prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Villkoren får aldrig ställa krav på själva innehållet i tjänsten. är inte avsedd att reglera innehållet i elektroniska kommunikationstjänster. För olagligt eller skadligt innehåll gäller i tillämpliga fall annan lagstiftning. Villko- ren är inte heller avsedda att genomdriva eller komplettera befintliga be- stämmelser om konsumentskydd, marknadsföring etc. Av artikel 5.2 i auktorisationsdirektivet framgår bl.a. att om en medlemsstat beviljar nyttjanderätter för , skall giltighetstiden vara skälig för den ifrågavarande tjänsten. Tidsbegränsade tillstånd kan vara befogade med hänsyn till önskemålet om en effektiv och ändamåls- enlig förvaltning av nummerresurserna. Villkor om tillståndets giltig- hetstid skall därför kunna uppställas med stöd av lagen. När tillstånds- tiden bestäms skall hänsyn tas till rimliga anspråk på långsiktighet i för- hållande till den användning som numren är avsedda för. En fungerande nummerplanering kräver dock att nummerplanen vid behov kan ändras. Villkor om tillståndets giltighetstid skall därför kunna förenas med för- behåll för de eventuella ändringar av giltigheten som föranleds av för- ändringar i den aktuella nummerplanen. Det skall även vara möjligt att ställa upp villkor angående åtaganden som gjorts av den sökande i samband med att tillstånd beviljats efter ett inbjudningsförfarande. Sådana åtagande kan ha varit direkt avgörande för tilldelningen av en begränsad nummerresurs, och skall därför kunna gö- ras gällande i form av tillståndsvillkor. I tillämpliga fall skall det också vara möjligt att ställa upp villkor om sådana krav och skyldigheter som följer av internationella avtal i fråga om användning av nummer. Möjligheten att uppställa villkor i samband med tillstånd att använda nummer kommer att få sin huvudsakliga tillämpning vad gäller nummer ur den nationella nummerplanen för telefoni. I tillämpliga fall skall dock villkor också kunna uppställas i samband med tilldelning av nummer ur andra nationella nummerplaner, planer med nära anknytning till telefoni- nummerplanen och de tekniska planer som upprättas och förvaltas natio- Prop. 2002/03:110 nellt (se närmare om dessa planer i avsnitt 15.1). Enligt artikel 6.1 i auktorisationsdirektivet skall bl.a. villkor som ställs för användning av nummer vara objektivt motiverade med avseende på det nät eller den tjänst som berörs, samt öppet redovisade, icke- diskriminerande och proportionella. Dessa hänsyn skall således alltid beaktas i samband med att myndigheten ställer upp villkor för tillstånd att använda nummer ur den nationella nummerplanen. Av artikel 6.4 i auktorisationsdirektivet framgår vidare att de villkor som gäller för den allmänna auktorisationen inte får upprepas vid beviljandet av nyttjande- rätter. Detta innebär att skyldigheter som redan framgår generellt av la- gen inte får återkomma i form av tillståndsvillkor. Regeringens förslag: Tillstånd att använda nummer av betydande ekonomiskt värde får beviljas efter allmän inbjudan till ansökan. Till- delningen skall då ske genom jämförande urvalsförfarande, anbuds- förfarande, lottning eller genom en kombination av dessa förfaranden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om innehållet i en allmän inbjudan och om förfaran- det i övrigt. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens, från- sett att utredningen talade om adresser och dessutom begränsade sig till att endast föreslå tilldelning efter anbudsförfarande eller lottning. Remissinstanserna: Remissinstanserna överlag, däribland Ekonomi- styrningsverket, , och , är positivt inställda till möjligheten att bevilja tillstånd att använda nummer av betydande ekonomiskt värde efter auktion eller lottning. för- ordar även möjligheten att kombinera förfarandena. Skälen för regeringens förslag: För svenskt vidkommande har till- delningen av nummer länge inte betraktats som ett förfarande med eko- nomisk innebörd. Nummer har ansetts som en gemensam resurs som staten förfogar över och som kan disponeras efter behov. kan konstateras att det finns nummer som av vissa användare anses värde- fullare än andra och därför kan sägas ha ett marknadsvärde. Att förena en resurs som nummer med ett pris är en effektiv metod att signalera värdet av denna resurs till marknaden. Som styrmedel medför en riktig pris- sättning att resurserna allokeras till de aktörer som värderar dem högst, vilket typiskt sett för effektivitet. Detta gäller i synnerhet för de fall efterfrågan överstiger utbudet, t.ex. när det gäller speciellt attraktiva nummer. I ingressen till ramdirektivet anges att medlemsstaterna, vid tilldelning av radiofrekvenser och nummer med exceptionellt ekonomiskt värde, får använda urvalsförfaranden som bygger på konkurrens eller jämförelse. En förutsättning är dock att utdragna handläggningstider så långt möjligt skall undvikas. Särskilda tidsfrister för dessa tilldelningsförfaranden an- ges därför i artikel 5.4 i auktorisationsdirektivet. Det skall således införas en bestämmelse i lagen om elektronisk kom- Prop. 2002/03:110 munikation om att tillstånd att använda nummer av betydande ekono- miskt värde får beviljas efter allmän inbjudan till ansökan. Tillstånds- myndigheten skall själv få besluta om vilka nummer som skall anses ha ett sådant värde. De olika förfaranden som skall komma i fråga beträf- fande tilldelning av dessa nummer är jämförande urvalsförfarande (s.k. skönhetstävling), anbudsförfarande där det pris sökanden är villig att be- tala är avgörande (auktion), lottning eller en kombination av dessa. Be- dömningen av vilket förfarande som skall tillämpas bör göras av myn- digheten i det enskilda fallet. Regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer får meddela föreskrifter om innehållet i en allmän inbjudan och tilldelningsförfarandet i övrigt. Tanken med lottning är att slumpen helt och hållet skall få avgöra ut- fallet. Vid jämförande urvalsförfarande tävlar de sökande genom att göra utfästelser eller på annat sätt visa sin lämplighet. Vid ett auktions- förfarande lämnar intressenterna anbud varvid den som är beredd att be- tala högst ersättning tilldelas tillståndet. Auktionen kan vara sluten eller genomföras med öppna anbud där anbudsgivarna ges möjlighet att bjuda över varandra. 