prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Det bör vidare, som utredningen föreslagit, särskilt stadgas att möjlig- heten att använda frekvensutrymmet för annat ändamål är begränsad till att det kan ske utan menlig inverkan på konkurrensen. Beträffande hur stor andel som skall kunna användas för annan verk- samhet kan vägledning hämtas i den brittiska lagen enligt vad som redo- gjorts för ovan. Gränsen bör sättas så högt att den medger utveckling av nya tjänster som kan skapa ett mervärde för digital-TV och digitalradio och möjliggöra utnyttjande av ledig kapacitet, t.ex. i områden där efterfrågan på sändningsutrymme är så pass låg att allt utrymme inte går åt i en multiplex eller för utnyttjande av outnyttjad kapacitet utanför ordinarie sändningstider. Enligt regeringens bedömning framstår som en lämplig an- del, även om det ur konkurrenssynpunkt kan vara lämpligt att börja med en mindre andel för att utröna eventuell påverkan på konkurrensen. I la- gen bör det fastslås att maximalt kan användas för annan verksamhet. Sammanfattningsvis föreslås att det införs en särskild möjlighet för tillståndsmyndigheten att förena tillstånd som avser digital utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL med rätt att använda radiosändaren för annan an- vändning, motsvarande högst tjugo procent av den digitala kapaciteten i frekvensutrymmet, om villkor enligt 3 kap. 2 § 8 radio- och TV-lagen inte uppställts för motsvarande sändningstillstånd. Allt under förutsätt- ning att det inte inverkar menligt på konkurrensen. Det bör slutligen anmärkas att regeringen behandlar frågan om tillståndsgivning när det gäller digital-TV i propositionen Digitala-TV- sändningar (prop. 2002/03:72). Regeringens förslag: Ett tillstånd skall kunna förenas med villkor om frekvensutrymme, typ av tjänst eller nät, täckning, antennens beskaf- fenhet, geografiskt område för mobilsändare, antennens belägenhet för fast sändare, kompetenskrav, skyldighet att dela frekvensutrymme, gjorda åtaganden vid inbjudningsförfarande och annat av betydelse för Villkor som följer av internationella avtal om harmoniserad användning skall också kunna uppställas. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget om villkor som skall kunna förenas med ett tillstånd eller lämnar det utan erinran. () föreslår att ett villkor om skyldighet att tåla skadlig störning införs. delar utredningens bedömning att skäl talar för att upphäva 3 kap. 2 § 8 radio- och TV-lagen och anser att frågan bör analyseras ytterligare. (), (), , och anser att kravet på att använda vissa radio- sändare bör upphävas. SVT och SR ifrågasätter utredningens bedömning att fördyringar skulle uppkomma. SR påpekar dessutom att verksamhet visavi de aktuella programföretagen enligt beslut skall vara kostnadsbaserad. Radio- och anser att radio- och TV-lagen bör behållas intakt, men att den vilande Radio- och TV-lagsu- tredningen får i uppdrag att se över hela radio- och TV-lagen p.g.a. den tekniska utvecklingen. Skälen för regeringens förslag: I auktorisationsdirektivet anges vilka villkor som får knytas till nyttjanderätter till radiofrekvenser. Dessa framgår av del B i bilagan till direktivet och är följande: 1.Angivande av den tjänst eller typ av nät eller teknik för vilken nyttjanderätt till frekvensen har beviljats, i förekommande fall inbegripet exklusivt nyttjande av en frekvens för överföring av särskilt innehåll eller särskilda audiovisuella tjänster. 2.Faktiskt och effektivt utnyttjande av frekvenserna i enlighet med ramdirektivet, inbegripet krav på lämplig täckning. 3.Tekniska och operativa villkor som är nödvändiga för att undvika skadlig störning och för att begränsa att allmänheten exponeras för elektromagnetiska fält, när sådana villkor skiljer sig från dem som ingår i den allmänna auktorisationen. 4.Maximal giltighetstid i enlighet med artikel 5 i detta direktiv, med förbehåll för eventuella ändringar i den nationella frekvensplanen. 5.