prop · GQ03104 · 2003-04-24 00:00:00 — Diagram 5.7: Kostnadsbesparing för upplåningen från hushållen jämfört med motsvarande upplåning på penning- och obligationsmarknaden för budgetåren 19982002 (). tillämpar samma utvärderingsmodell för samtliga upplåningsinstrument på hushållsmarknaden. Modellen innebär att utgifter och inkomster som är förknippade med upplåning i ett låneinstrument periodiseras över instrumentets löptid. Utgifterna består dels av direkta utgifter för förvalt- ningen, dels av de omkostnader som skall belasta verksamheten. Inkomstbespa- ringen beräknas som skillnaden i räntepunkter mellan upplåning från hushållen jämfört med motsvarande upplåning på penning- och obligationsmarknaden i samma löptid. Modellen medför att mer rättvisande och transparenta resultat kan beräknas för de olika låneinstrumenten. uppgick kostnadsbesparingen i upplåningen via RiksgäldsSpar till , samma besparing som . Sammantaget uppvisar sparformen ett litet överskott över utvärde- ringsperioden. Tabell 5.8: Kostnadsbesparing för upplåningen från hushållen jämfört med motsvarande upplåning på penning- och obligationsmarknaden för 19982002 (). Skälen för regeringens bedömning: Regeringens mål för upplåningen på hushållsmarknaden är att uppnå största möjliga kostnadsbesparing i förhållande till alternativa upplåningsformer på penning- och obliga- tionsmarknaden. Målet avser såväl upplåningen totalt som i rimlig om- fattning varje enskilt låneinstrument. uppgick den samlade kostnadsbesparingen till , vilket innebär att uppnått det kvantitativa målet. Verksamhetsmålet avser även de enskilda låneinstrumenten. Även i detta avseende anses det kvantitativa målet vara uppfyllt då samtliga lå- neinstrument uppvisar positivt resultat för utvärderingsperioden. Regeringen konstaterar att det samlade resultatet i upplåningen från hushållen i hög grad är beroende av resultatutvecklingen för premieobli- gationerna. Det är därför viktigt att satsningen på RiksgäldsSpar fortsät- ter och att systemet ges tid att utvecklas till en attraktiv sparform på den svenska sparmarknaden. Detta gäller inte minst för att uppnå målet om största möjliga kostnadsbesparing i förhållande till alternativa upplå- ningsformer på penning- och obligationsmarknaden. Bedömning av statens upplåning och Avsnittet syftar till en samlad bedömning av statens upplåning och skuld- förvaltning för utvärderingsperioden. Avsikten är att foga samman de olika delarna i utvärderingen till en helhetsbedömning som kan ställas mot det övergripande målet för statsskuldsförvaltningen. Målet är att statens skuld skall förvaltas så att kostnaden för skulden långsiktigt mi- nimeras som risken i förvaltningen beaktas. Förvaltningen skall även ske inom ramen för de krav som penningpolitiken ställer. 6.1Regeringens beslut om riktlinjer Regeringens bedömning: Regeringens beslut om riktlinjer för åren 19992002 kan anses ha fattats i enlighet med det övergripande målet för statsskuldspolitiken. Skälen för regeringens bedömning: Utvärderingen av regeringens rikt- linjer för 19992002 koncentreras dels till beslutet att reducera valutaskuldens andel av statsskulden, dels till beslutet att sänka riktvärdet för den genomsnittliga löptiden i den nominella skulden. Dessutom utvärderas beslutet att förändra riktlinjen för skul- dens förfalloprofil. Regeringens ställningstagande i riktlinjerna att reducera valu- taskuldens andel av statsskulden har så långt inte uppfyllts. De avsteg som gjorts från den ursprungliga amorteringsplanen har motiverats av kostnadsskäl i och med den svaga kronkursen och inledningen av 2002. I riktlinjerna angavs att riktvärdet för genomsnittlig löptid i den nominella kron- och valutaskulden skulle reduceras från till vid utgången av 2000. Kostnadsbesparingar på grund av den redu- cerade löptiden beräknas till totalt . Resultatet bör dock tolkas med försiktighet och en djupare utvärde- ring bör anstå tills föreligger. ändrades riktlinjen för statsskuldens förfalloprofil i och med att skrivningen om att högst av skulden får förfalla slopades. Förändringen bedöms som väl motiverad utifrån det övergripande målet för statsskuldspolitiken genom att den gör att kan undvika kostsamma kortsiktiga transaktioner utan nämnvärd effekt på risknivån. Regeringens beslut om riktlinjer för 19992002 kan anses ha fattats i enlighet med det övergripande målet. 