prop · GQ0360 · 2003-03-13 00:00:00 — En europaförening kan sägas vara europakooperativets motsvarighet för ideella föreningar. Kommissionens ursprungliga förslag till en förordning om europaföreningar och ett direktiv om arbetstagarinflytandet i sådana föreningar lades fram (KOM (1991) 273 slutlig). Förhandlingarna om de båda rättsakterna fortsätter . Kommissionen lämnade ett förslag till förenklingar i det första bolagsrättsliga direktivet (KOM (2002) 279 slutlig). En redo- görelse över förslaget lämnades i en memoria till . Förslaget grundar sig på de förslag till förenklade och moderniserade regler om bolagsinformation som har tagits fram inom ramen för det s.k. SLIM- projektet. Den svenska delegationen ställde sig positiv till förslaget. Medlemsstaterna enades efter diskussioner i rådet om innehållet i direktivet. presenterade kommissionen ett nytt förslag till ett direktiv om uppköpserbjudanden (KOM (2002) 534 slutlig). En redogörelse för förslaget har lämnats i en faktapromemoria till (2002/03: FPM16). Det nya förslaget behandlades i rådet och förhandlingarna fortsätter . presenterade den bolagsrättsliga expertgrupp (den s.k. Wintergruppen), som kommissionen har tillsatt, två rapporter. Den första rapporten avser frågor med anknytning till uppköpserbjudanden. Kommissionens nya förslag till direktiv om uppköpserbjudanden (se ovan) grundar sig delvis på de rekommendationer som lämnades i den rapporten. Den andra och slutliga rapporten avlämnades . Den innehåller rekommendationer till ett stort antal åtgärder på bolagsrättens område. Frågor om företagsstyrning uppmärksammas särskilt. Rapporten har diskuterats i rådet. Kommissionen har fått i uppdrag att ta fram en särskild handlingsplan beträffande de ämnen som behandlas i rapporten. Handlingsplanen väntas bli klar . I slutrapporten rekommenderas att kommissionen möjligt tar fram reviderade förslag till ett tionde bolagsrättsligt direktiv och ett fjortonde bolagsrättsligt direktiv. Det tionde direktivet är tänkt att innehålla bestämmelser om gränsöverskridande fusioner. I det fjortonde direktivet ska flyttning av ett aktiebolags säte från en medlemsstat till en annan regleras. Kommissionen väntas lägga fram ett nytt förslag till sådana direktiv . och rådets förordning om tillämpning av interna- redovisningsstandarder antogs (förordning (EG) nr 1606/2002). Beslutet är en viktig fas i det arbete med inriktning på en internationell harmonisering av redovisningsnormerna som kommis- Den föreskrivande kommittén för redovisnings- frågor som bildades genom antagandet av förordningen sammanträdde Skr. 2002/03:60 två gånger i syfte att diskutera de genomförandeåtgärder som ska vidtas enligt förordningen. Det gäller framför allt antagande av de internationella redovisningsstandarder som ska tillämpas av börsnoterade europeiska företag . lade kommissionen fram ett förslag till modernisering av de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven (KOM (2002) 259). En redogörelse över förslaget har lämnats i en faktapromemoria (2001/02:FPM114) till . Förslaget syftar bl.a. till att samordna direktivens bestämmelser med internationella redovisningsprinciper. Förslaget ska ses i ljuset av antagandet av förordningen om tillämpning av internationella redovisningsstandarder. Efter diskussioner i rådet enades medlemsstaterna enats om innehållet i förslaget. EU-arbetet inriktades på byggproduktdirektivet (89/106/EEG), hissdirektivet (95/16/EG), linbanedirektivet (2000/9/EG), direktivet om byggnaders energiprestanda (2002/91/EG) samt delar av det s.k. mät- direktivet (2002/37/EG). Det mesta arbetet ägnades åt byggproduktdirektivet, som omfattar byggnadsverk och syftar till att ta bort handelshinder för byggprodukter och skapa fri rörlighet över gränserna inom unionen. Enligt direktivet ska byggnadsverken uppfylla sex väsentliga krav bl.a. i fråga om säkerhet, brandskydd, hygien, hälsa och miljö. En tolkning utarbetades mellan de väsentliga kraven och byggprodukterna i