Överlåtelse av rättigheter på rättsinnehavarens initiativ och villkor för detta i enlighet med ramdirektivet. 6.Avgifter för nyttjanderätter i enlighet med artikel 13 i auktorisationsdirektivet. 7.Varje åtagande som under ett urvalsförfarande baserat på konkur- rens och jämförelse har gjorts av det företag som erhåller nyttjanderätten. 8.Skyldigheter i enlighet med tillämpliga internationella avtal i fråga om användning av frekvenser. Det bör framhållas att uppräkningen är uttömmande samt att detta är villkor som medlemsstaterna får men inte är skyldiga att uppställa. De villkor som uppställs för tillstånd att använda radiosändare som anges i nuvarande 11 och 12 §§ lagen om radiokommunikation (LRK) måste anpassas så att de i varje fall inte upptar något som går utöver de villkor som enligt auktorisationsdirektivet får uppställas. Enligt artikel 6.2 i auktorisationsdirektivet gäller vidare att medlems- staterna inte får upprepa de villkor som gäller för den allmänna auktori- sationen när de beviljar nyttjanderätter till radiofrekvenser eller nummer. Härefter måste ställning tas till vilka villkor som skall få uppställas när ett tillstånd beviljas. Uppräkningen nedan tar sin utgångspunkt i den angivna del B i bilagan till auktorisationsdirektivet. Punkten 1 tar särskilt sikte på företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster. Villkoret kan möjligen te sig något överlappande med kravet att ange En rad av de efterföljande villkoren kommer emel- lertid med all sannolikhet att behöva utformas med hänsyn till vilken eller vilka elektronisk kommunikationstjänster eller slag av elektroniskt kommunikationsnät eller teknik som tillståndet avser. Punkten 2 bör ses mot bakgrund av punkten 1. Faktiskt och effektivt frekvensutnyttjande och täckning inom landet är viktiga parametrar när tillstånd skall beviljas för denna typ av radioanvändning. Punkten bör också ses mot bakgrund av artikel 9 i ramdirektivet som föreskriver att medlemsstaterna skall säkerställa en effektiv förvaltning av radio- frekvenserna inom sitt territorium i enlighet med allmänna mål och regleringsprinciper i artikel 8 i samma direktiv. Enligt artikel 8.2 d i ramdirektivet skall de nationella regleringsmyndigheterna främja konkur- rens vid tillhandahållandet av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster m.m. och därvid bl.a. främja en effektiv an- vändning av och säkerställa en ändamålsenlig förvaltning av radio- frekvenser och nummerresurser. Genom att ställa upp denna typ av vill- kor kan tillförsäkras att radiospektrumet utnyttjas effektivt. Täcknings- krav är av intresse för olika typer av elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster. Det kan gälla nät för mobil- telefoni, mobil datakommunikation och ljudradio samt TV m.m. Dess- utom ger det en möjlighet att säkerställa att liknande förhållande för till- gång till elektroniska kommunikationstjänster erhålls i stora delar av lan- det. I fall där tillståndet är beroende av att medgivande (tillstånd) lämnats enligt annan lag bör villkor som rör faktiskt och effektivt frekvens- utnyttjande kunna meddelas av myndigheten på radioområdet, med hänsynstagande till vad som kan vara föreskrivet om teknikval och lik- nande i tillståndet enligt den andra lagstiftningen. Beträffande täcknings- krav enligt det tillstånd som skall ligga till grund för tillståndet att an- vända radiosändare, bör de också läggas till grund för utformning av villkor om täckning enligt den nya lagen. Punkten 3 tar upp tekniska och operativa villkor som är nödvändiga för att undvika skadlig störning och för att begränsa att allmänheten expone- ras för elektromagnetiska fält, när sådana villkor skiljer sig från dem som ingår i den allmänna auktorisationen. Sex villkor enligt LRK bör kunna samordnas med denna punkt i auktorisationsdirektivet. Det är fråga om villkor angående den frekvens som sökanden tilldelats, antennens och i övrigt radiosändarens beskaffenhet, det geografiska område