prop · GR033 · 2003-09-30 00:00:00 — intensifiera arbetet med att motverka att kriminella nätverk bildas, åter- rapportera vilka åtgärder styrelsen vidtagit samt göra en bedömning av vilken effekt dessa åtgärder haft. har i sin åter- rapportering gjort bedömningen att aktiviteterna kring de kriminella gängen var mindre frekventa än , vilket delvis kan ses som en effekt av differentierings- och underrättelsearbetet inom kriminalvården samt de åtgärder som vidtagits för att försvåra kommunikationerna mellan medlemmarna i gängen. Kriminalvårdens personal har även arbetat med att förhindra nyrekrytering till gängen genom att inte tillåta västar, dekaler, litteratur med anknytning till problemområdet och andra föremål som kan göra de intagna mer benägna att ansluta sig till kriminella nätverk. Åtgärder för att begränsa de intagnas rätt till penningtransaktioner Inom kriminalvården har man noterat att stora penning- belopp överförs till och från intagna i anstalter. Exempelvis har en viss kontroll vid kriminalvårdsanstalten visat att det via olika ekonomiska transaktioner förts in sammantaget till de intagna vid anstalten. Det är rimligt att anta att i vart fall en stor del av transaktionerna ingick i brottslig verksamhet. Det är naturligtvis inte acceptabelt att de intagna på detta sätt kan delta i brottslig verksamhet. För att förhindra denna verksamhet har utformat riktlinjer för hur myndigheterna skall agera i sådana situationer (riktlinjer 2003:1). Riktlinjerna avses leda till att kriminalvården i betydligt större utsträckning än tidigare skall omhänderta pengar som sänds till och från intagna. För att en intagen skall kunna disponera pengarna skall han eller hon visa att det är en angelägen, brådskande och legitim transaktion. För att på bästa sätt kunna uppfylla kraven på en effektivt och humant bedriven verksamhet måste kriminalvården ha tillgång till en modern och ändamålsenlig lagstiftning. Lagstiftningen måste bl.a. vara anpassad efter den senaste kunskapen om hur återfall i brott skall förebyggas, den för- ändrade klientsammansättningen både inom öppen och sluten kriminal- vård och kraven på ett resultatinriktat arbetssätt. Regeringen beslutade därför att tillkalla en parlamentariskt sammansatt utredning som skall lämna förslag till en samlad reglering av verkställighetslagstiftningen, dvs. en ny kriminal- vårdslag. Utredningen skall särskilt uppmärksamma frågor om hur verk- ställigheten av påföljder kan anpassas så att den verkar förebyggande för återfall i brott utan att kraven på säkerhet och samhällsskydd eftersätts. Det är också en mycket viktig uppgift för utredningen att överväga hur kriminalvårdens möjligheter att bedriva ett effektivt säkerhetsarbete kan förstärkas. Utredningen skall redovisa sitt uppdrag . 5 Behov av ett förstärkt säkerhetsarbete Ordnings- och säkerhetsproblemen som förekommer vid landets anstalter och häkten har, som tidigare nämnts, fått ökad prioritet . Åtgärder har riktats mot framför allt narkotikaproblematiken, men även mot intagnas tillgång till berusningsmedel, mediciner och andra otillåtna föremål som t.ex. vapen, samt det våld och hot som förekommer intagna emellan och mot personalen. Det är inte acceptabelt att intagna under sin verkställighet gör sig skyldiga till brott. Den tidigare beskrivna ökningen av andelen narkotikamissbrukare, psykiskt sjuka personer och med- lemmar i kriminella gäng och nätverk har förändrat klimatet i anstalter och häkten och förutsättningarna för att bedriva en säker och effektiv kriminalvård. Kriminalvården har vidtagit och vidtar en rad åtgärder för att motverka säkerhetsproblemen, se avsnitt 4.3. Dessa åtgärder har fått viss effekt, men har nya problem uppstått. visat sig att det förekommer att intagna i strid med gällande regler har tillgång till mobiltelefoner inne i anstalt. 300 mobiltelefoner vid landets samtliga anstalter, varav nästan 200 på Vidare beslagtogs 128 laddare till mobiltelefoner och 71 . Enbart vid anstalten beslagtogs cirka 50 mobiltelefoner . Dessa nivåer kan jämföras med att sammanlagt 67 mobiltelefoner beslagtogs vid samtliga anstalter . Det finns alltså mycket som talar för att förekomsten av mobiltelefoner i anstalt har ökat kraftligt Även andra otillåtna föremål har påträffats hos intagna i högre omfattning . Problemet är allmänt före- kommande och inte begränsat till ett fåtal anstalter eller till anstalter med Problemen är även stora i vissa häkten. har mobiltelefoner påträffats hos häktade och i vart fall har det rört en häktad med restriktioner. Förekomsten av mobiltelefoner hos de intagna skapar omfattande problem av olika slag. De sex rymningar och fritagningar som 2000 ägt rum i samband med bevakade utevistelser från anstalten , har direkt kopplats samman med intagnas tillgång till mobiltelefoner. samband med fritagningarna har personalen blivit hotad av de personer som hjälpt de intagna att rymma. Mobiltelefoner används även i samband med narkotikahandel och organisering av upplopp. beskrivning av situationen när det gäller mobiltelefoner, se avsnitt 4.3. En bidragande orsak till ordnings- och säkerhetsproblemen vid landets anstalter och häkten är förekomsten av narkotika. 