prop · GQ03123 · 2003-05-28 00:00:00 — Däremot anser regeringen att nuvarande beskattningskonsekvenser inte är tillfredsställande i de fall inte några andra skattepliktiga inkomster erhålls för arbetet än just betalning av inställelse- eller arbetsresor. Att som enda ersättning för arbetet få resan betald är av så speciell karaktär att värdet av resan bör kunna undantas från beskattning. Skattefriheten bör dock begränsas till att bara gälla för resor mellan två platser inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Denna begränsning innebär i fråga om arbetsresor att skillnad görs i förhållande till avdragsrätten, eftersom avdragsrätten för sådana resor inte omfattas av någon uttrycklig geografisk begränsning. Det kan emellertid vara befogat med en sådan begränsning då undantag görs från skatteplikten. För att förhindra missbruk av skattefriheten för arbetsresorna bör hänsyn tas till om dessa resor också kan anses föranledda av bl.a. annan inkomstgivande verksamhet som har ett samband med den som betalat resorna. I sådana fall bör inte någon skattefrihet för förmånen eller ersättningen komma i fråga. Lagrådet har förordat att detta samband bör komma till uttryck genom att knyta an till det samband mellan personer och näringsidkare som närmare beskrivs i 20 kap. 23 § inkomstskatte- lagen. Regeringen ansluter sig till vad Lagrådet förordat. Detta innebär att om den som betalat resan och den från vilka andra inkomster erhållits anses vara närstående personer eller näringsidkare i intressegemenskap, så skall resan tas upp till beskattning såvida den kan anses föranledd av den andra verksamheten. Förutom detta fall där det finns ett samband Prop. 2002/03:123 mellan utgivaren av förmånen och personen som bedriver den andra verksamheten bör täckas in även den situationen att det finns ett samband mellan utgivaren och mottagaren av förmånen. Också detta fall bör anknytas till närståendebegreppet i 20 kap. 23 §. Förmånen för resan skall således tas upp om utgivaren är fåmansföretag och mottagaren är företagsledare eller andelsägare i företaget. Förslaget föranleder ändringar i 12 kap. 3 § inkomstskattelagen och att en ny paragraf, 11 kap. 26 a §, införs. 7 Avdrag för utgifter för hemresor, m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna om avdrag för utgifter för hemresor och inställelseresor samt om skattefria intervjuresor förtydligas så att det klart framgår att dessa endast gäller för resor som företas mellan två platser belägna inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. anser att avdragsrätten för hemresor inte bör begränsas till att omfatta resor som företas mellan två platser inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Försvarsmakten och anser att bestämmelserna även skall inkludera de Baltiska länderna. Skälen för regeringens förslag: När en skattskyldig på grund av sitt arbete vistas på en annan ort än den där han eller hans familj bor, skall utgifter för hemresor dras av, om avståndet mellan hemorten och arbets- orten är längre än . Avdrag får göras för högst en hemresa . Beträffande utgifter för särskilda resor i samband med att en skattskyldig börjar eller slutar en tjänst (inställelseresor) skall även dessa dras av. I fråga om förmån av resa till eller från anställningsintervju skall denna inte tas upp. Detta gäller också ersättning för sådan resa till den del ersättningen inte överstiger utgifterna för resan och, när det gäller resa med egen bil, inte överstiger det avdragsbelopp som gäller för resor mellan bostaden och arbetsplatsen. utvidgades avdragsrätten respektive skattefriheten från att avse resor inom riket till att avse resor inom eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna (SFS 1996:651). Uttrycket inom eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna ersattes av uttrycket inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (SFS 2000:1341). Vad gäller den geografiska omfattningen av avdragsrätten respektive skattefriheten