prop · GQ03109 · 2003-03-19 00:00:00 — Regeringens förslag: Sådana vaktindelade personer som utan att vara anställda tjänstgör i någon funktion på ett fartyg skall få undantas från vilotidsbestämmelserna i samma utsträckning som vaktgående sjömän. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Två remissinstanser har yttrat sig. ställer sig positivt till förslaget. Förbundet påpekar vidare att passagerartrafik mycket väl kan bedrivas mellan hamnar på och föreslår därför att 3 a § justeras så att även denna trafik skall omfattas av undantaget. Sjöfolk ställer sig negativ till förslaget eftersom det skulle utgöra en säkerhetsrisk för passagerarna om de företag vars fartyg inte har något avlösningssystem skulle få fria händer att göra som de anser passar bäst. Skälen för regeringens förslag Gällande rätt medger undantag genom kollektivavtal Lagen (1998:958) om vilotid för sjömän (vilotidslagen) gäller, med vissa undantag, sjömän som är anställda för fartygsarbete på svenskt fartyg. Enligt 1 § andra stycket 2 gäller bestämmelserna även de personer som utan att vara anställda tjänstgör i någon funktion på ett fartyg och är vaktindelade. I förarbetena anfördes att de personer som avsågs är s.k. seglande ägare som normalt inte betraktas som anställda, och att bestämmelsen följer av att den av Internationella sjöfartskonferensen reviderade konventionen om normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (den s.k. reviderade ) inte medger något undantag för dessa personer (prop. 1997/98:128, har antagit en bestämmelse om undantagsmöjligheter från bestämmelsen om vilotid i 4 § vilotidslagen (prop. 2001/02:108). Den nya bestämmelsen infördes efter det att vissa rederier som bedriver lokal passagerartrafik i direkt anslutning till den svenska kusten begärt denna ändring. Rederierna anförde bl.a. att vilotidslagen omöjliggjorde ett effektivt och väl anpassat arbetsschema, medförde fler arbetsresor för besättningen samt att vilotidslagen är anpassad till den stora sjöfarten som har drift dygnet runt och ett vaktsystem med flera personer per befattning. Sammantaget efterfrågades i framställningarna vilotidsregler som överensstämde med krav. I den nya 3 a § som med anledning av kraven infördes i vilotidslagen föreskrivs sålunda att undantag från bestämmelserna om vilotid i 4 § vilotidslagen får göras genom kollektivavtal för vaktgående sjömän ombord på passagerarfartyg som enbart anlöper svenska hamnar, dock inte sådana som är belägna på . I stället för reglerna i vilotidslagen får parterna då följa bestämmelse om minsta tillåtna vila. Problem för familjeföretag som saknar anledning att träffa kollektivavtal Prop. I samband med tillkomsten av 3 a § förklarade för mindre passagerarfartyg (SWEREF) att föreningen motsatte sig kravet på kollektivavtal. Föreningen anförde att majoriteten av dess medlemmar driver sina fartyg som rena familjeföretag, att anställda saknas och därmed också anledning att träffa kollektivavtal. Enligt SWEREF är behovet att få tillämpa vilotidsregler lika stort i dessa familjeföretag som i större medlemsrederier. Enligt föreningen finns det bl.a. egna företagare med taxibåtar som kör tidtabellsbunden trafik på entreprenad åt större rederier. De täcker då upp och kör bl.a. sådana turer som det föreligger en förpliktelse att köra, exempelvis skolturer. Regeringen ansåg emellertid med hänsyn till de överväganden som gjorts gällande partsinflytande, vikten av goda arbetsförhållanden och god sjösäkerhet att det inte var möjligt att då, och på det underlag som förelåg, lägga fram något mer långtgående förslag (prop. 2001/02:108, s. 43 f.). Även personer som inte är anställda skall kunna utnyttja undantaget Sådana personer som inte är arbetstagare kan alltså inte använda den regel som har införts i 3 a §, eftersom denna förutsätter kollektivavtal. Samma problem med arbetsscheman m.m. kan dock förekomma för sådana familjeföretag utan anställda som kör lokal sjötrafik som för andra rederier. Det torde