form av tillämpningsdokument. Huvudsyftet med tillämpningsdokumenten är att få underlag till standar- diseringsorganen för att utarbeta harmoniserade standarder och att utarbeta europeiska tekniska godkännanden. t.ex. CE-märkning och därvid fri marknadsföring inom EU och andra länder med vilka EU har avtal. Arbetet med att skapa fastare förutsättningar för standardiserings- arbetet och för nationellt genomförande med hjälp av s.k. väglednings- dokument avslutades för de flesta områden. Arbetet med vägledning beträffande farliga ämnen återupptogs dock för att ytterligare tydliggöra EG:s regelsystem och nationella bestämmelser på kemikalie- området. koncentrerades arbetet på att påskynda, följa upp och ytterligare förenkla standardiseringsarbetet och det nationella genomförandet. Även frågor om marknadskontrollen på området aktuali- serades. Ett 60-tal av totalt 450 harmoniserade standarder, som ger möjlighet till CE-märkning, finns nu tillgängliga. finns också ett 90-tal CE-märkta byggprodukter på marknaden grundade på europeiska tekniska godkännanden (European Technical Approval, ETA). Dessutom är mer än 1000 hjälpstandarder färdiga. Kommissionen publicerade den första listan med anmälda Skr. 2002/03:60 organ, som behövs för bestyrkande av byggprodukter (2002/C 282/01). har bara anmält två organ, SP och DNV. presenterade kommissionen en rapport om byggindust- rins konkurrenskraft (KOM (97) 539 slutlig). Rapporten innehöll förslag till ett stort antal åtgärder för att dels förbättra kvaliteten i bygg- branschen, dels förbättra dess lagstiftning och utbildningsmöjligheter samt att förstärka och ge ny inriktning åt forskning och utveckling. presenterades uppföljningsrapporter och arbetet fortsatte med bland annat IT i byggandet och livslängdskostnader (WLC). Frågor om energieffektivitet ingår i det antagna direktivet 2002/91/EG om byggnaders energiprestanda (se avsnitt 36.3). Beredningen av ändringarna i hissdirektivet och maskindirektivet fort- satte i syfte bl.a. till att åstadkomma en bättre gränsdragning mellan båda dessa direktiv i fråga om regler för personlyftande anordningar. verkar för att reglerna som gäller för de vanligt förekommande s.k. platt- formshissarna ska göras tydligare. Arbetet i rådet med ett nytt mätdirektiv kunde inte avslutas. Varken medlemsstaterna eller kunde enas om innehållet. Beredningen väntas fortsätta . Byggområdet berörs av detta direkt främst när det gäller kall- och varmvattenmätare. Ett informellt möte om hållbart boende hölls i Genval i den 27- . Vid mötet deltog de ministrar i medlemsstaterna som ansvarar för bostadsfrågor. Mötets syfte var att inom ramen för bostadspolitiken hantera frågor om hållbar utveckling. Länderna enades om att närmare analysera tillstånden i befintligt bostadsbestånd och då särskilt förutsättningarna i stora höghuskomplex för att undvika ökade sociala problem. Resultatet av analysen avses bli presenterad vid nästa, det fjärde, Bostadsministermöte om hållbart boende 2004. Vid mötet framkom att EU:s medlemsstater inlett genomförandet av hållbar bostadspolitik på det ekologiska och tekniska området medan kandidatländerna, som dock uppmärksammat behovet, inte hunnit lika långt. Endast ett fåtal av medlemsstateras regeringar har dock handlings- program som riktar sig speciellt mot hållbart boende. pekade på frågeställningar om bostäders långa livscykel och att den existerande bebyggelsen har inbyggda giftiga ämnen och är in- effektiv ur energisynpunkt. Likaså lyftes frågan om behovet av deklara- tioner om bostäders kvalitet med avseende på material, emissioner, buller, inomhusklimat och omgivande miljö. Dessutom uppmärksam- mades behovet av ett nytt synsätt, ett helhetstänkande, i planprocesserna. Mötet i Genval avslutades med att riktlinjer för den fortsatta verksam- heten med informella bostadsministermöten slogs fast samt att nästa möte skulle hållas i . 