gör regeringen följande bedömning. När avdragsrätten utökades till att gälla hemresekostnader inom eller mellan EU:s medlemsländer eller EES-länderna uttalade regeringen (prop. 1995/96:152 s. 76 f.) följande: Till följd av medlemskap i och den fria rörligheten på arbetsmark- Prop. 2002/03:123 naden inom EG kan ett större antal skattskyldiga förmodas ta arbete utanför Nationella experter är ett exempel på en sådan grupp som till följd av medlemskap i arbetar utomlands. Regeringen anser att de sociala skäl och arbetsmarknadsskäl som anfördes vid regelns tillkomst gör sig gällande också när arbetsmarknadens geogra- fiska område har ökat. Avdragsrätten bör därför utökas till att gälla kostnader för hemresor inom eller mellan EU:s medlemsländer eller EES-länderna. I och med att utgifter för hemresor har karaktär av privata levnadskostnader bör enligt regeringens mening en utökning av avdragsmöjligheten till att omfatta resor i områden utanför EES endast ske om starka skäl talar för det. Detta gäller också i fråga om utgifter för inställelseresor. Regeringen anser inte att det finns tillräckliga skäl att ytterligare utöka avdragsmöjligheten för vare sig hemresor eller inställelseresor till områden utanför EES. Inte heller anser regeringen att skattefriheten för förmån av intervju- resa eller kostnadsersättning för sådan resa bör utvidgas till att avse områden utanför EES. Den fråga som har aktualiserats av utredningen gäller hur kostnaderna för en hem- eller inställelseresa samt förmån av intervjuresa och kostnadsersättning för sådan resa skall behandlas skattemässigt när resan företas både i ett land inom EES och i ett land utanför detta område. Bestämmelserna har i vart fall före lagändringen kommit att tillämpas på så sätt att när en resa till viss del genomförts utanför Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna, har kostnaderna proportionerats. Vid denna proportionering har den s.k. linjalmetoden använts, vilken i korthet har inneburit att färdsträckan delats upp i resa inom respektive utom nämnda område. Den totala resekostnaden har därefter fördelats i en avdragsgill post och en inte avdragsgill post. Det avgörande har således varit om hela eller viss del av resan företagits inom EES och inte mellan vilka två platser resan företagits. Som regeringen uttalat i propositionen Anpassningar på företagsskatte- området till EG-fördraget, m.m. (prop. 2000/01:22 s. 100 f.) bör möjligheten att dra av utgifter för hemresor och inställelseresor endast gälla om resan företas mellan två platser inom EES. Detsamma bör gälla i fråga om förmån av intervjuresa och kostnadsersättning för sådan resa. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Förslaget föranleder ändringar i 11 kap. 26 § samt 12 kap. 24 och 25 §§ inkomstskattelagen (1999:1229). 8 Effekter för offentliga finanser Förslaget att undanta värdet av inställelse- eller arbetsresor från beskatt- ning under förutsättning att bl.a. andra skattepliktiga inkomster inte erhålls på grund av tjänsten bedöms endast ge obetydliga budgeteffekter. Eftersom det i taxeringsstatistiska material saknas uppgifter om dels hur många personer som kommer att omfattas av förslaget, dels hur stora utgifter dessa personer har för de aktuella resorna, är det inte möjligt att på ett statistiskt tillfredsställande sätt beräkna de ekonomiska effekterna Prop. 2002/03:123 av förslaget. Det får emellertid anses sannolikt att antalet som berörs av förslaget är få. Det får vidare anses vara vanligt förekommande att den typ av ersättning som förslaget avser inte redovisas av vare sig arbetstagaren eller arbetsgivaren. Förslagets budgetmässiga konse- kvenser såväl för den statliga som den kommunala sektorn får därmed bedömas som ringa. Övriga förslag bedöms inte få några budgetmässiga effekter. Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Paragrafen har ändrats på så sätt att de begränsningar som ställs som villkor för enklare slag av motion och annan friskvård att den utövas inom en anläggning som regelbundet disponeras av arbetsgivaren eller av en personalstiftelse som är knuten till arbetsgivaren, att den utövas enligt abonnemang som tecknats av arbetsgivaren och betalas direkt av denne till anläggningens innehavare, är av kollektiv natur, eller i andra fall i ringa omfattning utövas av den anställde slopas. Förutsättningarna för skattefriheten regleras i och med ändringen främst av villkoren för skattefria personalvårdsförmåner i 11 kap. 11 §. Av den paragrafen framgår att det avgörande för skattefriheten är att motionen eller friskvården riktar sig till hela personalen, är av mindre värde och att förmånen inte får bytas ut mot kontant ersättning. Det får inte heller vara fråga om motions- eller friskvårdsförmåner som den anställde får utanför arbetsgivarens arbetsplatser genom kuponger eller något motsvarande betalningssystem. Ändringen kommenteras i övrigt i avsnitt 4.5. Ändringen kommenteras i avsnitt 7. Paragrafen är ny. Första stycket slår fast att förmån av särskild resa i samband med att den skattskyldige börjar eller slutar en tjänst (inställelseresa) inte skall tas upp som intäkt om två villkor är uppfyllda. Det första villkoret innebär att den skattskyldige inte får ha erhållit några andra skattepliktiga inkomster på grund av arbetet än resan. Ifall den skattskyldige får t.ex. enklare förtäring av sådant slag som är skattefri som personalvårdsförmån, är förmånen av resan skattefri, givetvis under förutsättning att det andra villkoret också är uppfyllt. Om däremot skattepliktiga förmåner eller andra skattepliktiga inkomster ges ut utöver reseförmånen är bestämmelsen inte tillämplig. Det andra villkoret innebär att resan måste ha företagits mellan två platser inom EES. Skattefriheten för resan gäller oavsett vilket färdmedel som har använts. De särskilda förutsättningar som gäller för avdrag för inställelseresor, t.ex. billigaste färdsätt, behöver således inte vara uppfyllda för att förmånen av resan inte skall tas upp. Av andra stycket framgår att skattefriheten också gäller för förmån av resa mellan bostaden och arbetsplatsen (arbetsresa) under förutsättning att arbetsresan inte har föranletts även av inkomstgivande arbete i en verksamhet som bedrivs av någon som är närstående till eller står i intressegemenskap med den som lämnar eller får förmånen. Som närstående till en fysisk person räknas sådana fåmansföretag och fåmans- handelsbolag där den fysiska personen eller någon närstående till denne är företagsledare eller, direkt eller indirekt, äger andelar. Med inkomstgivande arbete i en verksamhet avses allt arbete i en verksamhet som hänför sig till något av inkomstslagen tjänst eller näringsverksamhet. I tredje stycket anges att värdet av inställelse- eller arbetsresan inte heller behöver tas upp om den skattskyldige först har betalat resan och därefter får ersättning för sina utlägg. Skattefriheten gäller alltså inte bara om arbets- eller uppdragsgivaren betalar utgiften för resan direkt till transportören. Om den skattskyldige har använt egen bil får dock ersätt- ningen inte överstiga per mil. För det fall högre ersättning betalas ut blir bestämmelsen inte tillämplig. Detta beror på att den överskjutande delen medför att andra skattepliktiga intäkter har erhållits på grund av tjänsten. Paragrafen har utformats i huvudsak enligt Lagrådets förslag. Ändringen är en konsekvens av införandet av 11 kap. 26 a §. 