exempelvis gälla sådana fartyg som kör turer på entreprenad för större rederier. Regeringen anser att det av konkurrensskäl bör finnas samma möjligheter för familjeföretag utan anställda att göra undantag som för rederier som kan teckna kollektivavtal. Sjöfolk har anfört att förslaget saknar en kontrollfunktion, vilket äventyrar säkerheten eftersom det lämnas öppet för familjeföretagen att undgå vilotidsbestämmelserna. Det bör därför först betonas att alla vaktindelade, oavsett om de har ett anställningsförhållande eller inte, måste följa minimigränser för vila. Vidare gäller vilotidslagens bestämmelser om arbetsordning samt anteckningar om arbetstid även nu aktuella personer. kontroll av att vilotidslagen följs (se avsnitt 5.2.5.4) omfattar också dessa fartyg. svarar för att kontrollen blir verkningsfull dels genom dess bemyndigande att meddela föreskrifter om arbetsordning och anteckningar om arbetstid, och dels genom att vid inspektion beakta även andra handlingar, t.ex. driftsjournaler, som kan ge vägledning om när arbete har bedrivits ombord. Regeringen föreslår därför att det i 3 a § vilotidslagen föreskrivs att även sådana personer som utan att vara anställda tjänstgör i någon funktion på ett fartyg och är vaktindelade, skall kunna undantas från vilotidslagens bestämmelser om minsta tillåtna vilotid i 4 §. Trafik mellan hamnar på Möjligheten för fartyg med passagerartrafik på endast svenska hamnar att göra undantag från de strängaste vilotidsbestämmelserna infördes för att den lokala passagerartrafiken arbetar under andra förhållanden än oceangående trafik och i övrigt trafik på längre resor (prop. 2001/02:108 s. 4243). I propositionen anförde regeringen att den trafik som kunde komma ifråga typiskt sett är sådan att den går inomskärs och i övrigt mellan svenska hamnar. Den nationella trafiken, Gotlandstrafiken undantaget, gör de allra kortaste resorna med täta hamnanlöp och är den trafik som främst kan anses träffas av undantagsmöjligheten (a. prop. Syftet var således att reglera den lokala passagerartrafiken med relativt Gotlandstrafiken, dvs. trafiken mellan fastlandet och , skulle därför inte få tillämpa undantagsregeln. Så som undantagsregeln är formulerad kan den emellertid inte tillämpas av lokal passagerartrafik mellan hamnar belägna på . Några skäl att denna trafik inte skall få tillgodogöra sig undantagsmöjligheten på samma sätt som passagerartrafik mellan hamnar på fastlandet finns inte. Bestämmelsen i 3 a § vilotidslagen bör således justeras så att syftet med regleringen bättre återspeglas i lagtexten, dvs. så att all passagerartrafik mellan svenska hamnar, undantaget trafik mellan hamn på och annan svensk hamn, ges möjlighet att tillämpa undantaget från vilotidsreglerna. Rättighet för att frånträda sin befattning 5.4.1Krigsrisk, smittorisk m.m. Regeringens förslag: En skall ha rätt att frånträda sin befattning på fartyget utan att därmed förlora sin anställning, om det finns risk för att fartyget skall uppbringas av krigförande eller utsättas för krigsskada. Detsamma skall gälla om fartyget är destinerat till en hamn där en sådan smittsam sjukdom som anges i 1.1 eller 1.2 i bilagan till smittskyddslagen (1988:1472) har vunnit utbredning. Arbetsgivaren skall i en sådan situation ha rätt att omplacera sjömannen till ett annat av rederiets fartyg. Sjömannen skall ha rätt till fri resa med underhåll till närmaste ort där anställningen skulle ha frånträtts om det varit fråga om uppsägning från arbetsgivarens sida, alternativt till den ort där sjömannen skall tillträda en annan befattning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: välkomnar förslaget. är positiv till förslaget. motsätter sig förslaget eftersom det för ett rederi med fartyg som går i fart inom ett område där krigs- eller smittorisk föreligger kan få katastrofala ekonomiska konsekvenser. Om förslaget ändå skall genomföras anser förbundet att den anställde själv skall betala hemresan och att tiden fram till att en ny befattning