27 Fri rörlighet för varor Som ett av de första konkreta stegen i att förverkliga den strategi för tullunionen, som rådet antog under det svenska ordförandeskapet, lade kommissionen fram ett förslag om ett reviderat och förlängt åtgärdsprogram för tullfrågor i gemenskapen (KOM (2002) 26). Inom ramen för det s.k. medbeslutandeförfarandet nådde Europa- parlamentet och rådet full samsyn om programmets innehåll. Det nya programmet 2007 löper t.o.m. och tar vid efter de åtgärdsprogram för tullfrågor inom gemenskapen som man arbetat utifrån (2000, och 2002). Programmet präglas i hög grad av frågor som konsekvent drivits från svensk sida, framför allt förenkling och modernisering, användning av IT och nya, rationella arbetsmetoder i tullverksamheten. Ett viktigt inslag är sådana åtgärder som siktar på att underlätta EU:s kommande utvidgning, inte minst genom kandidatländernas fulla medverkan i programmet. I ljuset av bl.a. de tragiska händelserna har diskussioner inletts om förstärkt tullsamarbete, dels inom ramen för relevanta internationella organisationer såsom (), dels mellan och , om åtgärder för att minska risken för terroristaktioner i samband med internationella transporter, bl.a. containerfrakt. Alla länder ställer säkerhetskrav på varor för att bland annat skydda medborgarnas liv och hälsa eller miljön. Dessa krav kan avse varors utförande, beskaffenhet eller egenskaper. Om kraven skiljer sig åt mellan länder uppstår tekniska handelshinder. Sådana hinder kan också uppstå genom krav på den provning, certifiering eller märkning en vara måste genomgå innan den släpps på marknaden. För att få en fungerande inre marknad har EU strävat efter att eliminera dessa tekniska handelshinder. För detta använder man två olika metoder: harmonisering och ömsesidigt erkännande. Harmonisering innebär att man i EG-lagstiftning fastställer vilka säkerhetskrav som ska gälla i alla medlemsstater. Ömsesidigt erkännande innebär att en vara som kan säljas i en medlemsstat enligt detta lands lagstiftning inte kan stoppas i en annan medlemsstat bara på den grunden att varan inte uppfyller kraven i den senare medlemsstaten. Den senare medlemsstaten måste i så fall kunna visa att varan hotar väsentliga samhällsintressen (en princip fastslagen av i det s.k. Cassis de Dijon-målet). Det mest verksamma instrumentet för att undanröja tekniska handelshinder inom unionen är harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning. Harmonisering innebär normalt att samma krav ställs i hela gemenskapen. En vara som uppfyller de harmoniserade kraven får därmed fritt släppas på marknaden i hela unionen. Den harmoniserade EG-lagstiftningen är i huvudsak på plats. Huvuddelen av den nya lagstiftning som antas innebär skärpning av kraven, modernisering av äldre lagstiftning eller att nya risker beaktas. Två metoder för harmonisering tillämpas. Den ena metoden innebär att man i direktiv i detalj anger de tekniska krav som ska gälla för en viss vara. Denna metod används främst på livsmedels- och fordonsområdena. Enligt den nya metoden fastställs endast kortfattat de väsentliga kraven som varorna måste uppfylla i direktivet. De tekniska detaljkraven ut- arbetas av de europeiska standardiseringsorganen på kommissionens uppdrag och återfinns i europeisk standard. Dessa standarder är i regel frivilliga att tillämpa. En vara som uppfyller en europeisk standard som kommissionen hänvisat till i den officiella tidningen (EGT) förutsätts dock uppfylla de tvingande kraven i ett direktiv. Tillverkaren kan använda andra lösningar om denne kan visa att de väsentliga kraven i direktiven uppfylls, t.ex. genom att låta prova varan hos ett oberoende provorgan. Totalt publicerade gemenskapen harmoniserings- direktiv. Av dessa berör drygt hälften tekniska handelshinder. Det över- vägande flertalet av dessa 64 direktiv innebar en anpassning till den tekniska utvecklingen av existerande direktiv enligt den gamla metoden, företrädesvis på fordons-, livsmedels- och kemikalieområdena. Mot- svarande anpassning av direktiv enligt den nya metoden sker normalt genom