10 000 av landets cirka 26 000 tunga missbrukare kriminalvården och narkotika förekommer i många anstalter i relativt stor omfattning. var tredje person som tas in i anstalt är dömd för minst ett narkotikabrott, vilket är en ökning . bedöms av de intagna vara narkotikamissbrukare. var motsvarande andel . Enligt rapporter från , som avser , förekommer narkotikamissbruk ofta eller så gott som vid tolv av landets anstalter. Det är, redan av den anledningen att all hantering av narkotika är straffbar, inte acceptabelt att intagna kan fortsätta missbruka när de verk- Kriminalvården har en grundläggande skyldighet att se till att brottslig verksamhet inte fortgår under verkställigheten. Narkotikamissbruket har också kraftig negativ inverkan på det sociala klimatet i anstalterna och är en starkt bidragande orsak till att det före- kommer våld och hot mot personalen och mellan intagna. kar narkotikamissbruket de intagnas rehabilitering och möjligheter att genomföra arbete, studier och programverksamhet. Regeringen presenterade en nationell narkotikahand- lingsplan (prop. 2001/02:91) och gav en narkotikasamordnare i uppdrag att genomföra och följa upp handlingsplanen samt att samordna narkotikainsatserna på nationell nivå. rande 2004 har avsatts, varav 100 till en särskild satsning inom kriminalvården. tar sikte både på kontrollåtgärder för att förhindra att narkotika kommer in i anstalter och häkten och på behandlingsinsatser för att hjälpa de dömda att sluta missbruka. Kriminalvården har bl.a. skapat särskilda narkotikateam med uppgift att söka upp intagna som är missbrukare och inleda ett motivations- och behandlingsarbete. motivera fler missbrukare att genomgå behandling har ett större antal s.k. Dessa indelas i de tre kategorierna behand- lingsplatser, motivationsplatser och platser för svårmotiverade. gav regeringen i uppdrag att bl.a. öka kunskapen och utveckla metoderna för att förhindra att narko- tika förs in i anstalter och häkten. uppdraget bl.a. undersöka vilka olika hjälpmedel som kan användas för att upptäcka narkotika eller på annat sätt förhindra införsel av sådana Styrelsen skall även utreda i vilken mån de olika hjälpmedlen kan bidra till att personalen kan användas till andra uppgifter än kontroll Uppdraget skall redovisas . Den inledande satsningen är att kriminalvården har beställt sex narkoti- kahundar att användas vid visitationer. Effekter på personalens arbetssituation Den tidigare beskrivna förändrade klientsammansättningen har inte bara negativ påverkan på ordningen och säkerheten i anstalterna och häktena, utan även på personalens situation. För att få ökad kunskap om våld och hot mot personalen har genomfört en undersök- ning, som presenterades (Hot och våld mot personal i Av rapporten framgår att förekomsten av våld och hot mot personalen har ökat , att hoten har ändrat karaktär och blivit allvarligare samt att det våld som förekommer blivit grövre. redovisas att de psykiskt instabila intagna och medlemmarna i olika kriminella gäng står för en stor del av incidenterna. dessa kategorier intagna som mycket svårhanterliga. att personalen i större utsträckning än tidigare är rädd för konflikter och mer obenägen att rapportera vålds- och hotincidenter. Även förekomsten av otillåtna föremål som vapen, narkotika och mobiltelefoner påverkar arbetsmiljön för de anställda. genomförde en inspektion vid anstalten och avdelningen Håga. Vid besöket konstaterades att föremål som kan användas som vapen i allt större utsträckning påträffas inne i anstalten, och att detta innebär en brist i arbetsmiljön. noterade även att mobiltelefoner har påträffats och att dessa bl.a. används vid planering av fritagningar. krävde att åtgärder skall vidtas som påtagligt minskar risken att otillåtna föremål kommer in i anstalten. Enligt skall åtgärder vidtas dels för att öka personalens säkerhet i anstalten, dels för att minska ryktesspridningen om att anställda, frivilligt eller av tvång, deltar i införseln av otillåtna föremål. har det förekommit fall där anställda har deltagit i införseln av otillåtna föremål. Det har handlat om allvarlig brottslighet som avsett insmuggling av såväl droger i stora