tillträds skall betraktas som tjänstledighet utan lön. vid anser att det uttryckligen i lagtexten bör anges att ett godtagande från sjömannens sida att följa med fartyget under de angivna förhållandena endast kan göras för en resa i taget. Skälen för förslaget: I 9 § första stycket sjömanslagen (1973:282) anges att en har rätt att bli fri från sin anställning om det föreligger fara för att fartyget skall uppbringas av krigförande eller utsättas för krigsskada eller om faran för detta ökar väsentligt. Detta under förutsättning att han inte har godtagit att följa med fartyget under de angivna förhållandena. Av andra stycket framgår att samma regler gäller när vissa smittsamma sjukdomar, dvs. de som anges i bilaga 1.1 och 1.2 till smittskyddslagen (1988:1472), har vunnit utbredning i en hamn som fartyget är destinerat till. Enligt lagen har alltså sjömannen rätt att frånträda sin befattning på fartyget i vissa situationer där han riskerar liv eller hälsa, men han mister då även sin anställning. Den rätt som lagen ger att säga upp anställningsavtalet och mönstra av ett fartyg vid krigs- eller smittorisk tar i första hand sikte på sjömän som har befattning på fartyget. Därutöver omfattas emellertid även den som har anställts men ännu inte har tillträtt någon befattning på fartyget, och även den som arbetsgivaren har ålagt att följa med utan att ha någon befattning. Det kan t.ex. vara så att avsikten är att föra sjömannen till en hamn där han skall tillträda en befattning på ett annat fartyg. En förutsättning för att sjömannen skall ha rätt att frånträda sin anställning är emellertid att han inte har godtagit att följa med fartyget under de förutsättningar som föreligger i det särskilda fallet. Enligt lagens förarbeten kan sjömannen dock bara anses ha godtagit detta för en bestämd resa i taget. Det innebär att generella åtaganden från sjömannens sida att fullgöra resor under angivna risker inte kan betraktas som sådant godtagande som fråntar honom rätten att säga upp anställningsavtalet (prop. 1973:40 s. 149 f). Såsom lagstiftningen ser ut kan alltså en försättas i den situationen att han eller hon har att välja mellan att antingen bli arbetslös eller att riskera sitt liv eller sin hälsa genom att följa med ett fartyg in i t.ex. en krigszon. Detta anser regeringen inte vara rimligt. Bestämmelsen i 9 § sjömanslagen framstår som föråldrad och oskälig mot sjömannen och den bör således ändras så att sjömännen får en förbättrad anställningstrygghet i dessa risksituationer. Regeringen föreslår därför att sjömannen skall ha rätt att frånträda sin befattning på fartyget utan att förlora anställningen om det föreligger fara för att fartyget skall uppbringas av krigförande eller utsättas för krigsskada. Detsamma gäller om fartyget skall anlöpa en hamn där en allvarlig smittsam sjukdom härjar. Inte heller i den situationen är det rimligt att han eller hon mot sin vilja skall behöva vara kvar i sin befattning. Rätten att frånträda befattningen skall dock inte gälla om sjömannen har godtagit att följa med under de angivna förhållandena. Som redan framkommit ovan har ett sådant godtagande endast ansetts kunna avse en resa i taget. När det gäller den synpunkt som vid har framfört om att detta bör framgå av lagtexten, saknas erforderligt underlag för att införa en bestämmelse om detta . Närmare överväganden behöver först göras av hur en sådan bestämmelse bör utformas eftersom betydelse kan behöva fästas vid olika faktorer, t.ex. om resorna är korta och stadigt återkommande. Om faran ökar väsentligt för att t.ex. krig skall utbryta i det område dit fartyget är destinerat får det från fall till fall och utifrån vad sjömannen i förväg har godtagit avgöras om det är fråga om sådana förhållanden under vilka sjömannen har godtagit att följa med. Med anledning av farhågor vad avser de ekonomiska konsekvenserna för rederier kan först och främst framhållas att sjömannens rätt att lämna befattningen av de skäl som behandlas förhoppningsvis inte