6.2Riksgäldskontorets förvaltning av statsskulden Regeringens bedömning: har bedri- vits i enlighet med det i lag uppställda övergripande målet att långsik- tigt minimera kostnaden för statsskulden med beaktande av risken i förvaltningen. Skälen för regeringens bedömning: verksamhet utvärderas på två nivåer, dels de strategiska beslut som fattas av konto- rets styrelse, dels den operativa förvaltning som kontoret bedriver. Av- sikten med detta avsnitt är att ge en mer samlad bedömning av Riks- gäldskontorets förvaltning av statsskulden. valde att utnyttja möjligheten att avvika från rikt- märket för valutaamorteringen under både 2001 och 2002. Besluten fat- tades inom ramen för det tydligare mandat som fastställdes i riktlinjerna att även ta strategisk hänsyn till kronans kursutveckling i beslut om amortering på valutaskulden. De uppskjutna amorteringarna uppgick sammantaget till nästan vid utgången av 2002. Riks- gäldskontorets motiv för besluten förefaller välgrundade och de bedöm- ningar som gjorts, bl.a. av den svenska kronan, har utfallit fördelaktigt. Kostnaderna i skuldförvaltningen torde därmed ha reduce- rats. valde att inte avvika från riktvärdet för den genom- snittliga löptiden i den nominella kron- och valutaskulden. Kontorets beslut att tillämpa skilda löptider i kronskulden respektive valutaskulden 19992002 kan anses motiverat jämfört med om den i riktlinjerna angiv- na durationen använts i båda riktmärkena. På den strategiska nivån har därmed kontorets beslut om takten i valutaamorteringen, löptiden i den nominella skulden och förfalloprofilen i statsskulden bedömts som väl- grundade och uppsatta mål har uppnåtts. Den strategiska valutapositionen US-dollar som togs har utvecklats i den riktning som avsetts och vinsterna har delvis realiserats. Den strategiska dollarpositionen är ett exempel på när Riks- gäldskontoret anpassar sin upplåning och skuldförvaltningsstrategi till rådande marknadsläge. Det är också vad regeringen uppmanat Riks- gäldskontoret att göra. Ökningen av andelen schweizerfranc i valutaskul- den, som gjordes , har gett ett nettoresultat på noll. Det bedöms som alltför tidigt att slutgiltigt utvärdera beslutet att öka andelen schweizerfranc. Resultatet av den operativa förvaltningen understeg valutariktmärket med för utvärderingspe- rioden. Trots en kostnadsbesparing på nästan 2002 har det långsiktiga målet för förvaltningen inte uppfyllts. Övertagandet av valutaväxlingarna från fungerade av allt att döma väl. Det indikativa resultatet för den reala upplåningen uppgick till 7,1 mil- jarder kronor för 19982002. uppgick resultatet till 1,1 miljar- der kronor. Det kvantitativa målet för realupplåningen har därmed upp- fyllts. Diagram 6.1: Indikativt resultat av upplåning och Skr. 2002/03:104 skuldförvaltning 19982002 och 2002 (miljarder kronor). -2 -0,2 emissionsverksamhet i nominella kronor förefaller ha varit framgångsrik med fulltecknade emissioner, stora budvolymer och små ränteskillnader i de accepterade buden. Även resultatet i hus- hållsupplåningen har varit gott, för den senaste femårsperioden. Eftersom även samtliga låneinstrument uppvisar positivt resultat för utvärderingsperioden anses det kvantitativa målet för upplå- ningen från hushållen vara uppfyllt. mål och operati- va riktlinjer för marknads- och skuldvården av de svenska statspappers- marknaderna bedöms som rimliga och välgrundade. Den mer operativa hanteringen inom ramen för målen bedöms ha bidragit till mer likvida och effektiva nominella och reala statspappersmarknader. Regeringen bedömer därför att målen för