inom vilket en mobil radiosändare får användas, var antennen till en fast radiosändare skall vara belägen, kompetenskrav för den som skall handha radio- anläggningen samt skyldighet för sökanden att dela frekvensutrymme med någon annan. Dessa utgör alla tekniska och operativa villkor som är nödvändiga för att undvika skadlig störning. Dessa villkor har visat sig fylla sitt syfte och regeringen ser därför ingen anledning att ändra dem. De bör därför föras över i den nya lagen. Beträffande villkor för att begränsa att allmänheten exponeras för elektromagnetiska fält finns inte någon möjlighet att uppställa ett sådant villkor enligt LRK. Frågan om exponering för elektromagnetiska fält är aktuell bl.a. i samband med att operatörer ansöker om bygglov för för t.ex. 3G-utbyggnaden och fast yttäckande radioaccess. Den forskning och de studier gällande elektromagnetiska fält och strålning som bedrivits har resulterat i gräns- och riktvärden för elektromagnetiska fält. Strålskyddslagen (1988:220) är ett ramverk och innehåller de huvudsakliga reglerna. Lagen får i många avseende sitt konkreta innehåll genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Strålskyddslagen reglerar all verksamhet med strålning. () har genom strålskyddsförordningen bemyndigats att meddela föreskrifter om strål- skydd. SSI har utfärdat allmänna råd (SSIFS 2002:3) om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält. Dessa baserar sig på rekommendationer från EU på grundval av riktlinjer från ICNIRP, internationella strålskyddskommittén för ickejoniserande strålning. SSI mäter strålning från mobiler och basstationer och kontrol- lerar att värdena efterlevs. Det torde inte finnas belägg för att expo- nering för sådana elektromagnetiska fält som det här är fråga om skulle vara förenat med hälsorisker. Det kan givetvis inte uteslutas att sådana risker kan beläggas . SSI har dock , i rapporten 2001:09 Exponering för radiofrekventa fält och mobiltelefoner, konstate- rat att sådan strålning i hela landet ligger långt under aktuella rekom- mendationer för gränsvärden. Regeringen anser i likhet med utredningen att en lagreglering inte är påkallad . I lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning finns krav gällande utrustningars egen- skaper, men inga uttryckliga krav på elektromagnetiska fält. Om forsk- ningen skulle klarlägga att elektromagnetiska fält kan ha skadlig inverkan kan krav på utrustningars egenskaper ställas via EG- direktiv och svensk lagstiftning. I punkten 7 ges möjlighet att uppställa som villkor varje åtagande som under ett urvalsförfarande baserat på konkurrens och jämförelse har gjorts av det företag som erhåller nyttjanderätten. finns inte någon direkt motsvarande regel i LRK. Enligt 9 a § LRK får dock regeringen, eller efter regeringens bemyndigande tillståndsmyndigheten, meddela föreskrift om de sakliga grunder som skall tillämpas vid ett inbjudnings- förfarande. I sådana föreskrifter kan ställas upp krav t.ex. på täckning och utbyggnadstakt. I princip motsvarar detta villkor för tillstånds- givningen. Det kan dock ändå vara befogat att klargöra att det är just villkor för tillståndet. Det bör således införas en särskild punkt om möj- lighet att ställa upp som villkor åtaganden som har gjorts i samband med beviljande av tillstånd enligt förfarandet med allmän inbjudan till ansö- kan. Denna möjlighet bör tillämpas med försiktighet då ny teknik avses att användas. Framför allt på grund av att förseningar oftare torde upp- komma vid tillverkning av nyutvecklad utrustning samt planering av nya system än för system som redan finns tillgängliga. I artikel 8 i auktorisationsdirektivet finns en regel om harmoniserad tilldelning av frekvenser. Där anges att om användningen av radio- frekvenser har harmoniserats, villkor och förfaranden för tillträde har överenskommits och de företag som skall tilldelas radiofrekvenser har utsetts i enlighet med internationella avtal och gemenskapsbestämmelser, skall