skall bli aktuella annat än i mycket få undantagsfall. Möjligheten för sjömannen att godta riskfyllda förhållanden kan också nyttjas av arbetsgivaren på så sätt att denne på resor där risker kan förutses kan välja att i första hand mönstra på sjömän som är medvetna om de risker som kan uppkomma, och som accepterar dessa. Skulle en allvarlig riskfylld situation plötsligt och överraskande uppstå får det enligt regeringens uppfattning anses befogat att de eventuella ekonomiska följderna för rederiet får stå tillbaka för sjömannens rätt till liv och hälsa. En som vill frånträda sin befattning på ett fartyg som skall anlöpa en riskzon skall underrätta arbetsgivaren om detta så snart han fått kännedom om förhållandet. För att han eller hon skall ha en verklig möjlighet att undvika den ifrågavarande risken, måste möjlighet ges att frånträda befattningen innan fartyget anländer till det område där förhållandet råder. Av 19 § sjömanslagen framgår att en anställningsavtal inte upphör genom att han skiljs från befattningen. Om en som frånträder sin anställning har varit anställd i utrikes fart i följd hos samme arbetsgivare eller på samma fartyg, har han enligt 29 § sjömanslagen rätt till fri resa med underhåll till sin hemort. Om förutsättningarna till hemresa enligt nämnda paragraf inte är uppfyllda, har en som slutar sin anställning med stöd av 9 eller 11 § sjömanslagen rätt till fri resa med underhåll till närmaste ort där avtalet skulle frånträdas efter uppsägning från arbetsgivarens sida. Detta framgår av 32 § sjömanslagen. Här gäller som regel den ort som anges i kollektivavtalet. Skulle uppsägningsorten inte vara fastlagd i avtal träder 6 § sjömanslagen in. Där anges att anställningsavtalet får frånträdas endast i hamn belägen i det land där sjömannen har sin hemort eller på orten där han ingick anställningsavtalet. En får anses ha sin hemort i det land där han har sin stadigvarande bostad. Det kan ifrågasättas om det i de situationer där sjömannen själv väljer att lämna fartyget är sjömannen själv eller arbetsgivaren som bör stå för kostnaden för resan därifrån. Eftersom de situationer som behandlas måste betraktas som så allvarliga att sjömannens liv och hälsa står på spel, gör emellertid regeringen den bedömningen att arbetsgivaren trots allt i likhet med vad som gäller när sjömannen i motsvarande situation säger upp sig bör stå för denna kostnad. Detta på grund av att arbetsgivaren är den som vid en avvägning mellan de båda i allmänhet har störst möjlighet att bära den kostnaden och som dessutom ofta har viss möjlighet att påverka fartygets destination. En beslut i frågan om han eller hon skall stanna kvar på fartyget skall i den aktuella situationen inte behöva vara avhängigt av hans eller hennes ekonomiska situation. Regeringen anser således att arbetsgivaren rimligen bör vara den som får stå risken att betala för hemresan. En som säger upp sig på grund av krigs- eller smittorisk eller med stöd av 11 § behöver inte iaktta den uppsägningstid som annars skulle gälla. Ligger fartyget i hamn leder uppsägningen till att anställningsavtalet upphör. I annat fall blir sjömannen efter uppsägningen fri från anställningen i första hamn som fartyget anlöper (9 § tredje stycket resp. 11 § tredje stycket sjömanslagen). Det har ingen betydelse om denna hamn endast anlöps tillfälligt, t.ex. för bunkring. I fråga om förhållandet mellan sjömanslagen och lagen (1982:80) om anställningsskydd kan tilläggas att sjömanslagen har företräde, vilket framgår av 2 § lagen om anställningsskydd. Det kan givetvis uppstå praktiska problem i samband med att sjömannen skall lämna fartyget. Det kan t.ex. vara så att sjömannen vägras inresa i det land där fartyget anlöper eller att fartyget måste ligga och vänta på att sjömannen skall få inresevisum. Sådana praktiska problem får dock inte hindra att sjömannen får lämna fartyget. Om det råder oroliga förhållanden eller allmän laglöshet i den tilltänkta avmönstringshamnen får man i det enskilda