsförordnande för utomlands be- gångna gärningar enligt 2 kap. 5 § andra stycket . Det kan nämnas att har föreslagit ett slopande av kravet på dubbel straffbarhet för utomlands begångna brott bl.a. avseende flera allvarliga sexualbrott mot barn. I sammanhanget kan även påpekas att Internationella straffrättsutred- ningen i betänkandet Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98) presenterat bl.a. förslag till en ny lydelse av 2 kap. . Betänkandet har remitterats och bereds inom Justitiede- Prop. 2003/04:12 partementet. Under avsnitt 6.5 behandlas frågan om de svenska behörighetsregler- nas överensstämmelse med rambeslutet. 4.10Artikel 9 Skydd av och hjälp till brottsoffer Enligt artikel 9 punkten 1 skall medlemsstaterna fastställa att utredning eller lagföring av brott som omfattas av rambeslutet inte skall vara bero- ende av brottsoffers anmälan eller anklagelse, åtminstone i de fall där brottet helt eller delvis har begåtts på medlemsstatens territorium. Enligt punkten 2 bör offer för brott enligt artikel 2 anses som särskilt utsatta brottsoffer enligt artiklarna 2.2, 8.4 och 14.1 i rådets rambeslut /220/RIF av om brottsoffrets ställning i straff- rättsliga förfaranden (EGT L 82, 22.3.2001, s. 14). Enligt punkten 3 skall varje medlemsstat vidta alla de åtgärder som är möjliga för att garantera brottsoffrets familj lämpligt stöd. Särskilt skall varje medlemsstat, där det är lämpligt och möjligt, tillämpa artikel 4 i det rambeslut som anges i punkten 2 på den familj som det hänvisas till. Enligt artikel 2.2 i rambeslutet om brottsoffrets ställning i straffrättsli- ga förfaranden skall varje medlemsstat se till att särskilt utsatta brottsof- fer får den särskilda behandling som på bästa sätt motsvarar deras situa- tion. Enligt artikel 8.4 i samma rambeslut skall varje medlemsstat, när det är nödvändigt att skydda brottsoffer, särskilt de mest utsatta, mot följderna av att vittna offentligt se till att de genom domstolsbeslut kan få vittna under sådana förhållanden som gör det möjligt att uppnå syftet att skydda brottsoffren, på varje sätt som är lämpligt och förenligt med de grundläggande principerna i lagstiftningen. Enligt artikel 14.1 skall varje medlemsstat genom sina offentliga organ eller genom att finansiera orga- nisationer till stöd för brottsoffer, uppmuntra initiativ som gör det möjligt för personer som medverkar i rättsliga förfaranden eller som på annat sätt har kontakt med brottsoffren att få en lämplig utbildning med särskild tonvikt vid de mest utsatta gruppernas behov. Detta skall enligt artikel 14.2 särskilt gälla personal inom polisen och yrkesverksamma inom rättsväsendet. Artikel 4 i rambeslutet om brottsoffrets ställning behandlar brottsoffers rätt till information i vissa avseenden. Under avsnitt 6.6 behandlas frågan om brottsofferbestämmelsernas förenlighet med svensk rätt. 4.11Artikel 10 Territoriell tillämpning Enligt artikel 10 skall rambeslutet tillämpas på . 4.12Artikel 11 Upphävande av gemensam åtgärd 97/154/RIF Enligt artikel 11 skall den tidigare gemensamma åtgärden 97/154/RIF av (EGT L 63, ) om åtgärder mot människo- handel och sexuellt utnyttjande av barn upphöra att gälla. Genom det av Prop. 2003/04:12 rådet antagna rambeslutet om åtgärder för att bekämpa människohandel upphävdes nämnda gemensamma åtgärd såvitt avser människohandel. Artikel 12 reglerar när medlemsstaterna senast skall ha genomfört rambe- slutet i den nationella lagstiftningen och inom vilka tidsfrister de till uni- onens institutioner skall ha överlämnat texterna till de bestämmelser som omsätter skyldigheterna i rambeslutet till nationell lagstiftning. Enligt punkten 1 skall medlemsstaterna ha vidtagit nödvändiga åtgär- der för att följa bestämmelserna i rambeslutet senast efter det att rambeslutet trätt i kraft. Enligt punkten 2 skall medlemsstaterna senast efter rambeslutets ikraftträdande till rådets generalsekretariat och till kommissionen över- lämna texten till de bestämmelser som införlivar rambeslutet i deras na- lagstiftning. På grundval av en rapport utarbetad med hjälp av denna information och en skriftlig rapport från kommissionen, skall rådet senast efter att rambeslutet trätt i kraft bedöma i vilken utsträck- ning medlemsstaterna följt rambeslutets bestämmelser. Enligt artikel 13 skall rambeslutet träda i kraft som det of- fentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Regeringens förslag: godkänner utkastet till rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot Juridiska fakultetsstyrelsen vid har dock ifrå- gasatt om det är nödvändigt att ha gemensamma brottsdefinitioner och harmonierade påföljder för att det rättsliga samarbetet skall kunna funge- ra när det gäller t.ex. sexuellt utnyttjande av barn. Fakultetsstyrelsen har därvid påpekat att andra harmoniseringsåtgärder kan vara fullt tillräckli- ga. har framhållit att samfundet, utan att ta ställning till om rambeslutet bör antas eller inte, är kritiskt mot att Sveri- ge ingår en bindande internationell överenskommelse utan att lagstift- ningsbehovet är färdigutrett. Skälen för regeringens förslag: Många barn lever i en utsatt