att standarderna omarbetas. Kommissionen har inlett en översyn av den nya harmoniserings- metoden. Som ett led i denna har man konsulterat medlems- staterna, industrin och andra berörda. Särskilt har frågor om provning och kontroll behandlats. Kommissionens meddelande, som tidigare förutsågs komma , har förutskickats till . På grund av rådets slutsatser om meddelandet kommer kommis- sionen senare att lägga fram förslag till ändringar i direktiven. På de områden där den gamla metoden används är den nu pågående översynen av livsmedelslagstiftningen av särskilt intresse. har en ny ramlag antagits (EG 178/2002) och politisk överenskommelse nåtts på viktiga delar av den nya lagstiftningen om livsmedelshygien. Av särskilt intresse för är de nya kraven på allergimärkning av livsmedel (se vidare kapitel 39.5). Kommissionens presenterade rapport om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på den inre marknaden innehåller inga direkta nyheter för varuområdet. Kommissionen har emellertid gått vidare i riktning mot en mer sektorsmässig ansats. produkter, t.ex. cyklar, anser kommissionen att ömsesidigt erkännande bör kunna tillämpas utan problem. För mer komplicerade produkter kan Skr. 2002/03:60 svårigheterna hanteras genom ökat förvaltningssamarbete och ökad När det gäller produkter av mer komplex eller känslig natur anser kommissionen däremot att harmonisering ibland är enda vägen. I rapporten nämns även det nya produktsäkerhetsdirektivet (2001/95/EG) och dess väntade effekt på tillämpningen av principen. Rådets direktiv /34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för infor- mationssamhällets tjänster genererade 508 förslag . Från Efta- länderna inkom 55 förslag. De områden som föranledde flest reaktioner var livsmedel/jordbruks- och bygg/anläggningsområdena. anmäl- de 48 förslag i proceduren, vilka föranledde 18 reaktioner, och reagerade på 6 förslag från andra medlemsstater. Direktivet utgör ett viktigt instrument för kontroll av utformningen av nationella regler. blev det obligatoriskt att bifoga konsekvens- analys i denna europeiska remissomgång om sådan finns upprättad. behandlades även förslag om att utvidga procedurerna till kandidatländerna. Förutom krav på varors egenskaper och beskaffenhet anges i EG:s harmoniseringsdirektiv också vilken provning och certifiering varorna ska genomgå för att bekräfta överensstämmelse med kraven. Kraven på provning och certifiering ställs i relation till de risker som är förknippade med varorna. Ofta räcker det att tillverkaren själv utför föreskriven provning, i andra fall krävs provning av ett oberoende organ, s.k. tredje- partsprovning. En vara som befunnits uppfylla ställda krav ska kunna säljas i hela unionen utan krav på ny provning. Detta förutsätter att både ansvariga myndigheter och användarna har förtroende för systemet. Särskilt gäller detta de fall då varorna är förknippade med betydande risker och provning hos oberoende organ föreskrivs. Det är av stor vikt att de oberoende prövande organen har tillräcklig kompetens och integritet, särskilt då organen ofta drivs som privata företag i konkurrens med andra på samma område. Frågan om kontrollorganens kompetens kommer att särskilt behandlas i översynen av den nya metoden (se avsnitt 27.2.1). Standarder är frivilliga, privaträttsliga dokument utarbetade av intres- senterna inom berört område; tillverkare, handel, myndigheter och or- Den nya harmoniseringsmetoden innebär att standarder även ges en viktig roll i lagstiftningsarbetet. Ett ökat politiskt intresse riktas därför mot standardiseringsprocessen och de europeiska standardi- Av särskild vikt är öppenheten i processen och organens Skr. 2002/03:60 opartiskhet liksom möjligheterna för resurssvaga grupper såsom konsu- ment-, arbetstagar- och miljöorganisationer att delta i arbetet. Rådet antog slutsatser (2002/C/66/01) om standardise- ringen i . I dessa, som är rådets svar på kommissionens rapport om vidtagna åtgärder på standardiseringsområdet, fäste man stor vikt vid standardiseringen och ges anvisningar om det fortsatta arbetet. I slutsatserna behandlas även myndigheternas roll i standardiseringsarbetet. Rådet betonar vidare vikten av att alla berörda parter kan delta i arbetet och uppmanar de nationella standardiseringsor- ganen i medlemsstaterna underlätta medverkan för konsument-, arbets- tagar- och miljöorganisationer. Kommissionen har slutit ett avtal med ett europeiskt nätverk för miljöorganisationer om deltagande i det europeiska standardiserings- arbetet på samma sätt som man tidigare gjort på konsumentområdet. 