fallet pröva om det även där är fråga om en farlig situation som kan jämställas med krigsfara. Om så är fallet eller om förhållandena är sådana att avmönstringshamnen av någon anledning vägrar sjömannen att resa in, torde det inte återstå annat än att söka en ny avmönstringshamn. Det kan också uppkomma problem beträffande kravet på Prop. 2002/03:109 säkerhetsbesättning. Möjligheterna för ett fartygs befälhavare att göra undantag från fastställd säkerhetsbesättning regleras i 5 kap. 10 § fartygssäkerhetslagen (1988:49). Undantag får göras i vissa angivna situationer och vid annan oförutsedd händelse. Av förarbetena till paragrafen (prop. 1987/88:3 s. 71 f. och prop. 1978/79:117 s. 53 och 92) framgår inte om en plötsligt inträffad krigsrisk skall anses vara en sådan oförutsedd händelse. (I förslaget till ny fartygssäkerhetslag regleras detta i 3 kap. 14 §.) Det bör dock inte råda någon tvekan om att undantagsmöjligheten föreligger om det vid fartygets avgång inte fanns någon som helst anledning att befara krigshändelser på destinationsorten, men det likväl under resans gång inträffar något som gör att destinationsorten kommer att ligga i en krigszon. Undantagsmöjligheten bör då kunna utnyttjas om övriga förutsättningar i paragrafen är uppfyllda, såvida inte beslutet om säkerhetsbesättning innehåller ytterligare inskränkningar. Det innebär att undantag får medges av befälhavaren om bristen i besättningen inte kan avhjälpas före fartygets planerade avgång och den besättning som finns på fartyget är tillfredsställande sammansatt med hänsyn till fartygets säkra framförande och sjösäkerheten i övrigt. Fartyget får inte framföras i någon annan fart än den som anges i beslutet om minimibesättning och detta beslut får heller inte frångås såvitt avser kvalifikationerna hos befälhavaren, radiotelegrafister eller radiotelefonister. Vidare får beslutet inte avse än eller, om resan till närmaste destinationshamn tar i anspråk, den tid som behövs för resan dit. Av 5 kap. 11 § i nuvarande fartygssäkerhetslag (3 kap. 15 § i den nya) framgår också att befälhavaren skall samråda med skyddskommittén eller, om det inte finns någon sådan på fartyget, med skyddsombudet innan han fattar ett beslut om undantag från kraven på säkerhetsbesättning. Eftersom en som frånträder sin befattning på fartyget är anställd, har rederiet rätt att omplacera sjömannen. En bestämmelse om detta bör tas in i lagen. Beträffande vad har framfört om tjänstledighet utan lön hänvisas till vad som har anförts ovan beträffande kostnaden för hemresa. Sammanfattningsvis anser regeringen att, precis så som gäller om en blir fri från sin anställning med stöd av 9 eller 11 § sjömanslagen, en som i motsvarande situation frånträder sin befattning bör ha rätt till fri resa med underhåll till närmaste ort där anställningsavtalet skulle frånträdas efter uppsägning från arbetsgivarens sida, alternativt till den ort dit han eller hon av arbetsgivaren har omplacerats. Detta regleras i 32 § sjömanslagen. 5.4.2Annan allvarlig fara för de ombordvarande Regeringens förslag: En skall ha rätt att frånträda sin befattning på fartyget om vissa särskilt angivna fel eller brister ombord på fartyget är av sådant slag att sjömannen kan antas bli utsatt för allvarlig fara under resan. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Några särskilda synpunkter har inte framförts. Skälen för regeringens förslag: Enligt 11 § första stycket sjömanslagen har en under vissa förutsättningar även rätt att bli fri från anställningen om fartyget inte är sjövärdigt för resa i avsedd fart, inte är behörigen lastat eller barlastat, medför passagerare utöver det högsta tillåtna antalet eller inte är bemannat på betryggande sätt. Som förutsättning för denna rätt anges att de ombordvarande på grund av felet eller bristen kan antas bli utsatta för allvarlig fara under resan och att felet eller bristen inte undanröjs. Någon fara för de ombordvarandes liv behöver alltså inte föreligga, men faran skall betraktas