mängder som andra otillåtna föremål. Exempelvis har en anställd fört in en mobiltelefon till en häktad med restriktioner. Vidare finns det misstankar om att personal har medverkat med information som möjliggjort väpnande fritagningar i samband med transporter. Sammanfattningsvis kan regeringen konstatera att kriminalvården vidta- git en rad åtgärder för att förhindra införsel av otillåtna föremål, men att det trots detta i relativt stor utsträckning förekommer narkotika, vapen och mobiltelefoner i många anstalter. Sådana föremål förekommer även i häkten i en viss omfattning. Detta är inte acceptabelt. De otillåtna före- målen underlättar för de intagna att planera och genomföra brottsliga aktiviteter i anstalterna och att planera brottsliga aktiviteter som genom- förs utanför dessa. Vidare medför förekomsten av otillåtna föremål ordningsstörningar och ett negativt socialt klimat som försvårar eller omöjliggör återfallsförebyggande arbete som påverkan och behandling av de intagna. Härtill kommer att förekomsten av otillåtna föremål är ett säkerhets- och arbetsmiljöproblem för personalen. Det faktum att det finns indikationer på att personal medverkat till införseln av otillåtna föremål understryker det allvarliga i situationen och att ändamålsenliga åtgärder måste vidtas. Kriminalvården måste således ges förutsättningar att effektivt mot- verka dessa problem och förhindra att otillåtna föremål förs in i anstalter och häkten. Det finns i och för sig flera tänkbara åtgärder som skulle kunna vidtas. En viktig omständighet är dock att de otillåtna föremålen av allt att döma i huvudsak kommer in i anstalterna och häktena med besökare och andra personer som har tillträde till lokalerna. De åtgärder som kan bli aktuella för att förbättra kontrollen i denna del är i första hand ökade möjligheter till kroppsvisitation respektive kroppsbesiktning av de personer som har tillträde till anstalter och häkten. Varje medborgare är, enligt 2 kap. 6 § regeringsformen, gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp och kroppsvisitation. Inom begreppet kroppsligt ingrepp faller såväl ytlig kroppsbesiktning som kroppsbesiktning. Med ytlig kroppsbesiktning avses en okulär besiktning av den nakna kroppen. Fotsulorna, handflatorna, armhålorna och huvudhåret får kontrolleras. Kontrollanten får emellertid inte vidröra den undersöktes kropp eller uppmana honom eller henne att inta speciella ställningar så att andra delar av kroppen skall kunna granskas (se prop. 1993/94:24 s. 34 och KVVFS 1998:8 95 §). Med kroppsbesiktning menas undersökning av kroppens yttre och inre delar samt tagande av prov och undersökning av dessa (se 28 kap. 12 § andra stycket rätte- gångsbalken). Med kroppsvisitation avses undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och annat som någon har med sig (se 28 kap. 11 § tredje stycket ). Häri inne- fattas även undersökning med metalldetektor (se prop. 1993/94:24 s. 33). Skyddet mot kroppsvisitation och påtvingat kroppsligt ingrepp får begränsas genom lag för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får emellertid aldrig gå ut över vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den eller utgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen. En begränsning får inte heller göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (se 2 kap. 12 § regeringsformen). Begränsningar av nu aktuellt slag finns bl.a. i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. som båda ger möjlighet till kontroller. I det följande redogörs närmare för detta. har förbundit sig att följa en rad internationella instrument om skydd för de mänskliga rättigheterna där bland annat den kroppsliga integriteten behandlas. I den Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges i artikel 8 att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Inskränkningar i denna rätt får endast göras med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nöd- vändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Även i t.ex. FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter finns skydd mot godtyckliga eller olagliga ingripanden i individers privat- och familjeliv, hem och korrespondens. 