medlemsstaterna bevilja nyttjanderätt till sådana radiofrekvenser i enlighet med dessa bestämmelser. Under förutsättning att alla nationella villkor i samband med nyttjanderätten till de berörda radiofrekvenserna har uppfyllts vid ett gemensamt urvalsförfarande, får medlemsstaterna inte införa några ytterligare villkor, ytterligare kriterier eller förfaranden som skulle begränsa, ändra eller fördröja ett korrekt genomförande av den gemensamma tilldelningen av sådana radiofrekvenser. Artikeln utgår från att ett nationellt tillståndsförfarande kan bli tillämpligt också i så- dana fall av harmoniserad tilldelning av frekvenser. För detta fall erford- ras då möjlighet att uppställa sådana villkor i det nationella tillstånds- beslutet. Det bör därför vara möjligt att förena tillstånd att använda radiosändare med villkor om sådana förhållanden som i enlighet med beslut om en harmoniserad användning av radiofrekvenser skall upp- ställas som villkor när den som skall tilldelas radiofrekvens har utsetts i enlighet med internationella avtal eller bestämmelser antagna med stöd av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. I punkten 8 i del B i bilagan till auktorisationsdirektivet ges möjlighet att till tillståndet knyta villkor angående skyldigheter i enlighet med internationella avtal i fråga om användning av frekvenser. Punkten bör inte ses som överlappande i förhållande till det som beskrivs i av- snitt 14.3.2 för harmoniserad tilldelning av frekvenser. Punkten ger i stället möjlighet att föreskriva om sådant som t.ex. kan följa av det inter- nationella radioreglementet (RR). Ett exempel är skyldighet att tåla stör- ningar från annan prioriterad radioanvändning samt att primära radio- användningar har prioritet jämfört med sekundära enligt RR. Det bör därför införas en möjlighet att uppställa villkor angående skyldighet i enlighet med tillämpliga internationella avtal i fråga om användning av frekvenser och därmed torde inte något ytterligare villkor om skyldighet att tåla störning som PTS anför vara nödvändigt. Enligt 11 § andra stycket 7 LRK kan ett tillstånd förenas med villkor angående annat som är av betydelse för ett effektivt frekvensutnyttjande. Regeringen anser att villkorsmöjligheten täcks av punkt 2 i bilaga B till auktorisationsdirektivet, dvs. faktiskt och effektivt utnyttjande av fre- kvenserna i enlighet med ramdirektivet, inbegripet krav på lämplig täck- ning. I betänkandet Skydd för forskningsverksamhet (SOU 2002:111) före- slås ett förbud att använda radiosändare i områden där det bedrivs forsk- ning som kan störas av viss radioanvändning. Betänkandet kommer att behandlas . Beträffande vilka omständigheter som får anges i föreskrifter som vill- kor för undantag från tillståndsplikt föreslås följande. I avsnitt 14.3.1 konstaterades att vissa modifieringar av vilka villkor som skall få upp- ställas bör övervägas, eftersom utrymmet för tillämpning av artikel 5.1 i auktorisationsdirektivet om att knyta villkoren för användning av radio- frekvenser till den allmänna auktorisationen är mycket begränsat i Sve- rige. Ett sätt att göra handläggningen rationell är då att ge ökade möjlig- heter till att uppställa villkor i undantagsföreskrifter för att därigenom ge ett ökat tillämpningsområde för sådana föreskrifter. Två av villkoren torde inte bli aktuella att ställa upp i föreskrifter om undantag från till- ståndsplikt, nämligen var antennen till en fast radiosändare skall vara belägen och åtaganden som har gjorts i samband med beviljande av till- stånd enligt ett allmänt inbjudningsförfarande. I övrigt bör samma möj- ligheter att ställa upp villkor finnas som enligt de föreslagna reglerna för individuell tillståndstilldelning. Föreskrifter om undantag från tillståndsplikt äger giltighet till dess de ändras eller upphävs. Som redovisas i avsnitt 22.2 gäller vissa särskilda krav enligt auktorisationsdirektivet vid ändring av tillstånd, som kan få betydelse också om en