prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Rätten att överklaga omfattar beslut avseende bl.a. beviljande av tillstånd, tillståndsvillkor, särskilda skyldigheter, an- mälningsplikt, återkallelse av tillstånd, medgivande till överlåtelse av tillstånd, förbud, förelägganden, erkännande av operatör enligt bestäm- melser antagna av den internationella teleunionen samt påförande av av- gifter. 8 kap. 20 § Ett beslut som avser identifiering av vilka företag som har betydande inflytande på en marknad får, med hänsyn till den tidsutdräkt som annars kan uppstå, enligt första stycket inte överklagas. Bedömningen kan ändå omprövas i samband med överklagande av en särskild skyldighet som ålagts enligt 4 kap. 4 § och 5 kap. 13 och 14 §§. En förvalsskyldighet enligt 5 kap. 12 § följer däremot direkt av lagen för den som utpekats som marknadsdominant på marknaden för tillhandahållande av anslut- ning till och användning av allmänna telefonnät till fast nätanslutnings- punkt. Ett beslut som avser identifiering av företag på den marknaden måste därför kunna överklagas. På Lagrådets inrådan har i andra stycket tagits in ett klargörande av att Prop. 2002/03:110 beslut enligt 3 kap 7 § endast får överklagas i samband med att ett beslut i fråga om tillstånd att använda radiosändare överklagas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 23. 8 kap. 21 § Ett beslut enligt 7 kap. 4 § innebär endast en underrättelse om att tillsynsmyndigheten överväger att vidta åtgärder. En möjlighet att över- klaga ett sådant beslut som enligt huvudregeln och i enlighet med arti- kel 10 i auktorisationsdirektivet måste föregå varje föreläggande att efterleva lagen eller skyldigheter, villkor eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skulle riskera att tillsynsmyndighetens möjligheter att agera inom rimliga tidsramar begränsades väsentligt. Ett beslut om en sådan underrättelse bör därför inte gå att överklaga. Beslutet är närmast att jämställa med ett förberedande beslut. Ett överklagandeförbud innebär inte heller någon risk för rättsförlust. 8 kap. 22 § Skyldigheter enligt denna lag skall rätta till missförhållanden som kan begränsa konkurrensen och som kan missgynna slutanvändarna. Detta kräver, speciellt på det dynamiska område som området för elektronisk kommunikation utgör, ofta skyndsamma ingripanden till undvikande av skada m.m. Det föreskrivs därför att beslut enligt lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av denna skall gälla , om inte annat be- stäms. Överklagandeinstansen har dock enligt allmänna förvaltnings- rättsliga regler möjlighet att inhibera ett sådant beslut. 30.2Förslaget till lag om införande av lagen (2003:000) om elektronisk kommunikation 1 och 2 §§ Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 26. Skyldigheter på områdena förval, sammankoppling av nät, sär- redovisning, tillhandahållande av nätkapacitet för mobila teletjänster, roaming, samtrafik, tillhandahållande av nätkapacitet i fasta nät samt skyldighet att iaktta viss taxa för telefonitjänst och hyrda förbindelser skall fortsätta att gälla, till dess dessa skyldigheter regleras i nytt myndighetsbeslut eller upphävs. Med denna bestämmelse kommer även sådana förelägganden, förbud och andra beslut som meddelats för att precisera skyldigheterna att äga giltighet . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 26. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 26. I andra stycket klargörs att tillstånd enligt telelagen, eller motsvarande äldre bestämmelser, för tillhandahållande av mobila teletjänster eller nät- kapacitet för sådana tjänster skall anses meddelade enligt 3 kap. 1 § lagen om elektronisk kommunikation för samma radioanvändning. Detta är i överensstämmelse med vad som anges i 9 § samma kapitel om att till- stånd att använda radiosändare för viss radioanvändning får meddelas vid annat tillfälle än då tillståndet att använda enskilda radiosändare inom denna användning meddelas. Beträffande tillstånd som avser de enskilda radiosändare som behövs för mobilsystemen (basstationer) och som är meddelade enligt lagen (1993:599) om radiokommunikation (LRK) blir i stället 6 § i denna lag tillämplig i övergångsförfarandet. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 26. Bestämmelsen innebär att radiotillstånd som meddelats med stöd av LRK kommer att fortsätta gälla med stöd av den nya lagen och för den tillståndstid som anges i det ursprungliga beslutet. Beträffande tele- tillstånd för verksamhet som förutsätter användning av radiosändare och tilldelning av frekvensutrymme, såsom är fallet för NMT-, GSM- och UMTS-tillstånden, gäller särskilda bestämmelser, se 7 § 2. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 26. Det nya regelverket innebär en övergång från ett system som förutsätter tillstånd för att bedriva televerksamhet, till ett system med anmälnings- plikt för att bedriva motsvarande verksamhet inom området elektronisk kommunikation. beviljade teletillstånd upphör att gälla. Såvitt avser tillstånd för televerksamhet som inte förutsätter frekvens- utnyttjande, innebär övergången från tillstånd till anmälan att de tidigare meddelade tillståndsvillkoren måste upphöra och vid behov ersättas av motsvarande skyldigheter i särskilda beslut. Beträffande teletillstånd för tillhandahållande av mobila teletjänster eller nätkapacitet för mobila teletjänster innebär övergången till det nya regelverket ytterligare kom- plikationer. I dessa teletillstånd har villkor beträffande täckning, utbygg- nad och utbyggnadstakt som regel meddelats (så är fallet t.ex. i UMTS- villkoren), ofta som en följd av tillståndshavarens egna utfästelser under ansökningsförfarandet. Att upphäva tillståndsvillkoren före tillstånds- tidens utgång skulle innebära ett upphävande av täcknings- och utbygg- nadskraven. Bestämmelsen innebär att vissa av villkoren i teletillstånden för mobila teletjänster och nätkapacitet för mobila teletjänster skall anses som tillståndsvillkor meddelade med stöd i den nya lagen. avses här gäller bl.a. täckning, utbyggnad och utbyggnadstakt, vilket är Prop. 2002/03:110 av särskild betydelse för UMTS-tillstånden. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 26. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 26. Om har utfärdat föreskrifter och dessa strider mot nya föreskrifter som eller regeringen beslutat, bör givetvis myndighetens föreskrifter upphävas så att inga missförstånd uppstår. Skulle så inte ske kan myndigheten själv upphäva sina före- skrifter endast så länge myndigheten har kvar sitt bemyndigande. Be- stämmelsen innebär att det även därefter finns stöd i lag för att regeringen skall kunna upphäva myndighetens föreskrifter, för att und- vika att de myndighetsföreskrifter som strider mot lagen står kvar. 30.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:31) om standarder för sändning av TV-signaler I och med att lagen i vissa avseenden skall omfatta även digitala ljud- radiosändningar bör lagens namn ändras till lag om standarder för sänd- ning av radio- och TV-signaler. I denna paragraf hänvisades tidigare till direktivet 95/47/EG om tillämp- ning av standarder för sändning av televisionssignaler (TV-standard- Detta direktiv har upphört i och med ikraftträdandet av de nya direktiven om elektronisk kommunikation. rektivet 95/47/EG återfinns numera i de i paragrafen angivna direktiven, varför lagen bör hänvisa till dessa i de delar de innehåller bestämmelser om tillämpning av standarder för sändning av digitala ljudradio- och TV- Paragrafen har ändrats med anledning av att det i artikel 6.1 i tillträdes- direktivet anges att medlemsstaterna skall säkerställa att vissa villkor tillämpas när det gäller villkorad tillgång till digitala radio- och TV- sändningar till tittare och lyssnare inom gemenskapen, oavsett överfö- Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 24.2. Bestämmelsen har tidigare innehållit en begränsning beträffande vidare- sändning av TV-tjänster i bredbildsformat till vidaresändningar i kabel- Någon sådan begränsning medges inte i tillträdesdirektivet. ringen innebär att skyldigheten att vidaresända TV-program och andra tjänster gäller generellt för alla nät för elektronisk