6.2Vilken kontroll sker i anstalterna? I vilken utsträckning en intagen får ta emot besök och vilka kontroll- åtgärder som kan vidtas regleras i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Den intagne får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske, men inte besök som kan äventyra säkerheten i anstalten, motverka hans eller hennes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den intagne eller annan (se 29 § KvaL). Som villkor för att besöket skall få äga rum kan i det enskilda fallet föreskrivas att den besökande underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kropps- besiktning. Visitationen får emellertid ske endast av direkta säkerhetsskäl och endast om den besökande frivilligt går med på undersökningen. I den mån han eller hon vägrar lämna samtycke blir följden att besöket inte får äga rum. Det finns även omfattande möjligheter att kroppsvisitera den intagne. Kroppsvisitation får ske bl.a. när han eller hon skall ta emot eller har haft obevakat besök (se 52 a § KvaL). För den som är intagen i en sluten anstalt gäller att kroppsvisitation alltid skall ske när man återkommer efter en vistelse utanför anstalten eller har haft obevakat besök. Härut- över får en intagen underkastas sådan ytlig kroppsvisitation som bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och som endast syftar till att söka efter vapen eller andra farliga föremål. En intagen får kroppsbesiktigas bl.a. när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom eller henne eller han eller hon skall ta emot eller haft obevakat besök (se 52 b § KvaL). I fråga om den som är intagen i öppen anstalt gäller detta dock bara ytlig kroppsbesiktning. En kroppsvisitation och kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver och all den hänsyn som omstän- digheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en kvinna får inte verkställas eller bevittnas av annan än en kvinna, läkare eller legitimerad sjukskö- terska (se 52 c § KvaL). Detta gäller emellertid inte sådan ytlig kropps- visitation som bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och som endast avser eftersökande av vapen eller andra farliga föremål eller sådan kropps- visitation som endast innebär att föremål som kvinnan bär med sig undersöks eller kroppsbesiktning som enbart innebär att blodprov eller alkoholutandningsprov tas. Om det behövs med hänsyn till säkerheten finns möjlighet att utöva kontroll under själva besöket genom att besluta att det skall vara bevakat. Ett besök av en advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet får endast vara bevakat om den intagne eller advokaten begär det. Om det behövs för att bedöma om ett besök får komma till stånd eller om det skall vara bevakat finns möjlighet för kriminalvården att kontrollera den besökandens personliga förhållanden, t.ex. om han eller hon är dömd för eller misstänkt för brottslig verksamhet (se 29 § andra stycket KvaL). 6.3Vilken kontroll sker i häktena? Även den som är häktad får ta emot besök i den utsträckning det lämp- ligen kan ske (se 11 § lagen [1976:371] om behandlingen av häktade och anhållna m.fl., nedan kallad behandlingslagen). Den häktade får inte ta emot besök som kan medföra fara ur säkerhetssynpunkt. Om en person är häktad och det föreligger risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning får den häktade inte ta emot besök som kan medföra att detta sker. Besöket kan vara bevakat om det behövs av säkerhetsskäl eller för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Under nämnda förut- sättningar kan som villkor för besök föreskrivas att den besökande underkastar sig kroppsvisitation (se 11 § behandlingslagen). En häktad skall, om det inte är uppenbart onödigt, senast vid ankoms- ten till häktet kroppsvisiteras för eftersökande av föremål som han eller hon enligt vad som följer av behandlingslagen inte får inneha (se 2 § behandlingslagen). I övrigt får den häktade kroppsvisiteras bl.a. när han eller hon skall ta emot eller har haft obevakat besök eller när han eller hon återvänder till häktet efter att ha vistats utanför detta. Även i andra fall får en häktad utsättas för sådan ytlig kroppsvisitation som bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och som endast avser eftersökande av vapen eller annat farligt föremål. Den häktade får även om det anses påkallat under ovan angivna förutsättningar kroppsbesiktigas (se 2 a § behand- lingslagen). En kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver och all den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. Om åtgärden gäller en kvinna får den inte verkställas eller bevittnas av någon annan än en kvinna, läkare eller sjuksköterska (se 2 b § behandlingslagen). Detta gäller emellertid inte sådan ytlig kropps- visitation som bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och som endast avser eftersökande av vapen eller annat farligt föremål. 