undantagsföreskrift ändras eller upphävs. För att Prop. 2002/03:110 möjliggöra en ökad användning av undantagsföreskrifter kan det därför finnas ett behov av att ange i föreskriften hur länge den eller ett undan- tagsvillkor gäller. Giltighetstiden skall givetvis också i detta fall vara skälig för den ifrågavarande användningen. De bedömningsgrunder som föreslagits för bestämmande av giltighetstiden för tillstånd och villkor vid individuella tillstånd bör därför tillämpas även här. 14.5Giltighetstid för tillstånd och villkor Regeringens förslag: Giltighetstiden för villkor får vara kortare än tillståndstiden. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: anser att grunder för be- stämmande av giltighetstiden för tillstånd inte skall tillämpas vid be- stämmande av giltighetstiden för tillståndsvillkor. Swefour anser att det skall vara samma giltighetstid för tillstånd som för villkor. Skälen för regeringens förslag: Beträffande giltighetstid för tillstånd anges i punkten B 4 i bilagan till auktorisationsdirektivet att till nyttjanderätter för radiofrekvenser får som villkor knytas maximal giltighetstid i enlighet med artikel 5 i direktivet, med förbehåll för even- tuella ändringar i den nationella frekvensplanen. I artikel 5.2 i auktorisationsdirektivet anges att om en medlemsstat beviljar nyttjande- rätter för skall giltighetstiden vara skälig för den ifrågavarande tjänsten. I motiven till lagen om radiokommunikation, LRK, (prop. 1992/93:200, s. 219) anges beträffande tillståndstid att ett tillstånd skall gälla för en bestämd tid. Därvid anges att: Tillståndstiden skall med utgångspunkt i sökandens önskemål bestämmas särskilt för varje fall ut- ifrån de förutsättningar som skall gälla för tillståndsprövningen. Härvid skall beaktas även den förväntade utvecklingen på radioteknikområdet, den ekonomiska nyttan som tillståndshavaren får anses kunna räkna med samt eventuell anknytning till att tillstånd för radioanvändningen är bero- ende av tillstånd enligt annan lag. Vidare anges att någon rätt till auto- matisk förlängning av ett tillstånd vid tillståndstidens utgång inte skall gälla. Regeringen är av den uppfattningen att det inte finns skäl att frångå principen om att tillstånd skall vara tidsbegränsade. Det som anges i arti- kel 5.2 i auktorisationsdirektivet om att giltighetstiden skall vara skälig för den ifrågavarande användningen bör skrivas in i lagen. Någon auto- matisk rätt till förlängning efter tillståndstidens utgång bör inte föreligga. Hanteringen av tillstånd skulle underlättas om giltighetstiden för vill- koren kunde sättas kortare än tillståndstiden. Tillstånden i sig behöver då inte omprövas med samma intervall som villkoren. Regeringen föreslår att det införs en sådan möjlighet att tidsmässigt skilja mellan tillstånd och tillståndsvillkor. Med hänsyn till det nära sambandet mellan tillstånd och villkor måste dock tillses att rättssäkerheten upprätthålls för tillstånds- havaren. Om giltighetstiden för villkor görs kortare än tillståndstiden bör därför omständigheter som skall beaktas vid bestämmande av tillstånds- tiden också beaktas vid fastställande av giltighetstiden för tillstånds- Prop. 2002/03:110 villkoren. I övrigt bör bedömningsgrunderna för bestämmande av tillståndstiden enligt LRK kunna föras över till den nya lagen. Det innebär att vid be- stämmande av giltighetstiden för tillstånd och villkor skall särskilt beak- tas framtida förändringar i radioanvändningen, den tid som sändaren är avsedd att användas, den tekniska utveckling som kan väntas, den tid som krävs för att uppnå ett rimligt ekonomiskt utbyte av utrustningen och sådant tillstånd enligt annan lag eller enligt bestämmelser meddelade med stöd av annan lag som erfordras för tillstånd för att använda radio- sändare i vissa fall. Det får anses att tillståndstiden som beviljas inte nödvändigtvis behö- ver vara den kortaste tid som behövs för att uppnå rimligt ekonomiskt utbyte av utrustningen. Eventuella