24 och 25 §§ Förutom en redaktionell justering i 24 § innebär ändringarna ett förtyd- ligande av att resorna skall ha företagits mellan två platser inom EES. Dessa ändringar kommenteras i avsnitt 7. Ändringen innebär att vid beräkningen av värdet för kostförmån för en hel dag skall beloppet avrundas till närmaste femtal kronor. Om beloppets heltal avslutas med 1, 2, 6 eller 7 skall avrundningen göras nedåt och i övriga fall uppåt. Sammanfattning av slutbetänkandet Förmåner och ökade levnadskostnader (SOU 1999:94) Vårt uppdrag har varit att se över reglerna om avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa, tillfälligt arbete på annan ort än bostadsorten och dubbel bosättning. Vi har också haft i uppdrag att klarlägga om beskattningen av förmåner är förenad med några problem och om så är fallet föreslå lämpliga ändringar. Förmån av tjänst skall tas upp till beskattning om inte förmånen är särskilt undantagen från beskattning. Någon definition ges inte av vad som skall förstås med förmån. Vi har övervägt om det inte borde införas en sådan men stannat för att inte lämna något sådant förslag. Vi menar att beskattningen av förmåner täcker ett så vitt område att en definition skulle bli mycket allmänt hållen och därigenom inte kunna tillföra regelsystemet något av värde. Vi har inte heller funnit att den nuvarande ordningen med en generell beskattning av förmåner skulle kunna ersättas med en uppräkning av de skattepliktiga förmånerna. Vi anser däremot att det föreligger ett behov av ett förtydligande av vad som skall förstås med anställd. Vi föreslår därför att det bör framgå att med anställd och arbetsgivare skall i 11 kap. inkomstskattelagen likställas uppdragstagare respektive uppdragsgivare, såvida inte något annat anges. Någon beloppsmässig begränsning föreligger inte vid förmånsbeskattning. Detta förhållande kan medföra att beskattning sker av förmåner vars värde är försumbart. Vi föreslår att förmåner av mindre värde inte skall tas upp till beskattning om förmånen utges vid särskilda tillfällen. Vi tänker då på förmåner vars värde inte överstiger . Det ligger i sakens natur att den föreslagna regeln skall ses som ett undantag med mycket snävt tillämpningsområde. Förslaget skall inte ses som ett avsteg från de principer som var vägledande för inkomstskattereformen. Värdet av utbildning som den anställde får skall inte tas upp till beskattning om utbildningen betingas av arbetsgivarens verksamhet. Vi har övervägt om detta skulle behöva regleras särskilt men har funnit att rättsläget är klart och att något behov av lagstiftning på området inte föreligger. Utrymmet för skattefri av arbetsgivaren betald motion är begränsat. Som reglerna är utformade saknar i praktiken många arbetsgivare möjligheter att finansiera de anställdas motion utan att detta leder till förmånsbeskattning för de anställdas del. Detta gäller i synnerhet arbetsplatser med ett fåtal anställda som saknar egen motionsanläggning och som inte kan abonnera en anläggning. Vi föreslår att om den anställde erhåller ett terminskort på en motionsanläggning skall detta vara skattefritt under förutsättning att erbjudande om fri motion lämnats till hela personalen och att det är fråga om motion av enklare slag. Avdrag för ökade levnadskostnader Inkomstskattelagen innehåller inte någon definition av vad som skall förstås med tjänsteresa. Vi anser att lagstiftningen skulle vinna på att det infördes en sådan definition. Vi föreslår att med tjänsteresa avses att den skattskyldige i tjänsten befinner sig på annan plats än tjänstestället. En tjänsteresa kan pågå eller vara tidsbegränsad till sin natur. Utredningen är medveten om att den föreslagna definitionen är allmän men menar att inte minst pedagogiska vinster kan göras med ett sådant tillägg. Tjänstestället utgörs i flertalet fall av den plats där den skattskyldige utför huvuddelen av sina arbetsuppgifter. För vissa skattskyldiga kan bostaden utgöra tjänstestället. Vi föreslår inte någon ändring i detta avseende. För instruktörer inom frivillig försvarsutbildning skall bostaden utgöra tjänstestället, i likhet med vad som gäller för reserv- officerare. För den som har kortvariga arbeten och uppdrag gäller i allmänhet att arbetsorten är tjänsteställe. Det medför att resor som uppdragstagaren gör till och från arbetsorten inte blir att anse som tjänsteresor. För uppdragstagaren kan detta medföra att rätten till avdrag för resor och ökade levnadskostnader blir mer begränsad än om han ansågs vara på tjänsteresa. För att förbättra