prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — De som bedriver anmäld verksamhet torde öka i antal genom införan- Prop. 2002/03:110 det av lagen om elektronisk kommunikation. Det innebär att spännvidden mellan de företag som är anmälda kommer att bli mycket stor både vad gäller omsättning och den del de tar i anspråk av tillsynsverksamhet och annan verksamhet. Förhållandet att kostnaderna för myndighets- verksamheten är olika för t.ex. skilda slag av radioanvändning eller verk- samheter bör återspeglas i avgiftsuttaget. De minsta operatörerna torde komma att orsaka tillsyns- eller andra kostnader i sådan begränsad om- fattning att det är rimligt att föreskriva att dessa inte skall erlägga avgift för verksamhet som är anmäld. Å andra sidan kan det vara mycket resurskrävande att behandla en an- sökan om radiotillstånd vid ett inbjudningsförfarande, varför denna en- gångsavgift kan uppgå till ett större belopp. Regeringens bedömning: Ersättning som inflyter när tillstånd att an- vända radiosändare eller nummer av betydande ekonomiskt värde meddelas efter ett anbudsförfarande bör tillfalla staten. inte få disponeras av tillståndsmyndigheten. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: anför att eftersom det inte går att utesluta att den nya regleringen kan medföra ökade kostnader för myndigheten bör även de vidare möjligheter att ta ut avgifter som följer av artikel 13 i auktorisationsdirekivet införas i lagen på så vis att myn- digheten får disponera även över dessa. Därigenom säkerställs att samt- liga myndighetens uppgifter kan avgiftsfinansieras, även på annat sätt än genom s.k. administrativa avgifter. Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 13 i auktorisations- direktivet följer att medlemsstaterna får införa avgifter för nyttjanderätter till radiofrekvenser eller nummer eller för rättigheter att installera facili- teter på, över eller under offentlig eller privat egendom. Sådana avgifter skall beakta behovet av en optimal användning av Medlemsstaterna skall säkerställa att avgifterna är sak- ligt motiverade, öppet redovisade, icke-diskriminerande och proportio- nella till det avsedda syftet, och att de tar hänsyn till de mål som avses i artikel 8 i ramdirektivet. De avgifter som avses i artikel 13 i auktorisationsdirektivet avser såle- des ersättning som kan tas ut utöver de administrativa avgifterna som får tas ut med stöd av artikel 12 samma direktiv för tillsynsverksamheten. Ersättningen för nyttjanderätterna (tillstånd) kan tas ut för att säkerställa att radiofrekvenser och nummer används på ett optimalt sätt. gifter bör inte hindra utvecklingen av innovativa tjänster och konkurren- sen på marknaden. I ingressen till auktorisationsdirektivet förtydligas att direktivet inte påverkar det ändamål för vilket avgifter för nyttjanderätter används. dana avgifter får exempelvis användas för att finansiera verksamhet vid de nationella regleringsmyndigheterna som inte kan täckas av administ- Vid urvalsförfaranden som bygger på konkurrens eller Prop. 2002/03:110 jämförelse, och när avgifter för nyttjanderätter av radiofrekvenser helt eller delvis består av ett engångsbelopp, bör betalningsmöjligheter erbju- das som säkerställer att sådana avgifter inte i praktiken leder till att ur- valet motverkar målet att säkerställa optimal användning av radio- frekvenser. Kommissionen kan regelbundet offentliggöra jämförande undersökningar med avseende på bästa praxis i fråga om tilldelning av radiofrekvenser, tilldelning av nummer eller beviljande av ledningsrätt. Genom regleringen i artikel 13 i auktorisationsdirektivet öppnas det upp en möjlighet för staten att ta ut ersättning för tillstånd genom allmän inbjudan vid fördelning av tillstånd att använda radiosändare och num- mer av betydande ekonomiskt värde. Detta innebär att staten kan auktio- nera ut en resurs och få ett marknadsmässigt vederlag för den tillgång som nyttjanderätten till ett frekvensutrymme eller ett nummer eller en nummerserie utgör. En