prop · GR0348 · 2003-12-29 00:00:00 — av svenska myndigheter eftersom det skulle strida mot grunderna för den Återstående skillnader, exempelvis mer långt- gående hinder i fråga om släktskap, regler om väntetid efter skilsmässa, hinder på grund av vissa sjukdomar eller andra åldersgränser, kan visser- ligen få betydelse. Enligt en särskild bestämmelse skall dock de Prop. 2003/04:48 flesta svenska äktenskapshindren iakttas även om rätten att ingå äkten- skap prövas enligt utländsk lag (1 kap. 3 §). Det råder stor enighet om att också den svenska 18-årsgränsen bör tillämpas för alla som vill vigas inför svensk myndighet. Efter en sådan förändring återstår det endast ett mycket begränsat utrymme där tillämpningen av medborgar- skapslandets lag blir utslagsgivande. Sammantaget framstår huvudregeln i detta perspektiv som ett undantag. Ett skäl för att hålla fast vid nationalitetsprincipen kan vara att det med en annan ordning finns risk för en ökning av antalet haltande äktenskap, det vill säga äktenskap som anses giltiga i en stat men inte i en annan. Denna risk bör visserligen beaktas vid utformningen av lagvalsreglerna, men risken skall inte överbetonas. I promemorian framhålls bl.a. att det är få fall i vilka utländsk lag hindrar att äktenskap ingås här och att ett äktenskap i många fall erkänns i ett annat land även om det har ingåtts i strid mot något äktenskapshinder i det landets lag. Argumentet är alltså inte av sådan tyngd att det bör få bli bestämmande för huvudregeln. Sammantaget överväger skälen för att nu ändra principen för lagval vid hindersprövning. Lagen i det land vigselmyndigheten tillhör Frågan är då vilka grundläggande krav som skall ställas på den ordning som i stället skall gälla och vilken huvudregel som bäst kan möta dessa krav. En självklar förutsättning även är att den enskildes rätt att ingå äktenskap och bilda familj skall tillgodoses. Sammanlevande bör ha möjlighet att välja äktenskapets form för sin samlevnad, om inte sociala eller medicinska skäl talar mot det. En viktig utgångspunkt bör vara vad som motiverat de omfattande undantagen från den nuvarande huvudregeln, nämligen att svenska myn- digheter inte bör medverka till äktenskap som utifrån vårt samhälles grundläggande värderingar inte är önskvärda. En annan utgångspunkt bör vara att bestämmelserna ges ett sådant innehåll och en sådan utformning att de är lätta att förstå och tillämpa. Många personer berörs av reglerna och hindersprövningen är ett rutin- ärende som skall kunna handläggas enkelt och snabbt. Hemvistet har i stor omfattning ersatt nationaliteten som bestämmande faktor för lagval och får betraktas som den viktigaste anknytnings- faktorn. Med hänsyn till detta bör man i första hand överväga att låta lagvalet utgå från hemvistet för de personer som skall ingå äktenskap. En sådan huvudregel lider dock i stort sett av samma nackdelar som den nu- varande. Den tillgodoser inte intresset av att hindra att svenska myndig- heter medverkar till äktenskap som enligt samhällets grundläggande vär- deringar inte är önskvärda. Den måste därför kompletteras med om- fattande undantag av samma slag som i den nuvarande ordningen. Den praktiska skillnaden i förhållande till nationalitetsprincipen är därefter marginell. Ett annat viktigt argument mot hemvistprincipen på just detta område är att den är resurskrävande och kan orsaka praktiska problem vid tillämpningen. En bedömning av var en person har sitt hemvist kan i vissa fall vara komplicerad. Ofta byter kvinnan eller mannen hemvist i samband med att äktenskapet ingås. Underlag för bedömningen kan be- höva inhämtas från dem och det kan antas att lämnade upplysningar ibland blir ofullständiga eller kanske felaktiga. En ordning enligt vilken både kvinnans och mannens hemvist alltid måste fastställas lämpar sig därför mindre väl för ett rutinärende som en hindersprövning. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian, nämligen att den huvudregel som har bäst förutsättningar att svara mot de krav som har nämnts i stället är den att rätten att ingå äktenskap inför svensk myndighet alltid skall prövas enligt svensk lag. Redan Familjelags- sakkunniga föreslog i sitt slutbetänkande Internationella familjerätts- frågor (SOU 1987:18) en sådan huvudregel och förslaget mottogs även den gången positivt av remissinstanserna. Med en regel som utgår från den lag som gäller i det land vigsel- myndigheten tillhör råder det inte någon tvekan om att den svenska rättsordningen betraktar de svenska bestämmelserna om äktenskaps- hinder som orubbliga. Det blir tydligt att svenska myndigheter inte med- verkar i tillkomsten av äktenskap som utifrån grundläggande värderingar i vårt samhälle inte är önskvärda och att äktenskapshindrens funktion att skydda enskilda omfattar alla oavsett ursprung och hemvist. Detta gäller visserligen i betydande grad på grund av de vidsträckta undantagen från huvudregeln, men det framstår som lämpligare att det framgår redan av huvudregeln. Den lagtekniska lösningen blir också enklare eftersom behovet av att ha en sådan undantagsregel som finns i 1 kap. 3 § helt försvinner. Valet av vigselort kan vara betingat av tillfälligheter och behöver i och för sig inte säga någonting om vilken anknytning mannen och kvinnan har till det land där vigseln sker. I de allra flesta fall låter ett par dock viga sig inför myndighet i det land paret har en stark samhörighet med och avser att leva i. Att vigselmyndigheten använder lagen i detta land är då naturligt. Principen om tillämpning av vigselmyndighetens lag är lätt att förstå och tillämpa. Hindersprövningen blir enklare och mindre resurskrävande. Till skillnad från nationalitets- och hemvistprinciperna är utgångspunkten inte individanknuten. Medborgarskap eller hemvist behöver visserligen beaktas även med denna princip på grund av vissa nödvändiga tillägg, vilka berörs i följande avsnitt. Dessa faktorer blir dock i betydligt färre fall av betydelse och tillämpningen av utländsk rätt kan inskränkas vä- sentligt. Den praktiska konsekvensen av principen om tillämpning av vigsel- myndighetens lag är att vissa utländska medborgare som är eller som är halvsyskon kan gifta sig i utan dispens. Den vidgar också utländska medborgares möjligheter att gifta sig i i de fall äktenskapshindren enligt nu tillämplig utländsk lag är mer långtgående än de svenska. Det i följande avsnitt föreslagna tillägget till huvudregeln avser att motverka tänkbara nackdelar med att möjlig- heterna att gifta sig här i vissa fall vidgas. En viktig fördel med principen om vigselmyndighetens lag är att den motsvarar vad som gäller i de övriga nordiska länderna. För internordiska förhållanden är utgångspunkten, enligt konvention mellan , , , och innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap, Prop. 2003/04:48 att hindersprövningen sker enligt lagen i det land där den söks, om någon av parterna har hemvist där. Det är möjligt att med stöd av en hinders- prövning i ett av de nordiska länderna begära att vigsel förrättas av myndighet i något av de andra länderna. Denna ordning har kunnat in- föras tack vare den nära överensstämmelsen mellan de nordiska länder- nas materiella regler om äktenskapshinder. Mot bakgrund av konven- tionens regler är det lämpligt att sträva efter enhetliga regler för lagvalet vid hindersprövning även utanför det konventionsbundna området. En harmonisering stärker också banden med dessa länder och förbättrar möjligheterna att agera gemensamt i det internationella samarbetet. Det har också ett stort värde att principen stämmer överens med en konvention som har utarbetats inom för internationell privaträtt, om ingående och erkännande av äktenskap. Föreslagna ändringar möjliggör ett svenskt tillträde till konventionen. Den frågan behandlas dock inte i detta ärende. Konven- tionen har vunnit relativt liten anslutning, men den kan antas utgöra en viktig inspirationskälla för framtida lagreformer på området i andra länder. Beaktande av äktenskapshinder i utländsk lag vid Regeringens förslag: Om varken kvinnan eller mannen har an- knytning till genom medborgarskap eller hemvist skall för var och en av dem även medborgarskapslandets eller hemvistlandets lag tillämpas vid hindersprövningen. Om det finns särskilda skäl skall hindersprövningen dock kunna göras med tillämpning av enbart svensk lag även i ett fall med sådan svag anknytning till . Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se prome- s. 78 f.). Remissinstanserna: förordar att enbart svensk lag skall tillämpas vid hindersprövningen även när paret helt saknar anknyt- Verket anser att risken för att äktenskapshinder i andra länder kringgås är liten och att en ytterligare förenkling av hinderspröv- ningen är motiverad. Verket menar också att regeln om undantag vid särskilda skäl bitvis är svårbedömd. I övrigt tillstyrker remissinstanserna förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag: I promemorian görs bedömningen att det inte är motiverat att tynga hindersprövningen med en rätt till eller ett krav på prövning även enligt lagen i hemvistlandet eller medborgarskaps- landet för alla sökande som saknar anknytning till . stone en av parterna har anknytning till genom medborgarskap eller hemvist bedöms i beaktande av parternas val att ingå äktenskap inför svensk myndighet vara ett tillräckligt skäl för att i dessa fall tillämpa enbart svensk lag vid prövningen. Även regeringen instämmer i denna. Enligt promemorian är det däremot nödvändigt att beakta utländsk lag vid hindersprövningen när såväl kvinnans som mannens anknytning till är svagare än vad som nämnts, dvs. i de fall där varken kvinnan eller mannen är svensk medborgare eller har hemvist i . Två huvudsakliga skäl till detta anförs. För det första framhålls det att risken för att svensk vigsel används för att kringgå äktenskapshinder i andra länder annars vore stor. Äktenskaps- hindren i andra länder motsvarar visserligen ofta de svenska, men i jäm- förelse med vissa länder är äktenskapshindren relativt få i . Det finns därför personer som inte får ingå äktenskap enligt sitt hemvistlands eller medborgarskapslands lagar, men som skulle kunna göra det enligt svensk rätt. Som exempel kan nämnas att det inte är tillåtet att ingå äktenskap med kusin eller syskonbarn i vissa länder. Det finns inte något allmänt svenskt intresse av att medverka till äktenskap i dessa fall. Respekten för andra länders lagar talar också för att så inte sker. För det andra framhålls det att intresset av att sörja för att äktenskapet kommer att erkännas i ett annat land är som störst i de fall där det är sannolikt att paret i fråga inte har sin framtid i . Det är då av hänsyn till parterna inte lämpligt att bortse från lagen i ett land som de har närmare anknytning till. Det finns annars en risk för att det uppstår haltande äktenskap. Regeringen instämmer i bedömningen. Skillnaderna mellan äkten- skapshindren i olika länder kan visserligen antas vara i avtagande, men är ändå sådana att det av anförda skäl behövs ett tillägg till huvudregeln. De praktiska fördelarna för myndigheter och enskilda med att tillämpa en- bart vigselmyndighetens lag överväger inte de nackdelar som nämnts. Som tillägg bör därför, som föreslås i promemorian, föreskrivas att rätten att ingå äktenskap skall prövas även enligt annat lands lag om varken kvinnan eller mannen har anknytning till genom med- borgarskap eller hemvist. För att i rimlig grad undvika kringgående av äktenskapshinder i andra länder och förebygga att det uppkommer haltande äktenskap är det till- räckligt att antingen medborgarskapslandets lag eller hemvistlandets lag beaktas för vardera partens del. För den som exempelvis är medborgare i ett annat land och har hemvist i ett tredje land räcker det alltså med att vid sidan av de svenska äktenskapshindren kontrollera äktenskapshindren enligt lagen i ett av dessa två länder. Att kräva att förutsättningarna enligt mer