verksamheterna inom den nominella skul- den och marknadsvården har uppfyllts. Utvärderingen begränsas fortfarande i vissa delar av att det förflutit alltför för att mer bestämda slutsatser skall kunna dras. Vikten av att fortsätta utveckla metoder och instrument för en ökad precision i re- sultatbedömningen kvarstår. Helhetsintrycket av verksamheten ger ingen anledning till kritik mot och de resultat som uppnåtts. Regeringen finner därför att förvaltat skulden i enlig- het med det övergripande målet för statsskuldsförvaltningen. Appendix 1: Principer för utvärdering Målet för statens upplåning och förvaltning av statsskulden är långsiktigt. Det är därför naturligt att utvärderingen sker i ett sådant tidsperspektiv och på ett sådant sätt att tillfälliga variationer i resultatet utjämnas. Re- geringen har därför funnit det lämpligt att tillämpa femåriga utvärderingsperioder. Avgörande för vilka kostnader och risker som uppstår i förvaltningen av statsskulden är besluten om skuldens fördelning på olika skuldslag och löptiderna för dessa. Det innebär att kostnaderna för och risken i statsskulden i mycket stor utsträckning bestäms i regeringens beslut om riktlinjer och strategiska beslut. Resultatet i den ope- rativa förvaltningen mot ett delriktmärke utgör det tydligaste måttet på förvaltningens effektivitet, men är i sammanhanget underordnade de mer övergripande besluten. I riktlinjerna angav regeringen de mått som bör användas av- seende kostnader, risk och löptid i statsskulden. Mot bakgrund av stats- skuldens långsiktiga karaktär och att upplåningen normalt sker med en stor andel lån som hålls till förfall bör kostnaderna mätas i termer av ge- nomsnittlig emissionsränta. Emissionsräntan definieras som ett vägt ge- nomsnitt av emissionsräntorna i skuldportföljen. Vikterna utgörs av re- spektive värdepappers nominella belopp. Emissionsräntorna är de räntor till vilka respektive värdepapper emitterades. Enligt detta mått anges så- ledes kostnaderna i form av en procentuell räntenivå. Det överordnade riskmåttet uttrycks därmed som risken för variationer i det absoluta kost- nadsmåttet, dvs. som genomsnittlig emissionsränterisk. Mätning av kostnader gentemot en riktmärkesportfölj sker i termer av relativa marknadsvärden. I riktlinjerna angavs också att durationen (mätt ) utgör ett ändamålsenligt mått i statsskulden. Skuldens genomsnittliga återstående löptid beräknas genom att väga tiden till varje kassaflöde (kuponger och förfall) med kassaflödets storlek. Tiden till kassaflödena mäts med nuvärdet av kassaflödet. Eftersom nuvärdena av framtida kas- saflöden beror på räntenivån är durationen beroende av räntenivån. Riks- gäldskontorets målduration är uttryckt i Macauley-duration, vilket inne- bär att man använder obligationens yield-to-maturity för att beräkna nu- värdet av de framtida kassaflödena. Regeringens riktlinjebeslut bör utvärderas direkt mot målet för för- valtningen av statsskulden där överväganden om kostnader och risk bör vara av långsiktig och strategisk karaktär. Av detta följer att kortsiktiga bedömningar av ränte- och växelkursutveckling normalt inte bör vägas in i riktlinjebeslutet. Redovisningen till bör således främst avse de strategiska överväganden som låg till grund för riktlinjebeslutet. 2002/03:104 dagen kan sedan ta ställning till om dessa bedömningar var rimliga. En ideal metod är att utgå ifrån ett antal stiliserade och tydligt differentierade skuldportföljer som konstruerats i syfte att belysa avvägningar om förväntade kostnader och risker. En av de analyserade portföljerna bör vara en status quo-portfölj, dvs. en portfölj som beskriver egenskaperna hos skulden i utgångsläget och under i princip oförändrade riktlinjer. De överväganden som legat till grund för beslut om att välja en av de analyserade portföljerna bör redovisas, särskilt i förhållande till status quo-portföljen. Ett krav på en sådan ansats är att utvärderingen görs i ljuset av den kunskap som fanns för