möjlighet att bjuda ut tillstånd att använda radiosändare och num- mer av betydande ekonomiskt värde genom anbudsförfarande bör enligt vad som redogjorts för i avsnitt 14.3.3 och 15.4 finnas i lagen om elek- tronisk kommunikation. Den ersättning som inflyter vid ett sådant anbudsförfarande utgör ersättning för upplåtelsen enligt tillståndet av frekvensutrymmet, numret eller nummerserien med de villkor som upp- ställts enligt tillståndet. Något hinder att i detta sammanhang bemyndiga regeringen att utfärda närmare föreskrifter om förfarande m.m. föreligger inte. Medel som inflyter genom anbudsförfarande skall tillfalla staten, i enlighet med lagen (1996:1059) om statsbudgeten. Administrativa kost- nader som uppkommer i samband med ett anbudsförfarande skall där- emot kunna tas ut genom ansökningsavgifter. Regeringens förslag: Den som bedriver verksamhet som är anmäld enligt lagen skall efter skälig fördelning av kostnaderna betala avgift för finansiering av åtgärder mot allvarliga fredstida hot och påfrest- ningar rörande elektronisk kommunikation. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att avgiften skulle erläg- gas av anmälda operatörer enligt den närmare fördelning och till det be- lopp som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer I övrigt överensstämmer förslaget med regeringens. Remissinstanserna: TeliaSonera vänder sig mot den skyldighet bola- get har att betala beredskapsavgift och har i särskild skrivelse till regeringen hemställt att skyldigheten skall upphöra. avgiften är att betrakta som skatt. Det av utredningen föreslagna bemyn- digandet att meddela föreskrifter avseende beredskapsavgiften bör därför utgå enligt TeliaSonera. Skälen för regeringens förslag: beslutade med anledning av förslag i propositionen Totalförsvar i förnyelse om införandet av en särskild avgift för att finansiera vissa åtgärder inom tele- kommunikationsområdet (prop. 1996/97:4, bet. 1996/97:UFöU1 rskr. 1996/97:36). Genom en ändring i telelagen bemyndigades regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva att den som bedriver verksamhet som är anmäld skall betala avgift för finansiering av beredskapsåtgärder på telekommunikationsområdet. Enligt förarbetena till ändringen (prop. 1996/97:61) skulle härigenom tas ut en offentlig- rättslig avgift för att finansiera åtgärder mot allvarliga fredstida stör- ningar på teleområdet. Övriga beredskapsåtgärder skulle upphandlas med medel från statsbudgeten. I propositionen konstaterades att hotbilden mot delvis ändrat karaktär och att detta medförde att det var nödvän- digt att teckna en bredare bild av tänkbara risker, hot och påfrestningar. Exempel på sådana hot är terrorism och sabotage. En fråga som därmed uppstod var hur man skulle skilja på åtgärder som avser beredskapen inför krig och åtgärder som avser beredskap mot terrorism och sabotage i fred. Vissa åtgärder mot fredstida störningar finansierades redan då av operatörerna. Gränsdragningen var dock inte helt lätt. Det handlade sna- rare om en gråzon där vissa åtgärder som ändå måste vidtas för att skydda mot angrepp i krig även skyddade mot sabotage och terrorist- angrepp i fred, medan andra åtgärder kunde avse en annan typ av skydd mot just de fredstida hoten. Oavsett var denna gräns drogs, bedömde regeringen det som rimligt att operatörerna var med och finansierade de åtgärder som bedömdes nöd- vändiga för att skydda det fasta allmänt tillgängliga telenätet mot terro- rism och sabotage i fred. Detta skulle ske genom att en offentligrättslig avgift tas ut av teleoperatörer med betydande inflytande på marknaden. har därefter beslutat om storleken av den avgift som får tas ut av teleoperatörer för finansiering av åtgärder mot allvarliga fredstida hot och påfrestningar på telekommunikations- området. Den avgift som tas ut av teleoperatörerna redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten och motsvarande belopp anvisas som an- slag till . Avgiften har sedan den infördes enbart erlagts av TeliaSonera. I