framtida harmoniserade tillståndstider i eller andra skäl kan avgöra tillståndstiden. Då är det fullt möj- ligt att ha för villkor och ändå låta tillståndshavare uppnå rim- ligt ekonomiskt utbyte. Regeringens förslag: Begreppet skadlig störning skall definieras. Det skall vara möjligt att tillståndsinnehavare delar frekvenser med annan och att störningar därför kan få tålas. Elektriska eller elektroniska anläggningar som, utan att vara radio- anläggningar, är avsedda att alstra radiofrekvent energi för kommunikationsändamål i ledning eller för industriellt, vetenskapligt, medicinskt eller något liknande ändamål, skall endast få användas i enlighet med föreskrifter. Utredningens förslag: Överrensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Föreningen påpekar att dataöverföring på elkablar, s.k. PLC (), medför så kraftiga störningsnivåer att amatörradio och andra tjänster, inbegripet försvarets samband, beskärs eller omöjliggörs. kar risken för att olika radiokommunikationssystem slås ut av störningar från elnätskommunikation, och förordar en särskild översyn av denna anser att det bör finnas en beskrivning av Skälen för regeringens förslag: I lagen om radiokommunikation (LRK) finns en möjlighet att ingripa mot störningar från i och för sig tillåten användning av radiosändare och radiomottagare. störning liksom även skadlig störning finns definierad i radioreglementet (RR). Dessa bör utgöra grund för bedömning av vad som avses med stör- ning och skadlig störning enligt den nya lagen. I lagtexten bör begreppet skadlig störning användas. Termen skadlig störning finns också definie- rad i lagen om radio- och teleterminalutrustning och samma lydelse bör användas i lagen om elektronisk kommunikation. Beträffande vad som avses med radiofrekvent energi, dess alstring och användning, användning av radiofrekvent energi för kommunikations- ändamål m.m. hänvisas till proposition 1992/93:200, s. 239 f. I 16 § LRK finns en bestämmelse som avser de båda fallen att dels en radiosändare stör användningen av en annan radioanläggning, dels att den som använder en radiomottagare stör användningen av en annan radiomottagare. Det bör framhållas att denna bestämmelse är av sådan art till skydd för allmän ordning och säkerhet som avses i artikel 30 i Rom- fördraget. Någon harmoniserad radiospektrumförvaltning, t.ex. avseende hantering av störningsproblem finns inte inom gemenskapen. Radiospektrumbeslutet skulle i och för sig kunna ge upphov till sådan harmonisering. Som läget är nu bör dock detta anses som ett område där gemenskapen inte är ensam behörig i enlighet med artikel 5 i Rom- fördraget. I RR anges olika klasser vid fördelning på trafikslag, vilket har bety- delse då samma frekvensband har upplåtits för flera olika användnings- områden. I RR görs en huvudsaklig uppdelning mellan primär och se- kundär användning, se RRS5, Section II (e.d. 2001). Stationer som tillhör sekundär användning får inte störa stationer som ombesörjer primär an- vändning och som redan tilldelats frekvenser eller senare kan komma att tilldelas sådana. Sådana stationer kan inte heller göra anspråk på skydd mot störningar från stationer för primär användning, åt vilka frekvenser redan tilldelats eller senare kan komma att tilldelas. Möjligheten att vid tillståndsbeslut uppställa villkor om skyldighet för sökanden att dela frekvensutrymme med någon annan innebär att den som har ett sådant tillstånd, eller använder radiosändare med stöd av un- dantag från tillståndsplikt för sändare som sänder på gemensamma fre- kvenser, måste tåla störningar, om detta inte löses på annat sätt, t.ex. ge- nom olika system för radiokommunikationen som används för mobil- telefoner. Att det kan finnas sådana villkor och att störningar därför kan få tålas skall framgå av lagen. Med hänsyn till detta och till internationella överenskommelser om tillståndsvillkor bör det av lagen klart framgå att en störning i vissa fall kan vara tillåten och måste godtas.