prop · GQ03139d2 · 2003-07-03 00:00:00 — I första stycket görs en hänvisning till penningtvättslagen som, genom ett tillägg i dess 2 §, föreslås bli tillämplig på sådan verksamhet som skall registreras enligt denna lag. Av andra stycket framgår att ett företag som är registrerat enligt 7 § är skyldigt att på begäran lämna de upplysningar om verksamheten som behövs för att inspektionen skall kunna kontrollera att penningtvättslagen följs. Det rör sig exempelvis om uppgifter om vilka rutiner ett företag har för att kontrollera att penningtvätt inte förekommer vid mottagandet av medlen. Om upplysningar inte lämnas kan enligt 18 § ytterst avföra företaget ur registret. För en närmare motivering hänvisas till avsnitt 12.2.6. Av bestämmelsen framgår att minst en revisor i företaget skall väljas av bolagsstämman eller föreningsstämman. Samma krav gäller för banker och kreditmarknadsbolag och föreslås gälla även för kreditmarknadsföreningar. Bestämmelsen träder i stället för motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen (1975:1385) och lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (jfr 4 § andra stycket denna lag). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2.8. I första och andra styckena uppställs kvalifikationskrav för revisorer i företag som driver inlåningsverksamhet. Bestämmelserna träder i stället för motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen (1975:1385) och lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (jfr 4 § andra stycket denna lag). Beträffande den allmänna motiveringen till bestämmelserna hänvisas till avsnitt 12.2.8. Av 10 kap. 18 § aktiebolagslagen och 8 kap. 3 § lagen om ekonomiska föreningar framgår att även ett registrerat revisionsbolag får utses till revisor. De bestämmelserna hänvisar i sin tur till revisorslagen (2001:883) när det gäller vem som får vara huvudansvarig för revisionen när ett revisionsbolag utses att vara revisor. Paragrafen innehåller en bestämmelse om skyldighet för företagets revisorer att rapportera till . Revisorer i t.ex. banker omfattas också av en rapporteringsplikt. Till skillnad mot vad som gäller för de senare är rapporteringsplikten här begränsad till förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som reglerar företagets inlåningsverksamhet. Om en revisor vid fullgörandet av sitt uppdrag i ett företag som driver inlåningsverksamhet får kännedom om nämnda förhållanden är han skyldig att rapportera. Det är således omfattningen av revisorns uppdrag som utgör avgränsningen för rapporteringsplikten. Överträdelsen skall vara väsentlig. Med detta avses alla överträdelser av innehållet i lagar och bestämmelser som inte är rent formella, dvs. en överträdelse av bestämmelsen i sak. Överträdelsen skall även vara av en sådan omfattning att den kan få beaktansvärda konsekvenser för de personer som sätter in medel i företaget. Med författningar avses bl.a. sådana regler som i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar definieras som författningar. I fråga om företag som driver inlåningsverksamhet kan det exempelvis avse lagen om inlåningsverksamhet, aktiebolagslagen (1975:1385) alternativt lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar samt lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. Rapporteringsplikten omfattar också förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av viss an- nan generell lagstiftning, såsom exempelvis avsnitt om ekonomisk brottslighet eller skattebrottslagen. Vidare omfattas väsentliga överträdelser av EG-förordningar och andra bindande regler. Rapporteringsplikten skall fullgöras omgående. Det innebär en skyldighet för revisorn att utan onödig tidsutdräkt rapportera om de relevanta förhållanden som han har upptäckt. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 12.2.8. Av första stycket framgår att är skyldig att minst en gång kontrollera att registrerade företag uppfyller vissa i lagen angivna villkor. I ordet minst ligger att har möjlighet att göra ytterligare kontroller, om myndigheten exempelvis skulle ha blivit uppmärksammad på något missförhållande. Skyldigheten omfattar emellertid kontroll endast en gång . Skyldigheten att kontrollera att kapitalet inte understiger det uppställda kravet i 5 § första stycket kan uppfyllas genom att kontrollera saken i företagets årsredovisning. Kontrollen av att ägare och ledning inte har gjort sig skyldiga till viss misskötsamhet eller brottslighet bör göras oberoende av om en kontroll redan har gjorts med anledning av att företaget anmält exempelvis en ny styrelseledamot enligt bestämmelsen i 6 § tredje stycket. Syftet med den årliga kontrollen är att upptäcka om någon person i ledningen eller någon ägare med kvalificerat innehav har gjort sig skyldig till relevant misskötsamhet eller brottslighet. Eftersom har det huvudsakliga ansvaret för att kontrollera att erbjudanden till konsumenter om att sätta in medel i företag som driver inlåningsverksamhet uppfyller informationskraven i 8 §, omfattar här aktuella årliga kontroll endast erbjudanden riktade bara till andra än konsumenter. Av andra stycket framgår att ett registrerat företag är skyldigt att på begäran lämna de upplysningar om inlåningsverksamheten som behövs för att inspektionen skall kunna fullgöra sin skyldighet enligt första stycket. Det kan exempelvis röra sig om uppgifter om hur informationen till andra fordringsägare än konsumenter utformas. Att har möjlighet att ingripa mot upptäckta missförhållanden framgår av 17 och 18 §§. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 12.2.9. Nedan, i kommentarerna till 1518 §§, redogörs för de möjligheter som står till buds enligt lagen om inlåningsverksamhet att ingripa mot överträdelser av densamma. Vid sidan av dessa möjligheter till ingripande kan naturligtvis även andra sanktioner eller åtgärder komma i fråga. In- ledningsvis lämnas här några sådana exempel. En person som gör sig skyldig till brott i samband med inlåningsverksamheten, t.ex. bedrägeri eller oredlighet mot borgenärer, kan dömas till ansvar för dessa brott. I avsnitt 12.2.1 redogörs för vissa risker för brottslig verksamhet, bl.a. borgenärsbrott och ekonomiska vinningsbrott. För brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet kan vidare näringsidkaren åläggas företagsbot under vissa förutsättningar (se 36 kap. 7 § ). En ledamot eller suppleant i styrelsen samt verkställande direktör eller vice verkställande direktör i ett aktiebolag kan också meddelas näringsförbud. Så kan exempelvis ske om det är påkallat från allmän synpunkt och t.ex. styrelseledamoten grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa (se 1 och 4 §§ lagen [1986:436] om näringsförbud). Av första stycket framgår att om någon driver sådan inlåningsverksamhet som avses i denna lag utan att vara registrerad är skyldig att förelägga denne att upphöra med verksamheten. Det gäller bl.a. om inlåningsverksamheten drivs av annan person än ett aktiebolag eller en ekonomisk förening, exempelvis en fysisk person eller ett handelsbolag (jfr 4 § första stycket). Det gäller vidare om ett företag inleder inlåningsverksamhet trots att inspektionen avslagit ansökan om registrering enligt 7 § första stycket eller om ett tidigare registrerat företag fortsätter att driva inlåningsverksamhet trots att företaget av vissa skäl avförts ur registret. I samband med att förelägger någon att upphöra med verksamheten har inspektionen möjlighet att besluta hur avvecklingen av verksamheten skall ske. En motsvarande bestämmelse finns med avseende på banker och kreditmarknadsföretag i 15 kap. 18 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse. Om är osäker på om lagen är tillämplig på viss verksamhet har inspektionen enligt andra stycket möjlighet att förelägga den som driver verksamheten att lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för att bedöma om så är fallet. Framkommer det att registreringsplikt föreligger, bör företaget uppmanas att ansöka om registrering enligt 7 § första stycket. En sådan uppmaning bör naturligtvis ges även i det fallet inspektionen är säker på att registreringsplikt föreligger. Om ansökan inte görs eller om den som driver verksamheten vägrar att lämna de begärda upplysningarna, i vilket senare fall inspektionen bör kunna presumera att registreringspliktig verksamhet drivs, skall företaget enligt första stycket föreläggas att upphöra med verksamheten. Bestämmelsen i tredje stycket gör det möjligt för att vända sig till revisorn i det företag som utreds för att få uppgifter om verksamheten. Revisorns uppgiftsskyldighet är dock begränsad till vad han eller hon har fått kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag. Det är alltså omfattningen av revisorns uppdrag som utgör avgränsningen för revisorns upplysningsplikt. Det är samma avgränsning som gäller för en revisors rapporteringsplikt (jfr författningskommentaren till 13 §). Bestämmelserna kommenteras även i avsnitten 12.2.2 och 12.2.9. Av första stycket framgår att om ett företag som driver inlåningsverksamhet inte lämnar fordringsägare som är konsumenter sådan informa- tion som avses i 8 §, skall bestämmelserna i marknadsföringslagen tillämpas. Hänvisningen till marknadsföringslagen innebär att företag, som driver inlåningsverksamhet och inte lämnar information på föreskrivet sätt, kan åläggas att lämna informationen i enlighet med 15 § marknadsföringslagen. Ett informationsåläggande kan meddelas även den som är anställd i ett sådant företag och annan som handlar på företagets vägnar. Vid sidan av bestämmelsen i 15 § marknadsföringslagen blir även de handläggningsregler