propo- sitionen Samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158) anges att regeringen avser att se över grunden för avgiftsuttaget i syfte att ge den en mer konkurrensneutral utformning. Regeringen anser att det alltjämt finns skäl att finansiera åtgärder mot allvarliga fredstida hot och påfrestningar rörande elektronisk kommuni- kation genom ett avgiftssystem. Det kan därvid konstateras att i auktorisationsdirektivet anges i bilagan, del A, punkt 12, att villkor för användning vid stora katastrofer för att trygga kommunikationen mellan larmtjänster och myndigheter och trygga sändningar till allmänheten får uppställas. Regeringen bedömer att på motsvarande sätt som enligt tele- lagen en avgift för finansiering av dessa åtgärder bör kunna tas ut med stöd av lagen om elektronisk kommunikation. De som bör komma i fråga för avgiftsskyldighet bör begränsas till dem som omfattas av anmälningsplikten enligt lagen. Liksom beträffande av- gifterna för att bekosta myndighetsverksamhet enligt lagen (se av- snitt 21.1) bör föreskrifter om avgiftsuttaget ges direkt i lagen. Också här bör anges att avgifterna skall fördelas så att de betalningsskyldiga får bära en skälig andel av kostnaderna. Avgifternas exakta storlek kan fast- ställas i verkställighetsföreskrifter. Vid utformandet av sådana föreskrif- ter måste givetvis konkurrensneutralitet iakttas. Det medför att avgifts- uttaget på något sätt måste stå i proportion till företagets storlek för att inte avgiften skall bli mer betungande för små än för större företag. 2002/03:110 innebär att det i praktiken inte skall förekomma att avgiftsskyldighet bara skall gälla för en operatör. Det är å andra sidan inte givet att alla anmälningspliktiga skall förpliktas att betala avgiften. Mindre operatörer med verksamhet av endast ringa betydelse från allmän synpunkt bör kunna undantas från avgiftsskyldighet, eftersom deras verksamhet typiskt sett inte är föremål för de åtgärder som skall finansieras. De åtgärder som finansieras med hjälp av avgifterna skall inte vara begränsade till fasta kommunikationsnät. Åtgärder skall även kunna avse mobilnät. 22.1 Bakgrund och utgångspunkter Nuvarande regler för myndighetens tillsyn återfinns bl.a. i 5761 §§ telelagen (1993:597) och 5 § lagen (1993:599) om radiokommunikation (LRK). Enligt 57 § första stycket telelagen skall tillsynsmyndigheten utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen och av de föreskrifter och vill- kor som har meddelats med stöd av lagen. För att kunna utföra sitt tillsynsuppdrag har myndigheten enligt 57 § andra stycket telelagen rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs från dem som bedriver anmälnings- eller tillståndspliktig verksamhet. har tillsynsmyndigheten i samma syfte rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där verksamhet som omfattas av lagen be- Från tillträdesrätten har bostäder undantagits. vidare enligt tredje stycket i samma lagrum rätt att få verkställighet hos kronofogdemyndigheten av sådana beslut som fattats som ett led i till- I 58 § första stycket telelagen föreskrivs att tillsynsmyndigheten vid tillsynen skall ägna särskild uppmärksamhet åt att avtal om samtrafik och om upplåtelse och sammankoppling av nätkapacitet träffas i enlighet med lagen och meddelade tillståndsvillkor samt åt att användningen av nummerkapacitet sker enligt fastställda nummerplaner. områdena har valts ut mot bakgrund av att de är av central betydelse för möjligheterna att åstadkomma en fungerande telekommunikations- marknad med flera företag som tillhandahåller teletjänster. på tele- och radioområdet är (PTS). I den verksamhet som PTS bedriver ligger även enligt 58 § andra stycket telelagen att medla i uppkomna tvister som rör tillämpningen av lagen eller av föreskrifter eller tillståndsvillkor som har meddelats med stöd av den. Medling skall ske om särskilda skäl inte talar för annat. får i en sådan tvist yttra sig på begäran av en part. PTS skall även enligt 59 § telelagen på begäran av en