6.4 Hur kontrolleras övriga som vistas i anstalter och häkten? Varken lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) eller lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (behand- lingslagen) innehåller några särskilda bestämmelser om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av andra besökare än sådana som tas emot av de intagna respektive häktade. Inte heller regleras där frågan om kontroll av anställda vid anstalter och häkten eller övriga som har tillträde till dessa Som en allmän princip gäller dock att kriminalvården har att ansvara för att ordningen och säkerheten upprätthålls vid anstalterna och I finns emellertid allmänna bestämmelser om kropps- besiktning och kroppsvisitation som är tillämpliga på envar. skäligen misstänkt för ett brott som kan leda till fängelse får både kroppsvisiteras och kroppsbesiktigas för eftersökande av föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet. Vidare kan någon annan person än den som är misstänkt för brottet kroppsvisiteras om det finns synnerlig anledning att anta att det därigenom kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller att det annars är av betydelse för utredningen om brottet (se 28 kap. 11 och 12 §§ ). undersökningsledaren, åklagaren eller rätten besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning, men om det är fara i dröjsmål får åtgärden beslutas av en polisman (se 28 kap. 4 och 13 §§ ). Bestämmel- serna i gäller subsidiärt till KvaL och behandlingslagen (se 28 kap. 15 § ). Vidare får en polisman i samband med att han eller hon griper, omhändertar eller av annan anledning avlägsnar någon kroppsvisitera vederbörande i den utsträckning det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller för att farliga föremål skall kunna tas omhand (se 19 § polislagen [1984:387]). Regeringens förslag: Om det är nödvändigt för att upprätthålla säker- heten vid en viss sluten kriminalvårdsanstalt eller ett visst häkte får besluta att samtliga personer som passerar in i lokalen skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Syftet med kontrollen skall vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga medde- landen får inte granskas. Ett sådant beslut får avse högst i taget. får i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll, om det finns särskilda skäl för det. förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens förslag (se SOU 2000:126 s. 58-61). Narkotika- kommissionen har emellertid föreslagit en annan lagteknisk lösning som innebär att befogenheten för att besluta om generell kroppsvisitation regleras i två olika bestämmelser. Den ena bestämmelsen skulle avse besökarna; den andra kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller uppdrag vid anstalter eller häkten. förslag om kontroll av besökare Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. ombudsmän avstyrker emellertid förslaget och anser att kontroller av besökare alltid bör föregås av individuella bedömningar. Även Kammarrätten i avstyrker förslaget och menar att det är alltför generellt. Vidare avstyrker Hovrätten över och förslaget med motiveringen att det inte är förenligt med medborgarnas grundlagsfästa skydd mot kroppsvisitation att besökare till kriminalvårdsanstalter eller häkten skall kunna underkastas en sådan kontroll, utan att det föreligger någon konkret misstanke mot dem om införsel av narkotika. förslag om kontroll av kriminalvårdspersonal m.fl. Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Hovrätten över och och Kammarrätten i avstyrker förslaget med motiveringen att frågan om kontroll av personalen i första hand bör lösas arbetsrättsligt. i (LO) avstyrker förslaget och anför att det inte finns några belägg för att de som arbetar inom kriminalvården på något märkbart sätt skulle bidra till införsel av narkotika till intagna i häkten och anstalter. Även ombudsmän avstyrker förslaget och anför att man inte är övertygad om nödvändigheten av att införa regler om kroppsvisitation. Flera remissinstanser däribland Länsrätten i , Kammar- rätten i , , Hovrätten över och och uttrycker betänkligheter angå- ende att vidta kontrollåtgärder mot vissa yrkeskategorier t.ex. advokater, präster, läkare, lärare och hantverkare. Vid ett remissammanträde har ett antal remissinstanser yttrat sig över ett utkast till lagrådsremissen, beträffande lagförslagen se bilaga 4. Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget i huvudsak. Några remissinstanser har emellertid synpunkter på enskilda delar av förslaget. Justitiekanslern tillstyrker en allmän kontroll som sker genom kroppsvisitation med metalldetektor och att en mer omfattande kroppsvisitation skall få ske när detektorn ger utslag. Denne anser dock inte att en generell inpasseringskontroll skall kunna omfatta en mer omfattande kroppsvisitation om inte en metalldetektor ger utslag eller att det finns misstanke om brott. avstyrker att advokater skall omfattas av allmän inpasseringskontroll.