som allvarlig (prop. 1973:40 s. 151). Det innebär t.ex. att ett åsidosättande av gällande instruktioner beträffande lastning och barlastning, ett överskridande av maximiantalet passagerare eller försummelse att iaktta givna föreskrifter om minimibesättning inte i sig medför rätt att bli fri från anställningen, utan endast om underlåtenheten att följa gällande bestämmelser kan antas inverka på fartygets sjövärdighet på ett allvarligt sätt. Enligt 11 § andra stycket har en även rätt att bli fri från anställningen när fartyget i väsenligt avseende brister i fråga om skyddet mot ohälsa och olycksfall och rättelse inte sker. Rätten att bli fri från anställningen förutsätter att det är fråga om sådana missförhållanden att de ombordvarande kan sägas vara utsatta för onödiga risker för ohälsa och olycksfall. I princip tar bestämmelsen sikte på såväl bostäder som samtliga inrättningar och anordningar ombord. Det kan vara fråga om hälsovådliga bostäder eller om bristfälliga skyddsanordningar vid arbetsplatsen ombord. Även i dessa situationer har alltså sjömannen rätt att bli fri från anställningen, men han kan inte tillfälligt lämna fartyget utan att förlora sin anställning. De skäl som har framförts ovan för att ändra bestämmelsen i 9 § gäller enligt regeringens uppfattning även för de fall som anges i 11 §. Paragrafen behandlar den situationen att fartyget inte är sjövärdigt för resa i avsedd fart, inte är behörigen lastat eller barlastat, medför passagerare utöver högsta tillåtna antalet eller inte är bemannat på betryggande sätt. Under förutsättning att felet eller bristen medför att de ombordvarande kan antas bli utsatta för allvarlig fara under resan, och felet eller bristen inte undanröjs, bör sjömannen ha rätt att frånträda sin befattning på fartyget utan att förlora anställningen. Detsamma bör gälla när fartyget i väsenligt avseende brister i fråga om skyddet mot ohälsa och olycksfall och rättelse inte sker. Vad som angetts i föregående avsnitt om fri hemresa m.m. gäller även i de nu aktuella fallen. Det kan tilläggas att ett skyddsombud med stöd av 9 kap. 7 § fartygssäkerhetslagen (1988:49) (4 kap. 12 § i förslaget till ny fartygssäkerhetslag) har möjlighet att avbryta visst fartygsarbete om detta innebär omedelbar och allvarlig fara för någon ombordvarandes liv eller hälsa och rättelse inte genast uppnås efter att befälhavaren underrättats. Ett sådant ingripande från skyddsombudets sida bör innebära att sjömannen inte har rätt att frånträda sin befattning under förutsättning att den allvarliga faran därmed undanröjs. Om sjömannen vill frånträda sin befattning på grund av någon av dessa omständigheter skall han underrätta arbetsgivaren om detta utan dröjsmål efter det att han fått kunskap om förhållandet. När det gäller sjömannen skall ha rätt att frånträda befattningen bör sjömannen få lämna fartyget så snart han underrättat arbetsgivaren. Det innebär, om fartyget befinner sig i hamn, att han skall få frånträda befattningen innan fartyget ger sig ut på nästa resa. I annat fall skall han få möjlighet att lämna fartyget så snart detta har möjlighet att komma i förbindelse med land. Vid bedömningen av om fartyget skall anses ha en sådan möjlighet eller inte skall i första hand beaktas sjömannens rätt till skydd för liv och hälsa. Beroende på hur överhängande och allvarlig risk som sjömannen är utsatt för får dock även vägas in de ekonomiska konsekvenser som kan förväntas uppstå om fartyget skall anlöpa en hamn utan annat syfte än att släppa i land sjömannen. Liksom vid krigs- eller smittorisk bör arbetsgivaren ha rätt att omplacera sjömannen, vilket föreslås regleras i 11 a § sjömanslagen. 5.5Konventionen för kontroll av skadliga påväxthindrande system för fartyg Påväxthindrande båtbottenfärger är färger som används för att kontroll- era och förebygga att oönskade organismer som alger, havstulpaner och liknande växer fast på båtens eller fartygets skrov. Påväxten hindras genom att färgen läcker ut giftiga ämnen.