situationen vid kortvariga arbeten och uppdrag föreslår vi att den avdragsbegränsning som gäller för s.k. inställelseresor skall slopas och att rätt till avdrag skall föreligga också för resekostnader som understiger . Vi föreslår också att om uppdragstagaren erhåller ersättning för resan av uppdragsgivaren skall denna ersättning vara skattefri. Förslagen är inte begränsade till att gälla vid kortvariga uppdrag utan kommer att gälla alla inställelseresor. Störst betydelse torde förslaget emellertid få vid kortvariga uppdrag. Däremot anser vi inte att tjänstestället skall bestämmas på annat sätt för denna grupp, som är mycket heterogen, än vad som allmänt gäller. Vi lämnar inte något förslag till ändring av de belopp som skall vara avdragsgilla vid tjänsteresa, tillfälligt arbete och dubbel bosättning. Vi föreslår emellertid att de som är på tjänsteresa skall behandlas på samma sätt ur avdragssynpunkt oberoende av om de uppbär traktamente eller ej. Avdrag skall för båda kategorierna medges enligt de regler som gäller för skattskyldiga som erhåller traktamente. Vid tjänsteresa införs ett nytt begrepp, tillfällig verksamhetsort, för att lättare kunna avgöra när en löpande tjänsteresa skall anses bruten. Med tillfällig verksamhetsort avses ett område inom från den plats där den skattskyldige utför sina arbetsuppgifter av tjänsteresan. Vid beräkning av avdrag för ökade levnadskostnader enligt schablon skall begreppet maximibelopp användas oavsett om det är fråga om tjänsteresa m.m. i eller utomlands. Fråga har väckts om formerna för prisinsamling vid bestämmande av normalbeloppens (numera föreslagna maximibeloppens) storlek. Enligt vår mening bör ha möjlighet att inhämta prisuppgifter på det sätt verket finner lämpligt. Härutöver har vi övervägt om ytterligare utgifter bör beaktas vid bestämmande av maximibeloppen vid utrikes tjänstgöring, men funnit att så inte bör vara fallet. Förutsättningarna för avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete på annan ort än bostadsorten behandlades i vårt delbetänkande och har också föranlett ny lagstiftning. Vi föreslår endast lagtekniska ändringar på detta område för att uppnå en förenkling av regelsystemet. När det gäller rätten till avdrag för ökade levnadskostnader vid dubbel bosättning är det vår mening att reglerna i huvudsak skall kvarstå i oförändrat skick. Avdrag för ökade levnadskostnader skall således i denna situation också i fortsättningen kunna medges av som längst . Vi föreslår emellertid att rätten till avdrag skall knytas till förhållanden som lätt kan bestämmas och att inslaget av skälighetsbedömning så långt möjligt skall utmönstras för att öka förutsebarheten beträffande avdragsrätt. Flera av de förslag utredningen lämnar har karaktär av tekniska förändringar med syfte att ytterligare förenkla lagstiftningen eller att eliminera tillämpningsproblem, som rör avgränsade grupper av skattskyldiga och som utredningen har blivit uppmärksammade på under utredningsarbetet. Vi lämnar inte någon sammanfattande redovisning av förslagen utan hänvisar i denna del till respektive avsnitt i betänkandet. Vårt förslag bygger på det förslag till inkomstskattelag som lagts fram och föreslås träda i kraft . Vi föreslår att detsamma skall gälla beträffande våra förslag. Lämnade förslag till förbättring av situationen för personer med kortvariga uppdrag föreslås emellertid genomföras snabbare och gälla från . Utdrag ur slutbetänkandets lagförslag5 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:000) Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:000) dels att rubriken närmast före 12 kap. 20 § skall utgå, dels att 11 kap. 1, 11, 12, 14, 15 och 26 §§, 12 kap. 2, 425 och 30 §§, 60 kap. 3 § samt rubrikerna närmast före 12 kap. 57, 10, 1719, 21 och 22 §§, skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 11 kap. 1 a och 25 a §§ samt närmast före 11 kap. 1 a, 12 och 25 a §§, 12 kap. 8, 9, 11 och 15 §§ nya rubriker av följande lydelse. Förmåner av