än en utländsk rättsordning skall undersökas för varje sökande vore att gå längre än vad som i motsvarande fall gäller . Med hänsyn till syftet med att beakta ett annat lands lag bör bedöm- ningen vara individuell. Den ena personens medborgarskap eller hemvist bör alltså inte kunna vara bestämmande för båda. Finns det flera alterna- tiv bör var och en av parterna kunna bestämma enligt vilket annat lands lag hans eller hennes rätt att gifta sig skall prövas. Som Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) föreslår bör det av bestämmelsen tydligt framgå att sökanden har denna valrätt. Tillämpningen av utländsk rätt enligt en sådan regel beräknas bli av så liten omfattning att svensk myndighets verksamhet med att utfärda intyg om förekommande äktenskapshinder i utländsk rätt kan avvecklas. Regeringen kan i visst fall förordna att svensk lag får tillämpas beträffande utländsk medborgare som inte haft hemvist här . Möjligheten till dispens är avsedd för bl.a. vissa situationer då det inte kan utredas om det finns ett hinder enligt tillämplig utländsk lag (se prop. 1973:158 s. 97 f.). I regeringens praxis har dispens meddelats i vissa fall Prop. 2003/04:48 där sökanden haft permanent uppehållstillstånd eller anknytningen till samlat tett sig stark. Den föreslagna ordningen för lagvalet inne- bär att kravet på anknytning till sänks och att de flesta fall av sådant slag kommer att hindersprövas enligt enbart svensk lag. Det kan ändå inte uteslutas att det också i fortsättningen kan uppkomma situa- tioner i vilka det framstår som rimligt att kunna göra undantag från kravet på beaktande av utländsk lag och den möjligheten bör därför behållas. Dagens dispensregel bör i den nya utformningen av bestämmelsen motsvaras av ett uttryckligt undantag enligt vilket hindersprövningen kan göras enligt enbart svensk lag om sökandena begär det och det finns sär- skilda skäl. Kravet på särskilda skäl behandlas utförligt i författnings- kommentaren. Enligt regeringens bedömning är prövningen av frågan av förhållandevis enkelt slag och den bör utan svårigheter kunna göras av den hindersprövande myndigheten. Redan med den vidare tillämpning av utländsk lag som skall ske enligt dagens regler är det sällsynt att en sökande begär dispens hos regeringen. Man kan därför anta att det i praktiken ganska sällan blir aktuellt att tillämpa den föreslagna undan- tagsregeln. Genom att saken avgörs inom ramen för hindersprövningen flyttas be- slutanderätten i frågan från regeringen till den hindersprövande myndig- heten. Allmän förvaltningsdomstol kan därmed överpröva ett beslut som går sökanden emot. En sådan ordning framstår som ändamålsenlig vid prövning av frågor som är av rättslig natur och av väsentlig betydelse för den enskilde (jfr prop. 1983/84:120). Motsvarande fråga berörs i avsnitt 4.5 beträffande prövning av ansökan om tillstånd att ingå äktenskap eller att registrera partnerskap. Vid registrering av partnerskap tas hänsyn till andra rättsordningar än den svenska genom det särskilda anknytningskravet i 1 kap. 2 § partner- skapslagen. Frågan om det finns anledning att ändra denna ordning kommer att övervägas i ett annat sammanhang. Särskilda skäl skall krävas för tillstånd att ingå Regeringens förslag: Endast om det finns särskilda skäl får tillstånd ges till äktenskap . Promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se prome- s. 84 f.). Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invänd- kommun föreslår dock att det även införs en regel om att tillstånd aldrig skall meddelas den som är . Skälen för regeringens förslag: Den som är kan begära dispens från ålderskravet hos (2 kap. 1 § ). I lagen anges det inte under vilka förutsättningar dispens får meddelas. Länsstyrelserna i landet har prövat mindre än samman- lagt sextio ärenden och meddelat tillstånd i mindre än tjugo fall per Det har i huvudsak rört sig om 17-åriga flickor. yngre flickor som söker tillstånd är få. En relativt stor andel har utländskt medborgarskap. Av uppgifter från länsstyrelserna framgår det att vissa länsstyrelser oftare meddelar tillstånd än andra och att skälen för besluten varierar. En ökad tillämpning av svensk lag vid hindersprövningen medför att tillämpningsområdet för regeln om dispens från ålderskravet också ökar. De utländska medborgare i åldern som med nuvarande ordning hindersprövas enligt annat lands lag och kan ingå äktenskap utan till- ståndsprövning kommer inte att kunna göra det med de ändringar av lagvalsreglerna som föreslås. En del nya sökande kan förväntas ur denna grupp. I promemorian föreslås att tillstånd till äktenskap skall få meddelas endast om det finns särskilda skäl. Promemorians förslag tillstyrks av remissinstanserna. Även regeringen anser att det finns ett behov av att klargöra och begränsa möjligheterna till dispens på det sätt som föreslås. Promemorieförslaget bör därför följas. proposition med förslag till lag om ändring i giftermåls- balken, m. m. 1973:32 s. 95) anförde det föredragande statsrådet att åldersgränsen som ett principiellt äktenskapshinder markerar att en så- dan samlevnad där endera parten eller båda är är mindre önskvärd. Den som är har i allmänhet inte nått den mognad som fordras för att självständigt ta ställning till de problem av personlig och ekonomisk art som uppkommer i en stadigvarande samlevnad, fram- höll statsrådet. Uttalandena om grunden för ålderskravet har fortfarande relevans för dispensprövningen. Det finns anledning att betona att dispensprövningen inte enbart handlar om att ge en underårig rätt att ingå äktenskap utan också om att undanta den underårige från det skydd åldersgränsen erbjuder. Hovrätten över och poängterar i sitt remissvar att det blivande äktenskapets allmänna lämplighet inte skall prövas. Detta är visserligen riktigt i den del prövningen tar sikte på att avgöra om den unge har den särskilda mognad som krävs för att tillåta honom eller henne att göra valet att ingå äktenskap. Den prövande myndigheten skall inte sätta sig i den unges ställning och göra valet åt denne. Utifrån in- tresset att skydda den unge finns det dock anledning att fästa stort avseende även vid andra omständigheter än den enskildes mognad. Risken för negativa konsekvenser av ett mycket tidigt äktenskap måste beaktas. Det bör därför krävas att det vid sidan av en tillräcklig mognad finns andra särskilda omständigheter som talar för ett undantag från åldersgränsen. Naturligen får varje enskilt dispensärende avgöras efter en samman- vägning av samtliga omständigheter i just det fallet. En självklar utgångs- punkt för prövningen är att den underåriges eget bästa skall vara bestäm- mande vid avgörandet. Endast om förhållandena är sådana att det är särskilt angeläget ur den unges egen synvinkel att äktenskap kan ingås bör dispens meddelas. Utredningen i ett ärende bör utöver den unges mognad ta sikte på vil- ken betydelse ett äktenskap skulle ha för den unges utveckling, familje- liv, utbildning och sociala förhållanden i övrigt. Sökandens ålder, vård- nadshavarnas inställning samt i förekommande fall graviditet eller för- äldraskap är faktorer som bör beaktas. Eftersom ett tillstånd förutsätter ett självständigt ställningstagande från den unge bör särskild vikt också Prop. 2003/04:48 läggas vid att klargöra om ansökan är föranledd av påtryckningar från Med hänsyn till den stora andelen utländska medborgare bland sökan- dena finns det anledning att särskilt överväga vilken betydelse det bör ha att en sökande har sitt ursprung i en annan kulturell miljö än den svenska eller tillhör en grupp med annan syn på tidiga äktenskap än den som kommer till uttryck genom åldersgränsen i . I fråga om uppehållstillstånd på grund av äktenskap har det tidigare framhållits att ett generellt accepterande av äktenskap med underåriga ut- ländska medborgare skulle stå i klar strid mot grundläggande svenska sociala värderingar beträffande barns och ungdomars rätt till en själv- ständig