riktlinjebeslutet. Ett annat krav är att utvärderingen styrs av principer som lagts fast i förväg. I annat fall riskerar utvärderingen att bli godtycklig eftersom det i efterhand alltid går att konstruera andra riktlinjer/skuldportföljer som skulle ha gett lägre kostnader och/eller lägre risk. Statens riskbenägenhet bör vara en central aspekt vid beslut om rikt- linjer. Utgångspunkten bör vara att vald skuldportfölj ger en lägre kost- nad och/eller lägre risk än andra portföljer, exempelvis status quo- portföljen. Orimligt riskfyllda skuldportföljer bör därmed förkastas även om de i efterhand visat sig ge en lägre kostnad än en mindre riskfylld portfölj. Kvantitativa mått bör utgöra utgångspunkten i analysen men bör kompletteras med kvalitativa överväganden och bedömningar. verksamhet utvärderas på två nivåer; dels de strate- giska beslut som fattas av , dels den operativa förvaltning som kontoret bedriver. Därutöver sker en särskild utvärdering av upplåningen på hushållsmarknaden. Utvärderingens olika komponen- ter redovisas i schema i avsnitt 1. Principerna för utvärderingen utvecklas nedan. Inom ramen för målet för statsskuldsförvaltningen och regeringens rikt- linjer fastställer delmål och riktlinjer för den operativa förvaltningen. Dessa strategiska beslut syftar till uppnå målet för skuld- förvaltningen och skall utvärderas med avseende på de absoluta ränte- kostnaderna. Utvärderingen av strategiska beslut avser flera centrala ställningstaganden. Beslut om fördelning av skulden mellan olika skuldslag inom ramen för de intervall som regeringen angett: Kontorets flexibilitet i detta avseende följer av intervallet kring riktvärdet för amorteringstakten av valutaskul- den och mandatet att öka andelen reallån. Beslut om riktmärkesportföljer för den nominella kronskulden och va- lutaskulden: Detta ställningstagande omfattar bl.a. beslut om genomsnitt- lig duration för portföljerna, beslut om duration för var och en av portföl- jerna och beslut om valutasammansättning i riktmärket för valutaskulden. Beslut om mål för skuld- och marknadsvård: Detta avser främst valet av mål och prioriteringar samt om dessa förväntas leda till de eftersträva- de effekterna. Utvärderingen av strategiska beslut, framför allt om riktmärkesportföl- jerna, bör så långt det är möjligt ske genom kontrafaktiska jämförelser mellan tydligt differentierade och stiliserade skuldportföljer med avseen- de på förväntade kostnader och risk. Kostnaderna avser absoluta kostna- der i termer av genomsnittlig emissionsränta. Ett av alternativen kan ut- göras av en s.k. status quo-portfölj som utgår från att egenskaperna i skulden i utgångsläget behålls. Det bör betonas att utvärderingen avser förvaltningen i ett längre perspektiv. Utvärderingen av hantering av valutamandatet kan ske genom två förenklade beräkningar där amorteringarna sker i jämn takt över året, en motsvarande riktmärket i riktlinjerna och en motsva- rande kontorets beslut. Det är inte meningsfullt att använda den faktiska amorteringsprofilen eftersom den uppvisar ett ojämnt mönster. Beslut om utnyttjande av valutamandatet baseras på strategiska långsiktiga bedöm- ningar och bör därmed utvärderas i det perspektivet. Slutligt facit för om ett beslut att exempelvis dra ner amorteringarna ges först när amorteringen faktisk genomförs. Följaktli- gen måste bedömningen av om det var korrekt att fatta ett sådant beslut i väsentlig grad bygga på granskning av rimlighet i den analys som beslu- tet byggde på. Beslut om fördelning av skulden mellan skuldslagen kan sannolikt inte på ett meningsfullt sätt utvärderas kvantitativt med kontrafaktiska beräk- ningar utöver det fall där en ändring av skuldslagens andelar primärt grundas på överväganden om kronkursens utveckling. Det bör noteras att ökningstakten av realskulden skall vägas mot kostnader och risker i de övriga skuldslagen. Det bör understrykas att utvärderingen bör göras i ljuset av den kun- skap som fanns vid beslutstillfället och att