mindre värde Förmåner av mindre värde som utges vid särskilda tillfällen skall inte tas upp. Personalvårdsförmåner skall inte tas upp. Med personalvårdsförmåner avses förmåner av mindre värde som inte är en direkt ersättning för utfört arbete utan består av enklare åtgärder för att skapa trivsel i arbetet eller liknande eller lämnas på grund av sedvänja inom det yrke eller den verksamhet som det är fråga om. Som personalvårdsförmåner räknas inte 2.förmåner som den anställde får byta ut mot kontant ersättning, 3.förmåner som inte riktar sig till hela personalen, och 4.andra förmåner som den anställde får utanför arbetsgivarens arbetsplatser genom kuponger eller något motsvarande betalnings- system. (12 § första stycket första meningen) förtäring i samband med arbetet förtäring i samband med arbetet som inte kan anses som måltid. som inte kan anses som måltid. 5 I bilagan återfinns endast slutbetänkandets förslag till ändringar av 11 kap. 11, 12, 14 och 26 §§, 12 kap. 2, 24 och 25 §§ samt 60 kap. 3 § inkomstskattelagen i dess lydelse enligt av regeringen till lagrådet överlämnad remiss med förslag till sådan lag (dnr 97/79). Den i lagrådsremissen som 60 kap. 3 § betecknade bestämmelsen återfinns i 61 kap. 3 § inkomstskattelagen. Vidare återfinns i bilagan förslag till två nya bestämmelser, 11 kap. 1 a och 25 a §§ inkomstskattelagen. I övrigt hänvisas till SOU 1999:94. Motion och annan friskvård Förmån av enklare slag av motion och annan friskvård som riktar sig till hela den stadig- förtäring i samband med arbetet varande personalen skall inte tas som inte kan anses som måltid. räknas också möjlighet till enklare slag av motion och annan utövas inom en anläggning som regelbundet disponeras av arbetsgivaren eller av en personalstiftelse som är knuten till arbetsgivaren, utövas enligt abonnemang som tecknats av arbetsgivaren och betalas direkt av denne till anläggningens innehavare, är av kollektiv natur, eller i andra fall i ringa omfattning utövas av den anställde. Följande gåvor skall inte tas Följande gåvor skall inte tas 1. julgåvor av mindre värde till 1. sedvanliga jubileumsgåvor till 2. sedvanliga jubileumsgåvor till 3. minnesgåvor till varaktigt 2. minnesgåvor till varaktigt anställda, om gåvans värde inte anställda, om gåvans värde inte ges i samband med att den ges i samband med att den anställde uppnår en viss ålder eller anställde uppnår en viss ålder eller efter viss anställningstid eller när efter viss anställningstid eller när en anställning upphör, dock vid en anställning upphör, dock vid högst ett tillfälle förutom när högst ett tillfälle förutom när Första stycket gäller inte om en gåva lämnas i pengar eller annan kontant ersättning. Förmån av resa i samband med att den skattskyldige börjar eller slutar en tjänst skall inte tas upp under förutsättning att både arbetsorten och hemorten ligger i Europeiska unionens medlems- länder eller EES-länderna. Detta gäller också kostnadsersättning för sådan resa till den del ersättningen inte överstiger de faktiska resekostnaderna och för resa med egen bil inte överstiger avdragsbeloppet enligt 12 kap. 27 §. Förmån av resa inom eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES- länderna till eller från anställningsintervju skall inte tas upp. Detta gäller också kostnadsersättning för sådan resa till den del ersättningen inte överstiger de faktiska rese- kostnaderna och för resa med egen bil inte överstiger avdragsbeloppet enligt 12 kap. 27 §. Förmån av resa till eller från anställningsintervju skall inte tas upp om resan företagits mellan två platser i Europeiska unionens medlemsländer eller EES- länderna. Detta gäller också kostnadsersättning för sådan resa till den del ersättningen inte överstiger de faktiska rese- kostnaderna och för resa med egen bil inte överstiger avdragsbeloppet enligt 12 kap. 27 §. Utgifter som avses i följande paragrafer skall dras av utan någon beloppsmässig begränsning, nämligen utgifter vid tjänsteresor enligt 5