part bestämma när en pågående förhandling om samtrafikvillkor, överlämnande av telefonnummer eller förval skall vara avslutad. Om förhandlingen inte är avslutad inom utsatt tid, skall myndigheten medla mellan parterna. Utöver medlingsrollen har PTS en roll som mer formell tvistlösare i Tvistlösningen har nära anknytning till tillsynsverksamheten. PTS skall enligt 60 § andra stycket telelagen på ansökan av en part be- sluta vad som skall gälla mellan parterna vid tvist om villkor för sam- trafik, sammankoppling av nätkapacitet, nummerportabilitet eller förval. Tvistlösningen skall endast leda till beslut i den mån det är nödvändigt för att telelagen eller tillståndsvillkor eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. För att kunna sätta press på de olika aktörerna på marknaden att efter- leva lagen eller tillståndsvillkor eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får PTS enligt 60 § första stycket telelagen meddela de förelägganden och förbud som behövs. Ett sådant föreläggande får enligt 61 § telelagen även innefatta skyldighet att helt eller delvis upphöra med Enligt 63 § telelagen får föreläggande eller förbud förenas I 5 § LRK finns bestämmelser som motsvarar 57 § och 60 § första stycket telelagen. ges i 13 § LRK även rätt att i vissa fall återkalla eller ändra tillstånd att använda radiosändare. och 17 §§ finns bestämmelser som möjliggör tillsyn med anledning av störning eller användning som i övrigt strider mot tillämpliga föreskrif- De materiella prövningar som aktualiseras genom det nya EG-regelver- ket är av varierande slag. Det kan bl.a. vara fråga om tillstånd till att an- vända radiosändare eller nummer ur en nationell nummerplan eller åläg- gande av särskilda skyldigheter avseende tillträde eller tjänster till slut- användare för företag med dominerande ställning på en fastställd mark- För att kontrollera att tillståndsvillkor, meddelade skyldigheter och de generella bestämmelserna efterlevs, förutsätter att det bedrivs nationell tillsyn. Om ett företag inte uppfyller villkoren för verksamheten skall tillsynen enligt artikel 10.2 i auktorisationsdirektivet inledas med att företaget ges rimlig möjlighet att inkomma med synpunkter eller åtgärda eventuella Om företaget inte åtgärdar överträdelserna inom den tid som angivits, skall myndigheten enligt artikel 10.3 vidta lämpliga och proportionella åtgärder för att säkerställa att villkoren uppfylls. skilda fall där överträdelse eller bristande uppfyllelse av skyldigheter eller villkor kan få allvarliga konsekvenser, får myndigheten enligt arti- kel 10.6 vidta brådskande provisoriska åtgärder för att åtgärda problemet. Om en tvist i samband med de skyldigheter som uppstår genom ram- direktivet eller särdirektiven uppkommer mellan företag som tillhanda- håller elektroniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster i en medlemsstat, skall den berörda nationella regleringsmyndigheten enligt artikel 20 i ramdirektivet, på begäran av någon av parterna, så snart som möjligt, dock senast , fatta ett bindande beslut för att Medlemsstaten i fråga skall kräva att alla parter samarbetar fullt ut med den nationella regleringsmyndigheten. Enligt andra punkten i samma artikel får den nationella regleringsmyndigheten ges rätt att vägra att lösa den aktuella tvisten om den anser att medling eller annat sådant Prop. 2002/03:110 instrument är bättre lämpat för att effektivt avgöra tvisten inom rimlig Skulle en sådan alternativ tvistlösningsform inte leda till att parterna kommer överens skall tvisten lösas enligt första punkten. Behov av nya regler Den nya lagen om elektronisk kommunikation kommer att innehålla i princip samma typer av prövningsmoment som förekommer under nuva- rande regelverk. Den myndighet som regeringen bestämmer skall ta emot anmälningar, pröva ansökningar och andra ärenden samt utöva tillsyn enligt lagen eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Frågan om vilken eller vilka myndigheter som skall handha de olika uppgifterna