valet av jämförelsealternativ sker mellan portföljer som på förhand framstår som rimliga. Kontrafak- tiska beräkningar bör kompletteras med en kvalitativ utvärdering. Utvärderingen av den operativa förvaltningen avser dels en bedömning av i vilken mån uppnått beslutade mål och beslutade åtgärder genomförts, dels en kvantitativ utvärdering i relativa termer av den operativa förvaltningen av valutaskulden och hanteringen av valuta- växlingarna. Utvärderingen av förvaltningen av valutaskulden skall som tidigare ske genom att de faktiska kostnader för valutaskulden i marknadsvärdester- mer jämförs med riktmärkets hypotetiska kostnader. Resultat anger då i vilken mån avvikelser från riktmärkesportföljen medfört högre eller lägre kostnader i relativa termer. I riktlinjerna anges att för valutaväxlingarna skall Riksgälds- kontorets styrelse lägga fast en relativt jämn kostnadsmässigt neutral växlingsfördelning över tiden. Styrelsen skall också lägga fast tillåtna avvikelseintervall för den operativa förvaltningen. Inom dessa ramar kan kontoret sedan variera växlingarna då det framstår som Skr. 2002/03:104 särskilt oförmånligt. I efterhand kan sedan eventuella avvikelser utvärde- ras genom att beräkna kostnadsskillnader mellan den resultatmässigt neu- trala växlingsbanan och den faktiska banan. Den nominella respektive reala kronförvaltningen skall utvärderas främst i kvalitativa termer och avse den skuld- och marknadsvård som kontoret bedriver i syfte att uppnå lägsta möjliga absoluta räntekostnad (genomsnittlig emissionsränta). Utvärderingen blir därmed främst kvali- tativ och på ex ante-basis. Därutöver bör den realiserade kostnadsskillna- den, liksom , redovisas för den reala upplåningen. Det innebär att en kostnadsjämförelse mellan upplåning i realränteobligationer och upp- låning i nominella statsobligationer avseende perioden 19982002 redo- visas. BILAGA UTDRAG UR ÅRSREDOVISNING 2002 1.1STATSSKULDEN OCH DESS FINANSIERING Statsskulden uppgick vid utgången av 2002 till 1 ; se tabell 1.1. Det motsvarar av bruttonationalprodukten, BNP. Totalt sett ökade statsskulden med eller . Mätt som andel av BNP har skulden minskat . Tabell 1.1 Statsskuldens sammansättning 19982002, miljarder kronor Nominella lån i svenska kronor -8,8 -7,6 -3,2 -0,5 Summa nominella lån i -11,8 Reala lån i svenska kronor Summa reala lån i Lån i utländsk valuta -25,5 Stocken av nominella statsobligationer ökade med och statsskuldväxelstocken minskade med . Stocken av reala obligationer ökade med . Bakgrunden till dessa förändringar diskuteras i avsnitt 3 samt i avsnitt 4. Premieobligationsstocken minskade med . Sparandet på Riksgäldskonto minskade med . Riksgäldsspar ökade med 4,0 miljarder, varav reala lån var oförändrat. Hushållsupplåningen behandlas utförligare i avsnitt 3.7. Lånen i utländsk valuta minskade med 25,5 miljarder till 197,8 miljarder. Däri ingick 6,9 miljarder (26,5) i orealiserade valutaförluster. Statsskulden redovisas till bokfört belopp vid emissionstillfället, dvs. den marknadsvärderas inte med avseende på förändringar i marknadsräntorna. Däremot tas valutalån upp till sitt aktuella värde, dvs. omräknad med bokslutsdagens valutakurser. RGK:s s.k. skuldskötselinstrument, t.ex. terminer och swappar ingår inte. BILAGA UTDRAG UR ÅRSREDOVISNING 2002 använder skuldskötselinstrument i stor omfattning för att omvandla upplåning i kronor till valutaexponering. Den vanliga skuldredovisningen ger därigenom en inte helt rättvisande bild av statens valutaskuld och riskexponering i utländsk valuta genom att valutaandelen underskattas och kronandelen överskattas. Genom att omvärderingen av valutaderivaten till bokslutsdagens valutakurser inte heller ingår blir även bilden av skuldens storlek något missvisande. Regeringen har beslutat om att införa nya skuldbegrepp för att beskriva statens skuldsättning. Underlaget till regeringsbeslutet var (dnr 2002/104). De nya skuldbegreppen beskrivs på sidan 12. Tabell 1.2 Statsskulden och