si- tuation och riskerar att bli offer för sexuellt utnyttjande genom att t.ex. utnyttjas i prostitution eller för framställning av pornografi. som skall utgöra brott enligt artikel 2 och 3 i rambeslutet, dvs. utnyttjande av barn och barnpornografi, har fått allt mer gränsöverskridande inslag, inte minst genom det ökande användandet av Internet samt det ökande resandet mellan länder inom och utom Europe- iska unionen. Ett effektivt förebyggande och en effektiv bekämpning av denna brottslighet förutsätter ett gott straffrättsligt skydd för barn inte bara i utan även internationellt. Det är därför viktigt att de polisi- ära och straffrättsliga åtgärderna i kampen mot sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi stärks inom EU. Behovet och nödvändigheten av ett rambeslut inom dessa områden an- ges redan i Fördraget om Europeiska unionen. I fördragets artikel 29 an- ges uttryckligen att unionens mål inom området frihet, säkerhet och rätt- visa skall uppnås genom bl.a. straffrättsligt samarbete. Bland den brotts- lighet som särskilt nämns i det sammanhanget återfinns brott mot barn. Av artikel 34.2 b framgår att tillnärmning av medlemsstaternas lagstift- ning skall ske genom rambeslut. I slutsats 48 från Europeiska rådets möte i anges att avseende nationell straffrätt bör insatserna för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett första skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer med särskild betydelse, bl.a. sexuellt utnyttjande av barn. Det aktuella rambeslutet tillmötesgår stats- och regeringschefernas uttalande i denna del. Det får anses föreligga ett tydligt mervärde i att på EU-nivå tillskapa gemensamma definitioner av vilka handlingar som skall utgöra sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi samt vilka påföljder dessa brott skall kunna leda till. Därigenom skapas ett gemensamt rättsområde som underlättar det polisiära och rättsliga samarbetet för att förebygga och bekämpa sexualbrott mot barn och barnpornografibrott. Genom att till- skapa ett gemensamt rättsområde kan vi också motverka säkra tillflykts- orter för de personer som begår sexualbrott mot barn och barnpornogra- fibrott. En förhoppning är att rambeslutet kommer att bidra till att under- lätta arbetet för de rättsvårdande myndigheterna att utreda och beivra dessa brottstyper. har i internationella sammanhang aktivt deltagit i arbete som syftar till att förhindra och bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. Att åstadkomma en ny, förbättrad EU- gemensam lagstiftning mot sexuellt utnyttjande av barn och barnporno- grafi får anses vara av yttersta vikt. Som närmare redogörs för i nästa kapitel innehåller rambeslutet be- stämmelser som torde kräva ändringar i den nationella lagstiftningen. De lagändringar som bedöms krävas för uppfyllande av rambeslutets be- stämmelser får anses rimliga och acceptabla. De ytterligare kriminalise- ringar som blir nödvändiga torde avse förfaranden som även från svensk utgångspunkt får anses straffvärda. Vad avser de straffskärpningar som krävs, är att märka att de inriktas på maximistraffen för brotten och avser de allvarligaste fallen. Någon generell ökning av straffnivåerna för såda- na sexualbrott som omfattas av rambeslutet torde därför inte föranledas av rambeslutet som sådant. De eventuella nödvändiga lagändringarna torde också väl kunna införlivas i svensk rätt med bibehållande av den nuvarande systematiken. Av dessa skäl bör verka för att rambeslutet antas. Eftersom rambeslutet enligt artikel 34.2 b i Fördraget om Europeiska Prop. 2003/04:12 unionen är bindande för medlemsstaterna och då det nu aktuella rambe- slutet innehåller bestämmelser som torde föranleda ändring av lag, krävs godkännande innan röstar för ett antagande av rambe- slutet i ministerrådet (10 kap. 2 § regeringsformen). Regeringens bedömning: Svensk lagstiftning uppfyller till övervägande del de åtaganden som följer av rambeslutet. 25 i rambeslutet torde dock föranleda vissa lagändringar i fråga om kriminaliseringens omfattning och tillämpliga straffskalor. utformningen av vissa svenska preskriptionsbestämmelser kräva ytterli- En slutlig analys bör dock göras i samband med be- redningen av betänkande. ning kommer därför att lämnas i ett senare sammanhang. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar eller har inte haft några invändningar mot promemorians bedömning. har emellertid ifrågasatt om inte vissa ytterligare lagstiftningsåtgärder behöver vidtas för att rambeslutets bestämmelser skall vara uppfyllda. Regeringen återkommer under avsnitt 6.26.6 till remissinstansernas Skälen för regeringens bedömning: Svensk lagstiftning motsvarar huvudsakligen de åtaganden som följer av rambeslutet. de delar torde dock ändringar i svensk lagstiftning krävas för att svensk lag fullt ut skall svara mot rambeslutets bestämmelser. Hit hör vissa situationer då någon drar av eller annars utnyttjar barns deltagande i pornografiska föreställningar, utan att barnet förmåtts Vidare ställer inte rambeslutet i motsats till svensk rätt upp något krav på otillbörlig påverkan för rekrytering till eller utnyttjande av