27.3Fortsatta diskussioner angående översynen av den europeiska läkemedelslagstiftningen överlämnade kommissionen ett förslag till ändringar i förordningen (EG) nr 2309/93 om inrättande av gemenskaps- förfaranden för godkännande av, säkerhetsövervakning av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt förslag till ändringar i direktiven om upprättande av gemenskapsregler för veterinärmedicinska läkemedel (2001/83/EG) och om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (2001/82/EG). Förslagen diskuterades inom rådsstrukturen, men någon politisk överenskommelse kunde inte uppnås. avslutade sin första behandling av förslagen och antog närmare 140 ändringar. Kommissionen ställde sig i princip positiv till närmare 100 av dessa. En ingående beredning inom rådsstrukturen kan väntas först . Det är dock uppenbart att hållningen när det gäller vissa huvudfrågor skiljer sig mycket mellan å ena sidan majoriteten i rådet och å andra sidan och kommissionen. En olöst fråga är om den centraliserade proceduren ska göras obliga- torisk för godkännande av nya läkemedel, vilket är kommissionens förslag som stöds av . Många medlemsstater förespråkar dock det nuvarande systemet där företagen har möjlighet att välja mellan flera olika godkännandeprocedurer. Den fråga som väckt mest uppmärksamhet i av kommis- sionens förslag är den som rör utökad information om receptbelagda läkemedel. Kommissionen har föreslagit en försöksverksamhet som innebär att för tre diagnosgrupper, hiv, allergi och diabetes ska det vara tillåtet med reklam till allmänheten även för receptbelagda läkemedel, vilket är förbjudet. Detta förslag återfinns i direktivet om humanläkemedel och har ännu inte diskuterats inom rådsstrukturen, men man kan notera att här har gått emot kommissionens förslag. fattade rådet beslut om ändring för sjunde gången av direktiv /768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (KOM (2000) 189 slutlig). För- slaget antogs efter ett förlikningsförfarande mellan och rådet. Syftet med det ändrade direktivet är att förbjuda tester på djur inom EU och att förbjuda marknadsföring av kosmetiska produkter som har testats på djur. begränsningar definieras också för användningen av cancerogena och mutagena substanser samt substanser som är skadliga för reproduktionen. Förbudet mot djurtester träder i kraft . 28 Fri rörlighet för tjänster och kapital 28.1En strategi för tjänster på den inre marknaden Kommissionen lanserade en övergripande strategi för att undanröja hinder för den fria rörligheten för tjänster på den inre marknaden (den s.k. tjänstestrategin). Syftet med strategin är att göra det lika lätt att tillhandahålla tjänster över nationella gränser som det är inom medlemsstat. I och med detta inleddes en tvåstegsprocess för att under- lätta för tjänstehandel inom gemenskapen. I det första steget analyserade kommissionen utifrån en företagsprocess (etablering, marknadsföring, distribution, försäljning o.s.v.) hur olika regler och förfaranden i medlemsstaterna påverkar den gränsöverskri- dande tjänstehandeln. Kommissionens analys redovisas i den rapport om situationen på den inre marknaden för tjänster som lämnades till rådet och (KOM (2002) 441). Rapporten består av tre delar: en analys av befintliga hinder för tjänstehandel, gemensamma kännetecken för de juridiska hindren samt konsekvenserna av dessa hinder. Vid rådets möte antog