utveckling och rätt till utbildning, deras rätt att själva träffa livs- avgörande beslut samt strävandena mot jämställdhet mellan könen (prop. 1983/84:144 s. 75). I linje med detta ställningstagande bör det i dispensärendena inte accepteras som ett skäl för bifall att den underårige tillhör en grupp som förespråkar en annan norm än den som lagen ställer upp. Motsatt stånd- punkt skulle leda till att ungdomar inom vissa minoritetsgrupper generellt undantas från den värdegrund och det skydd som lagen ger uttryck för. kommun uppmärksammar särskilt frågan om ålder och föreslår en absolut åldersgräns vid . Regeringen har förståelse för förslaget. Risken med en 15-årsgräns är dock att det skydd som 18-årsgränsen är avsedd att ge kan komma att urholkas. Tillstånd för 15-åringar bör lik- som vara utomordentligt sällsynta. En 15-årsgräns kan felaktigt tolkas som en signal om att så tidiga äktenskap generellt accepteras. Redan därför bör en sådan åldersgräns inte införas i lagen. Tilläggas kan att det i praktiken inte förekommer några tillstånd att ingå äkten- skap . Gällande straffbestämmelser innebär att sexuellt umgänge med barn kan bestraffas. Det kan med hänsyn här- till förutsättas att tillstånd att ingå äktenskap inte heller kommer att meddelas. I författningskommentaren behandlas den praktiska tillämpningen av den ändrade bestämmelsen närmare. HomO föreslår med hänvisning till att det saknas sakliga skäl till åtskillnad att motsvarande möjlighet till dispens införs för registrering av partnerskap. Frågan om dispens från 18-årsgränsen för registrering av partnerskap övervägs inte i den departementspromemoria som ligger till grund för denna lagrådsremiss. En dispensmöjlighet bör inte införas utan en beredning i vanlig ordning. Frågan tas därför inte upp . 4.5Enhetlig ordning för tillståndsprövningen Regeringens förslag: De ärenden om tillstånd till äktenskap och till- stånd till registrering av partnerskap som prövas av regeringen skall prövas av länsstyrelse. Promemorians förslag stämmer i allt väsentligt överens med re- geringens (se promemorian s. 83 f.). Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invänd- ning. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande ordning prövar regeringen dels frågor om tillstånd för underårig att ingå äktenskap i de fall den underårige har hemvist i utlandet, dels frågor om tillstånd för halvsyskon att ingå äktenskap eller att registrera partnerskap. Regering- ens beslut kan inte överklagas. prövar å andra sidan frågor om tillstånd för underårig att ingå äktenskap i de fall den underårige har hemvist i . beslut att inte meddela tillstånd kan med stöd av 22 § förvaltningslagen (1986:223) överklagas av den underårige själv. Beslut om att meddela tillstånd kan enligt 15 kap. 1 § överklagas av den underåriges vårdnadshavare. Över- klagande sker till allmän förvaltningsdomstol (15 kap. 4 § äktenskaps- balken). Ordningen för tillståndsprövningen bör vara enhetlig. Det finns inga principiella skäl att ha handläggningen av ärendena uppdelad på nu- varande sätt. Den fråga som skall prövas är av rättslig natur och av väsentlig betydelse för den enskilde (jfr prop. 1983/84:120). Som före- slås i promemorian bör därför de ärenden som handläggs av regering- en föras över till . I ärenden om tillstånd att ingå äktenskap eller att registrera partnerskap kan personliga kontakter med sökanden vara av värde för handlägg- ningen. Det är därför motiverat att behörigheten att pröva en tillstånds- fråga i första hand anknyter till sökandens folkbokföringsort. Mot- svarande skäl kan anföras för att socialnämndens yttrande i ärende om dispens från ålderskravet i första hand skall lämnas av socialnämnden i den kommun där den underårige är folkbokförd. De dispensärenden där sökanden inte är folkbokförd i landet är relativt få, men aktualiserar frågor som kräver viss erfarenhet av ärendeslaget. Handläggningen av dessa ärenden bör därför vinna på att samlas till en länsstyrelse.