kommunikation i vilka det distribueras TV-program till allmänheten. I nuvarande lydelse av denna paragraf, andra stycket, andra meningen har det funnits ett undan- tag för sådana kabelnät som från en huvudcentral betjänar färre än 2 000 bostäder. Någon möjlighet att göra ett sådant undantag i nationell lag- stiftning återfinns inte i tillträdesdirektivet. Bestämmelsen anknyter till formuleringen i artikel 4.2 i tillträdesdirektivet. I denna artikel används begreppen TV-tjänster och program. Vad som menas i andra stycket med att ett nät inrättats för distribution av digitala TV-tjänster framgår inte av direktivet. Enligt regeringens me- ning bör begreppet tolkas relativt vidsträckt. Nät som inrättats för distri- bution av digitala televisionstjänster skall sålunda anses inbegripa såväl nät som ursprungligen uppförts för detta ändamål och nät som senare ändrats för att kunna distribuera sådana tjänster. Skyldigheten att vidare- sända TV-tjänster och program i bredbildsformatet 16:9 gäller endast för digitala nät och sändningar. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 24.2. Paragrafen har formulerats om, mot bakgrund av det utvidgade tillämpningsområdet enligt tillträdesdirektivet, till att avse regler även kring system för villkorad tillgång till digitala ljudradiosändningar. Tidi- gare angavs att föreskrifterna fick gälla överföring i kabelnät. Detta har i stället angivits till nät för elektronisk kommunikation, med vilket avses nät vari distribueras ljudradio- eller TV-program till allmänheten. Paragrafen är omformulerad med utgångspunkt i bilaga 1, del 1 b tillträdesdirektivet. Ändringen innebär i huvudsak ingen saklig ändring, men med den nya formuleringen vänder sig bestämmelsen generellt till den som tillhandahåller tjänster för villkorad tillgång. Bestämmelsen om skyldighet att föra separata räkenskaper återfanns tidigare i 9 § denna lag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 24.2. Eftersom bestämmelserna skall gälla system för villkorad tillgång både för digitala ljudradio- och TV-sändningar behöver paragrafen ändras. Paragrafen är delvis omformulerad med utgångspunkt i bilaga 1, del 1 c tillträdesdirektivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 24.2. Bestämmelsen har inarbetats i 7 §. Möjligheten att föreskriva en skyldighet för programföretag att tillhandahålla en prislista fanns tidigare i artikel 4 c andra stycket TV-standarddirektivet. Någon motsvarighet återfinns inte i de nya direktiven om elektronisk kommunikation. Paragrafen har ändrats som en följd av att nuvarande 9 och 10 §§ upphör att gälla. 30.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning I tredje stycket införs en hänvisning till lagen om elektronisk kommuni- kation som ersätter de tidigare hänvisningarna till lagen (1993:599) om radiokommunikation (LRK) och telelagen (1993:597). Ändringen är en följd av att LRK och telelagen kommer att upphävas i samband med att lagen om elektronisk kommunikation träder ikraft. För att hänvisningarna skall harmoniera med de begrepp som används i lagen om elektronisk kommunikation ersätts också begreppet televerksamhet i sista ledet med uttrycket tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster. Ändringarna är endast av redaktionell art. I andra stycket ersätts hänvisningen till LRK med en hänvisning till la- gen om elektronisk kommunikation. Ändringen är endast av redaktionell art. I ett nytt tredje stycke förs över bestämmelsen från 19 § telelagen om operatörernas plikt att offentliggöra de gränssnitt som tillhandahålls mot det allmänt tillgängliga telenätet och att informera tillsynsmyndigheten om de tekniska specifikationer som enligt operatören skall följas vid an- slutning till dennes nät. Bemyndigandet i fjärde stycket motsvarar det i 22 § telelagen. Hänvisningarna till 5 § telelagen och 3 § LRK ersätts med en hänvisning till 2 kap. 1 § samt 3 kap. 1 § lagen om elektronisk kommunikation. Föreskriften om avgiftsuttag och grunderna för detta anges direkt i lagen, se avsnitt 21.1. Avgifternas exakta storlek får anges i verkställighets- föreskrifter.