rådet slutsatser om rapporten. I slutsatserna välkomnas rapporten och vikten av att fortsätta arbetet med att undanröja hinder för tjänstehandel betonas. Kommissionen uppmanas till exempel att utveckla den ekonomiska analysen så att fördelarna med en välfungerande inre marknad för tjänster ekonomisk tillväxt, skapande av arbetstillfällen, ökad konkurrens och fördelar för konsu- menter kan värderas på ett tillförlitligt sätt. Det andra steget i tjänstestrategin, ett förslag till konkret åtgärdspaket för att minska hindren för tjänstehandel, förväntas 2004. Handlingsplaner för finansiella tjänster och riskkapital Arbetet med att skapa en inre marknad för finansiella tjänster inom EU har pågått . Viktiga steg har tagits för att möjliggöra en effektiv gränsöverskridande handel. Det kan dock konstateras att EU:s finansiella sektor fortfarande i stor utsträckning fungerar som nationella marknader med olika hinder, problem och kostnader som är förenade med handel över gränserna. En integrerad finansiell marknad inom EU är av stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen i , inte bara för de finansiella instituten utan även för små och medelstora företag samt allmänheten; främst i egenskap av arbetstagare, sparare och framtida pensionärer. I syfte att uppnå en integrerad finansiell marknad lade kommissionen i fram en riskkapitalplan och en handlingsplan för har beslutat att en integrerad värdepappersmarknad ska vara genomfört och en integrerad inre marknad för finansiella tjänster finnas på plats . planen för finansiella tjänster framgår vidare ett 40-tal åtgärder som måste genomföras för att målen ska kunna uppnås. presenterade kommissionen sin sjunde lägesrapport, där man bl.a. redovisade att 30 av åtgärderna i handlingsplanen nu är genom- Kommissionen lade även fram en utvärdering av Kommissionen tecknade här en i huvudsak positiv bild av utvecklingen, men bedömde också att det är nödvändigt med snabbare framsteg på nationell nivå på alla huvudsakliga policyområden i risk- Ny regleringsmodell på det finansiella tjänsteområdet I den s.k. föreslogs en reformerad lagstiftnings- process på värdepappersområdet, uppdelad i fyra nivåer. princip i enlighet med förslaget antogs av vid Efter långa diskussioner mellan och kommissionen nåddes en överenskommelse även med om införandet av den För att övervaka att det nya lagstiftningsförfarandet genomförs på avsett sätt inrättades en övervakningsgrupp med experter utsedda av kommissionen, och rådet. utsågs , , och , . Rådet gav vid sitt möte Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) i uppdrag att se över EU:s struktur för lagstiftning och tillsyn på det finansiella området. presenterades EFK:s rapport, vilken går ut på att Lamfalussy-förfarandet ska utvidgas till bank- och försäkringsområdet. Rapporten innehöll även Skr. 2002/03:60 förslag till en reformering av högnivåkommittén Konsultationer ägde därefter rum med och andra intressenter. ställde i en resolution (B5-0578/2002) som villkor för att stödja det utvidgade förfarandet att EU:s kommitté- väsende reformeras, bl.a. genom att ges en rätt att återkalla delegerade frågor från kommittéväsendet till medbeslutande- förfarandet. I resolutionen uppmanade stats- och regeringscheferna att göra ett klart uttalande om sin vilja att göra en för detta nödvändig ändring av artikel 202 i fördraget. Vid rådets möte antogs EFK:s slutrapport. Härefter gjorde ministrarna vid rådsmötet ett uttalande där man åtog sig att uppmärksamma sina respektive stats- och regerings- chefer på frågan om återkallanderätt för . Detta ska förhoppningsvis kunna leda till att accepterar att Lamfalussy-förfarandet utvidgas. Kommissionen lade fram ett förslag till direktiv om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag som ingår i ett finansiellt konglomerat (KOM (2001) 213 slutlig). Med finansiella konglomerat avses en grupp som tillhandahåller finansiella tjänster inom både försäkringssektorn och bank-/värdepapperssektorn.