m.m. som anknyter till den bestämmelsen tillämpliga, t.ex. 16, 1921, 3436 och 38 §§ marknadsföringslagen. Det innebär bl.a. att i frågor som inte är av större vikt kan förelägga ett företag vid vite att informera. Vidare kan en fråga om informationsåläggande tas upp av efter ansökan av bl.a. . Näringsidkare är skyldiga att på uppmaning av komma in med yttrande eller upplysningar i ett ärende som rör informationsplikten. I ett ärende där det kan antas att informationsåläggande kan komma i fråga, är näringsidkaren vidare skyldig att på uppmaning av tillhandahålla handling och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ärendet. Om uppmaningen inte följs kan förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra denna skyldighet. En förutsättning för att meddela informationsåläggande enligt 15 § marknadsföringslagen är att informationen är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Av andra stycket framgår därför, på inrådan av , att informationen enligt 8 § skall anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. framför även att det för tydlighets skull bör av författningstexten framgå att en marknadsföringsåtgärd i strid med lagen kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 2228 §§ marknadsföringslagen. Genom att göra en följdändring i 22 § andra stycket marknadsföringslagen (se även författningskommentaren till den bestämmelsen) i kombination med hänvisningen till marknadsföringslagen i första stycket av den här paragrafen får detta emellertid anses framgå tillräckligt tydligt. Av tredje stycket framgår att har en subsidiär rätt att ingripa mot brister i informationen. Skälen för detta framgår av avsnitt 12.2.4. Inspektionen har då möjlighet att förelägga företaget att fullgöra informationsplikten och i sista hand att avföra företaget ur registret. Bestämmelsen är fakultativ, eftersom inspektionen kan göra bedömningen att det faktum att informationsplikten brister är mer ett rent misstag än avsiktligt från företagets sida. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 12.2.4. Paragrafen innehåller en möjlighet att ingripa vid utebliven information, när ett erbjudande riktar sig bara till andra än konsumenter. har då möjlighet att förelägga företaget att fullgöra informationsplikten och i sista hand att avföra företaget ur registret. Bestämmelsen är fakultativ, eftersom inspektionen kan göra bedömningen att det faktum att informationsplikten brister är mer ett rent misstag än avsiktligt från företagets sida. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 12.2.4. Paragrafen innehåller flera sanktionsbestämmelser. Av första stycket framgår att får förelägga ett företag som driver inlåningsverksamhet att göra rättelse i vissa angivna situationer. Det gäller enligt punkten 1 om ett aktiebolag eller en ekonomisk förening inte har ett bundet eget kapital på minst tio respektive eller motsvarande belopp i euro (se 5 § första stycket). har vidare möjlighet att ingripa enligt denna punkt om ett företag som driver inlåningsverksamhet inte uppfyller det krav som ställs på dess ledning enligt 6 § första stycket. Ett föreläggande om att göra rättelse innebär i praktiken att företaget måste byta ut den diskvalificerade personen i ledningen. Inspektionen kan inte ingripa mot en diskvalificerad ägare enligt den här bestämmelsen. Då gäller i stället andra stycket. Bestämmelsen i punkten 1 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, som till skillnad från lagrådsremissens förslag (16 och 19 §§) innebär att bestämmelsen är fakultativ och inte obligatorisk för . Regeringen vill dock understryka att det endast undantagsvis bör kunna komma i fråga att inspektionen avstår från att ingripa mot ett företag som bryter mot de i punkten angivna bestämmelserna. har möjlighet att ingripa enligt punkten 2 om företaget tillåter att behållningen, som varje konsument får placera, överstiger . Möjligheten gäller vidare om ett registrerat företag på inspektionens begäran inte lämnar sådana upplysningar om verksamheten som behövs för att inspektionen skall kunna kontrollera att penningtvättslagen följs, om inte minst en revisor har valts av bolagsstämman eller föreningsstämman, om revisorerna inte uppfyller uppställda kvalifikationskrav samt om företaget inte på begäran lämnar de upplysningar om verksamheten som behövs för att inspektionen skall kunna fullgöra den årliga kontrollen av att vissa villkor i lagen är uppfyllda. Enligt punkten 3 har möjlighet att ingripa om företaget överträder en bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som meddelats med stöd av den lagen. Syftet med bestämmelsen i punkten 4 är att skall ges en allmän möjlighet att ingripa när inspektionen får kännedom om förhållanden som innebär att ett företag överträder någon bestämmelse i en författning som reglerar företagets inlåningsverksamhet. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Möjligheten att ingripa kan användas bl.a. om en revisorsrapport enligt 13 § föranleder det. Det kan vara fråga om att en revisor rapporterar om att en styrelseledamot eller den verkställande direktören i ett aktiebolag inom ramen för inlåningsverksamheten har gjort sig skyldig till brott. I detta konkreta exempel kan revisorn dessutom under vissa förutsättningar vara skyldig att agera enligt 10 kap. 3840 §§ aktiebolagslagen. Det kan därför finnas fall då det är mindre lämpligt att inspektionen agerar. Så kan exempelvis också vara fallet när en brottslig verksamhet inte primärt drabbar de som satt in återbetalningspliktiga medel i företaget. Ett sådant val av inspektionen möjliggörs genom att bestämmelsen är fakultativ. Eftersom ett företag som driver inlåningsverksamhet inte står under direkt tillsyn är det mest sannolika scenariot att får kännedom om oegentligheter inom ramen för inlåningsverksamheten just genom en revisorsrapport. Bestämmelsen ger dock inspektionen möjlighet att ingripa även i de fall inspektionen på annat sätt får kännedom om förhållanden som innebär att företaget överträder någon bestämmelse i en författning som reglerar företagets inlåningsverksamhet. Lagrådets förslag innebär således här, till skillnad från förslaget i lagrådsremissen, att inspektionen har möjlighet att ingripa redan vid mindre överträdelser än sådana väsentliga, som en revisor är skyldig att rapportera om. Se även författningskommentaren till 13 §. Av andra stycket framgår att har möjlighet att förelägga en kvalificerad innehavare, som inte uppfyller det krav som ställs i 6 § första stycket, att avyttra sina aktier eller andelar på visst sätt eller, om innehavaren är en juridisk person, att byta ut den i dess ledning diskvalificerade personen. Bestämmelsen beaktar Lagrådets synpunkt att ett föreläggande om att göra rättelse inte är tillräckligt precist med avseende på att avyttra viss del av ett innehav. Eftersom Lagrådets motsvarande förslag till bestämmelse synes dubbelreglera ingripande mot ett företag, vars ledning är diskvalificerad (jfr 17 § första stycket 1 och andra stycket i bilagan till Lagrådets yttrande), behandlar denna bestämmelse bara ingripande mot olämplig ägare. Ingripande mot olämplig ledning behandlas i första stycket punkten 1. Om ett företag inte gör rättelse, har enligt tredje stycket möjlighet att avföra företaget ur registret. Det bör noteras att detta gäller bara om själva företaget inte gör rättelse, dvs. i de situationer som anges i första stycket. Den enda ytterligare sanktion som kan tas till mot en kvalificerad innehavare, som inte följer ett föreläggande enligt andra stycket, är att förena föreläggandet med vite enligt 19 §. Enligt detta stycke är vidare inspektionen skyldig att avföra företaget ur registret om det anmäler att det inte längre driver inlåningsverksamhet eller om det på annat sätt framgår att inlåningsverksamheten har upphört. I detta innefattas dels fall då verksamheten upphör på frivillig väg, dels situationer då det på annat sätt framgår att verksamheten upphört, exempelvis vid konkurs. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 12.2.2, 12.2.57 och 12.2.9. Av första stycket framgår att förelägganden som meddelar får förenas med vite. Denna möjlighet finns för att inspektionens förelägganden skall vara effektiva. Lagen (1985:206) om viten är tillämplig. Inspektionen får enligt andra stycket bestämma att ett beslut om föreläggande skall gälla . Det kan finnas situationer när det är lämpligt att inlåningsverksamheten stoppas för att skydda placerare. Så är exempelvis fallet om företaget överträder bestämmelserna i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. Ett annat exempel är när inlåningsverksamhet drivs av en annan person än ett aktiebolag eller en ekonomisk förening. Av bestämmelsen framgår att har möjlighet att bestämma hur avvecklingen av inlåningsverksamheten skall ske, när inspektionen avför ett företag som driver inlåningsverksamhet ur registret. En motsvarande bestämmelse finns i 15 kap. 4 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse. Av Lagrådets yttrande framgår att Lagrådet anser att inspektionen i ett beslut om avregistrering också bör kunna bestämma hur inlåningsverksamheten skall avvecklas. Enligt paragrafen får ett beslut av enligt 15 § andra stycket, som innebär att den som driver verksamhet som inte är registrerad föreläggs att lämna vissa upplysningar om verksamheten, inte överklagas. Inspektionens beslut i övrigt överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar framgår att länsrätten är första instans. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. påtalar att behöver förstärkas och att den resursförstärkningen måste finansieras genom uttag av avgifter från företag som driver inlåningsverksamhet, såväl i samband med registreringen som i den löpande tillsynen. Även och framför liknande synpunkter. Bestämmelsen i första stycket innebär att företag som driver inlåningsverksamhet är skyldiga att med årliga avgifter bekosta verksamhet med anknytning till denna lag. Av andra stycket framgår att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om de avgifter som avses i första stycket. Regeringen har vidare möjlighet att meddela föreskrifter om ansöknings- och expeditionsavgifter vid (se bet. 1989/90:FiU38 och rskr. 1989/90:289). För företag som redan driver inlåningsverksamhet för lagens ikraftträdande gäller att dessa företag får fortsätta med sin verksamhet efter denna tidpunkt. Det är exempelvis fråga om sparkassor och spar- och låneföreningar. Om ett sådant företag har ansökt om registrering , får företaget fortsätta att driva verksamheten till dess beslut om registrering har vunnit laga kraft. Ett företag som inte har ansökt om registrering efter Prop. 2002/03:139 lagens ikraftträdande får inte fortsätta att driva verksamheten. spektionen skall i sådant fall vidta de ingripandeåtgärder som föreskrivs i lagen. Företag som redan driver verksamhet enligt vissa närmare angivna övergångsbestämmelser för lagens ikraftträdande, och vars inlåningsverksamhet omfattas av denna lag, behöver inte uppfylla villkoret i 9 § om beloppsbegränsning. Detta innebär att det saknas anledning och möjlighet att ingripa mot sådana företag enligt 18 § första stycket 2 och tredje stycket. 19.4Förslaget till lag om ändring i Ändringen i första stycket 2 är en följd av att lagen om finansieringsverksamhet upphävs och kreditmarknadsföretagen i stället regleras av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Ändringen i första stycket 2 är en följd av att lagen om finansieringsverksamhet upphävs och kreditmarknadsföretagen i stället regleras av lagen om bank- och finansieringsrörelse. I andra stycket har hänvisningen till lagen (1983:890) om allemanssparande strukits eftersom denna lag upphävdes . 19.5Förslaget till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173) Ändringarna i andra stycket är en följd av att lagen om finansieringsverksamhet och bankrörelselagen upphävs och ersätts av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Vidare har vissa redaktionella ändringar gjorts på grund av att i lagen om bank- och finansieringsrörelse används kreditinstitut respektive utländskt kreditinstitut som samlingsbegrepp för banker och kreditmarknadsföretag respektive utländska bank- och kreditföretag. Genom ändringarna kommer punkten 1 att omfatta de företag som omfattas av punkterna 1 och 4, punkten 2 de företag som omfattas av punkterna 3 och 6 och punkten 3 de företag som omfattas av punkterna 2 och 5. Ändringarna innebär inte några förändringar i sak. Ändringen i tredje stycket är en följd av ändringarna i andra stycket. En redaktionell ändring har gjorts i första stycket genom att hänvisningen till banker och kreditmarknadsföretag bytts ut mot samlingsbegreppet svenskt kreditinstitut. Ändringarna i andra stycket är en följd av att lagen om finansieringsverksamhet och bankrörelselagen upphävs och ersätts av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Vidare används uttrycket utländskt kreditinstitut som ett samlingsbegrepp. Ändringarna innebär inte några förändringar i sak. Ändringarna i tredje och fjärde styckena är en följd av ändringarna i 3 § andra stycket. 19.6 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) Ändringen i andra stycket är en följd av att bankrörelselagen upphävs och ersätts av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Ändringen innebär inte någon förändring i sak. 19.7 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Ändringarna i tredje stycket följer inledningsvis av att lagen (1996:1006) om valutaväxling och betalningsöverföring ändrar rubrik till lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. lagen om valutaväxling och betalningsöverföring till att även omfatta viss annan finansiell verksamhet (se avsnitt 5.4.5.1) innebär att fysiska och juridiska personer som ägnar sig åt sådan verksamhet är skyldiga att lämna de uppgifter till enligt 7 § och 8 § andra stycket i nämnd lag som inspektionen behöver för att kontrollera att bl.a. penningtvättslagen följs respektive om anmälningsskyldighet föreligger. Utvidgningen av lagen innebär vidare att sekretessreglerna i detta stycke blir tillämpliga på kontroll enligt ovan nämnd lag. Vid ett uppgiftslämnande till inspektionen kan t.ex. en privatpersons För att skydda uppgifter om tredje mans ekonomiska och personliga förhållanden som kan tänkas framkomma, omfattas sådana uppgifter av sekretess.