har behandlats av utredningen i delbetänkandet Myndighetsfrågor m.m. (SOU 2002:109). Det nya bestämmelser om myndighetsverksamheten återfinns i ett antal bestämmelser spridda i de olika direktiven. Den gäl- lande svenska ordningen för tillsynsverksamheten överensstämmer i stort med . Såvitt kan utläsas ur det nya be- gränsas dock inte den ansvariga myndighetens kompetensområde för tvistlösning på det sätt som gäller för PTS . En nyhet är vidare det omfattande förfarande för samråd och konsultation som införs. Därtill skall lagen innehålla tidsfrister för myndighetens handläggning av ären- den i vissa fall. Den rätt och skyldighet att pröva vad som anges som tvister som följer av artikel 20 i ramdirektivet är inte som begränsad till tvister om samtrafikvillkor, villkor för sammankoppling av nätkapacitet, över- lämnande av telefonnummer eller förval. Det innebär att oeniga parter i högre utsträckning än vad som gällt har möjlighet att vända sig till den utsedda myndigheten för att få tvister lösta. Det som direktiven benämner tvistlösning kommer att finnas som en särskild myndighetsuppgift. Denna form av myndighetsprövning är starkt knuten till tillsynsverksamheten och grundas i princip på ett offentligrättsligt intresse av fungerande och effektiva kommunikationer. Denna kombination av befogenheter kan upplevas som att myndighetens roll är diffus. Parterna kan känna osäkerhet angående i vilken egenskap myndigheten agerar från tid till annan, t.ex. avseende hur information som tillhandahållits i ett medlingsärende kan komma att användas av myndigheten i ett tillsynsärende. Det kan oberoende av möjligheten att fördela uppgifter mellan flera myndigheter, innebära väsentliga fördelar om verksamhetsuppgifterna utformas på ett sätt som minimerar risken för inneboende intressekonflikter. Det finns således ett framträdande intresse av att tillsyns- och tvistlösningsförfarandet utformas på ett sätt som i möjligaste mån erhåller aktörernas och allmänhetens förtroende. 22.2Tillsynsmyndighetens uppgifter och befogenheter Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer skall ha tillsyn över efterlevnaden av lagen och de skyldigheter, vill- kor och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. skall inom ramen för tillsynen kunna kräva in information, beredas tillträde till områden, lokaler och andra utrym- men samt meddela förelägganden och förbud. I särskilt angivna fall skall tillsynsmyndigheten kunna besluta om återkallelse av tillstånd, ändring i tillståndsvillkor eller att en verksamhet helt eller delvis skall upphöra. skall som regel först ge den som är föremål för tillsyn rimlig tid att inkomma med synpunkter eller frivilligt åtgärda eventuella överträdelser. Utredningens förslag: Överensstämmer i stora delar med regeringens förslag. Regeringen föreslår emellertid ett inledande förfarande med en underrättelse, där berörd part ges tillfälle att yttra sig eller vidta rättelse inom en rimlig tid. Regeringens förslag skiljer sig också i det att möjlig- heten att ändra frekvenstilldelningen för rundradiosändning kvarstår, och att för omedelbara åtgärder som meddelas i avvaktan på tillsynsärendets slutliga avgörande, inte skall krävas att det föreligger sannolika skäl för upprepade eller fortsatta överträdelser. Remissinstanserna: TeliaSonera menar att tillsynsmyndigheten, inom ramen före tillsynen, inte skall vidta några andra åtgärder än de som är nödvändiga för att lagen, föreskrifter och beslutade skyldigheter skall efterlevas. är positivt till att återkallelse av tillstånd kan komma i fråga endast där ändring av villkoren inte tillgodoser ändamålet med återkallelsen. anser att de föreslagna möjligheterna till åter- kallelse av tillstånd är oproportionerligt ingripande och riskerar att in- verka negativt på tredje man. Även IT-Företagen och TeliaSonera är kri- tiska mot utformningen av förslaget att återkallelse får ske i fall spektrum används mindre än som förutsetts. anser att för att återkallelse på grund av otillräcklig