dess sammansättning 1998-2002, kompletterad med skuldskötselinstrument, miljarder kronor Nominell skuld i svenska kronor -11,8 Nominella lån i svenska kronor Skuldskötselinstrument i svenska kronor -71,9 -111,9 -136,3 -162,1 -165,2 -3,1 Summa nominell skuld i svenska kronor -14,9 Real skuld i svenska kronor Skuld i utländsk valuta Lån i utländsk valuta -25,5 Skuldskötselinstrument i utländsk valuta -6,4 Summa skuld i utländsk valuta -31,8 Statsskulden och dess sammansättning sedan hänsyn tagits till skuldskötselinstrument framgår av tabell 1.2. Statsskulden mätt på detta sätt uppgick till 1 , mer än den officiella skulden. Mätt inklusive kron-/valutaswappar var valutaskulden 372,6 miljarder. Valutaskuldens värde minskade med . Förändringen förklaras av att kronan förstärktes som innebar att de orealiserade valutakursförlusterna minskade med 30,1 miljarder. I skuldskötselinstrumenten ingick orealiserade valutaförluster med 9,0 miljarder (19,5). Amorteringarna på valutaskulden uppgick till 1,8 miljarder1 kronor Nominell skuld i svenska kronor med hänsyn till kron-/valutaswapparna var 661,3 miljarder. Statskuldens sammansättning inklusive skuldskötselinstrument (i procent) framgår av diagram 1.1. 1Definitionen av upplåningsmandatet är inte liktydigt med förändringen av valutaskulden. Se avsnitt 3.2.5 samt 3.3.3 för mer information om upplåningsmandatet (valutamandatet). BILAGA UTDRAG UR ÅRSREDOVISNING 2002 Diagram 1.1 Statsskuldens sammansättning inklusive skuldskötselinstrument Nominella lån i svenska kronor Lån i utländsk valuta 1.1.1 Statsskulden till marknadsvärde I tabell 1.3 beskrivs statsskulden inklusive skuldskötselinstrument beräknad till marknadsvärdet för . Tabell 1.3 Marknadsvärderad statsskuld och dess sammansättning 1998-2002, kompletterad med skuldskötselinstrument, miljarder kronor Nominell skuld i svenska kronor Nominella lån i svenska kronor Skuldskötselinstrument i svenska kronor -79,8 -113,9 -147,8 -168,0 -177,6 -9,6 Summa nominell skuld i svenska -7,8 Real skuld i svenska kronor Skuld i utländsk valuta Lån i utländsk valuta -25,6 Skuldskötselinstrument i utländsk valuta -3,6 Summa skuld i utländsk valuta -29,2 Statsskulden redovisad till marknadsvärde inklusive skuldskötselinstrument omfattar statsskulden enligt tabell 1.2 (där instrumenten tas upp till anskaffningsvärde med tillägg av orealiserade valutadifferenser), kompletterad med upplupna räntor och orealiserade kursdifferenser. En specificering av ingående delposter i den marknadsvärderade statsskulden kompletterad med skuldskötselinstrument beskrivs i not 27. BILAGA UTDRAG UR ÅRSREDOVISNING 2002 Den marknadsvärderade statsskulden inklusive skuldskötselinstrument har ökat med 25,2 miljarder. Anledningen till att den marknadsvärderade statsskulden har ökat i större omfattning än statsskulden (tabell 1.2) är främst ökningen av orealiserade kursförluster med 23,0 miljarder beroende på lägre marknadsräntor. Den marknadsvärderade statsskulden inklusive skuldskötselinstrument uppgick till 1 275,9 miljarder. Skuldskötselinstrumentens värdering har netto förändrats med 13,2 miljarder jämfört 2001. BILAGA UTDRAG UR ÅRSREDOVISNING 2002 Nytt mått på statsskulden i RGK:s redovisning 2003 Statsskulden ska enligt regeringsbeslut konsekvent mätas inklusive derivatinstrument, som skuldbytesavtal och valutaterminer. Dessutom ska skuldinstrumenten i den statliga redovisningen värderas till nominellt slutvärde. Syftet med förändringarna är att ge en mer rättvisande bild av statsskuldens sammansättning och storlek, samt att skapa större enhetlighet mellan olika mått på statsskulden. I det hittillsvarande officiella skuldmåttet ingår bara direkta valutalån. Det anger därmed att valutaandelen var (se tabell 1.1). skapar i stor utsträckning skuld i utländsk valuta via derivatinstrument. RGK har därför i praktiken vägletts av och lyft fram statsskulden inklusive skuldskötselinstrument (se tabell 1.2 och diagram 1.1). Det anger att valutaandelen var .