användning skall kunna bli aktuell måste an- vändningen av radiosändaren vara betydligt mindre än vad som antogs vid tillståndets beviljande. Hi3G erinrar om att även mindre förändringar av tillståndsvillkor kan i praktiken få liknande effekter som ett åter- kallande. anser att när det gäller tillståndshavare som bryter mot tillståndsvillkoren bör det inte dessutom krävas att det inte finns särskilda skäl emot återkallelse samt att det även fortsättnings- vis bör finnas en uttalad möjlighet att ändra frekvenstilldelning för rund- radio om därigenom nya användare kan beredas möjligheter att sända rundradioprogram. anser att förslaget om att ett tillstånd får återkallas om tillståndshavaren inte betalar avgiften kan få alltför långtgående konsekvenser. IT-Företagen och anser att om tillstånd återkallas eller ändras av skäl som inte tillståndshavaren rå- der över så bör huvudregeln vara att ersättningsskyldigheten bortfaller. anser att utredningens lagförslag, liksom nuvarande lagstiftning, har vissa expropriationsliknande drag då den inte innefattar någon rätt till ersättning för tillståndshavaren vid återkallelse av tillstånd. Skälen för regeringens förslag: Med förebild i 57 § telelagen och 5 § lagen om radiokommunikation (LRK) skall det i lagen om elektronisk kommunikation finnas allmänna bestämmelser om tillsyn, som skall ge den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att säkerställa efterlevnaden av lagen och de skyldigheter, villkor och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Av artikel 10 i auktorisationsdirektivet framgår ramarna för hur tillsynen får bedrivas. Av artikel 5.4 i tillträdes- direktivet framgår dessutom att den nationella regleringsmyndigheten när det gäller tillträde och samtrafik skall ha befogenhet att ingripa för att säkerställa övergripande mål. I lagen bör inte närmare anges hur tillsynen skall bedrivas. Det an- kommer i stället på tillsynsmyndigheten att utforma en lämplig tillsyns- verksamhet med utgångspunkt i de verktyg och befogenheter som lagen föreskriver och med lagens mål som ledstjärna. En grundläggande förutsättning för en fungerande tillsyn är att initiativ och beslut är väl underbyggda. Det är därför av vikt att tillsyns- myndigheten kan begära in de upplysningar och handlingar som är av intresse för tillsynen (se också avsnitt 20.4). Den information som begärs in skall användas i tillsynen för kontroll av att avgifter betalts samt att lagens allmänna skyldigheter, meddelade tillståndsvillkor och beslutade skyldigheter avseende tillträde och tjänster till slutanvändare efterlevs. skall ges möjlighet att förelägga den som bedriver verksamhet enligt lagen att tillhandahålla sådan information, och får förena förläggandet med vite. Den rätt som tillsynsmyndigheten enligt 57 § andra stycket 2 telelagen har att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där verk- samhet som omfattas av lagen bedrivs är enligt utredningens mening nödvändig för att säkerställa att en effektiv tillsynsverksamhet kan upp- rätthållas. Bestämmelsen skall därför överföras till den nya lagen om elektronisk kommunikation. Vid behov skall tillsynsmyndigheten kunna ansöka om verkställighet hos kronofogdemyndigheten. I sammanhanget bör dock två frågor belysas närmare. Den första frågan har att göra med att bestämmelsen om rätt till till- träde kommer att vara tillämplig på bl.a. verksamhet som avser sändning av radioprogram som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihets- grundlagen. Försiktighet bör iakttas med att tillämpa rätten till tillträde till en verksamhet som regleras av grundlagen. Den information som kan erhållas vid ett sådant tillträde kan medverka till att bl.a. den grundlags- reglerade rätten till anonymitet sätts ur spel. Sådant tillträde bör därför endast tillgripas i situationer där tillträdet är helt nödvändigt för att tillsynsverksamheten skall kunna bedrivas, dvs. när andra möjliga utvä- gar för tillsynsverksamhetens bedrivande är uteslutna eller uttömda.