16Överlåtelse av tillstånd att använda radio- sändare eller nummer Regeringens förslag: Tillstånd eller del av tillstånd att använda radio- sändare eller nummer får överlåtas. En överlåtelse skall endast vara giltig efter medgivande från den myndighet som meddelat tillståndet. Medgivande skall lämnas bl.a. under förutsättning att det inte finns skäl att anta att överlåtelsen inverkar menligt på konkurrensen och att det inte finns något annat skäl mot det. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att endast överlåtelser av tillstånd i sin helhet skall vara möjligt. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiv till att överlåtelse av tillstånd skall få ske. Dock anser flera av dem att även del utav tillstånd skall få överlåtas. Skälen för regeringens förslag: Frågan om överlåtelse av nyttjande- rätter behandlas i såväl i artikel 9 i ramdirektivet som i artikel 5.2 i auktorisationsdirektivet. I artikel 9.3 i ramdirektivet anges att medlemsstaterna får tillåta företag att överföra rättigheter att använda radiofrekvenser till andra företag. Medlemsstaterna skall enligt punkten 4 samma artikel säkerställa att ett företags avsikt att överföra rättigheter att använda radiofrekvenser anmäls till den nationella regleringsmyndighet som har ansvaret för tilldelningen av radiospektrum, och att varje över- föring äger rum i enlighet med förfaranden som fastställts av den natio- nella regleringsmyndigheten och offentliggörs. De nationella reglerings- myndigheterna skall säkerställa att konkurrensen inte snedvrids som ett resultat av sådana transaktioner. I de fall användningen av radio- frekvenser har harmoniserats genom tillämpning av radiospektrum- beslutet eller andra gemenskapsåtgärder, skall sådan överföring inte leda till ändrad användning av radiofrekvensen. Enligt artikel 5.2 i auktorisationsdirektivet skall medlemsstaterna vid beviljandet av nyttjanderätten ange om denna kan överlåtas på rätts- innehavarens initiativ och, i fråga om radiofrekvenser, på vilka villkor denna kan överlåtas i enlighet med artikel 9 i ramdirektivet. Stöd för att tillåta överlåtelse av tillstånd att använda radiosändare och nummer ur nationell nummerplan finns i punkterna B 5 respektive C 6 i bilagan till auktorisationsdirektivet. Överlåtelser förekommer i praktiken genom att bolag med sådana rättigheter överlåts. Det bör där- för underlätta hanteringen om tillstånden får överlåtas. Tillstånd kan skilja sig i betydande grad vad avser omfattningen av de tilldelade resurserna. Det kan därför tänkas uppkomma situationer då en operatör har behov av en del av de i tillståndet avsedda resurserna eller flera operatörer har behov av någon del av dessa. Avgörande för om en överlåtelse är möjlig eller inte i dessa situationer blir om ett eller flera tillstånd meddelats, såvida tillstånd endast får överlåtas i sin helhet. Det är därför mest ändamålsenligt att medge överlåtelse av även en del av sådana resurser. Regeringen anser således i likhet med flera remissinstanser att även del av tillstånd bör kunna överlåtas. Detta bör uttryckligen anges i lagen. Vid övervägande om överlåtelse får ske måste faktorer som anges i ar- tikel 9.4 i ramdirektivet om påverkan på konkurrensen av en överlåtelse vägas in. En prövning av överlåtelsen av förvaltningsmyndighet måste ske för att säkerställa att krav och åtaganden i samband med beviljande av rät- tigheten kan upprätthållas. För överlåtelse skall därför erfordras medgi- vande från den myndighet som meddelat tillståndet. Det måste säker- ställas att förvärvaren uppfyller alla krav som uppställts på sökanden. Det måste vidare säkerställas att överlåtelse inte medges om det finns skäl att anta att överlåtelsen inverkar menligt på konkurrensen, dvs. konkurren- sen snedvrids, eller om överlåtelsen leder till ändrad användning av radiofrekvenserna, om denna är harmoniserad genom tillämpning av radiospektrumbeslutet eller andra gemenskapsåtgärder. Det bör dessutom finnas möjlighet att inte medge en överlåtelse om det föreligger särskilda skäl mot det. Detta måste således utredas av myndigheten innan medgi- vande kan ges. Särskilda skäl mot att lämna medgivande till överlåtelse kan vara att myndigheten vid sin prövning finner att störning på tjänster i angränsande frekvensband ökar jämfört med den ursprungliga användningen. Beträffande överlåtelse av en del av ett tillstånd att använda radiosändare kan särskilda skäl vara att en överlåtelse skulle medföra ett ineffektivt nyttjande av fre- kvenserna. Möjligheten att överlåta del av tillstånd kan antas bli aktuell främst när vissa frekvensområden med flera tillståndsinnehavare med likartad verk- samhet önskar överlåta delar av de tilldelade frekvensresurserna. Detta kan underlätta för tillståndsinnehavare på den i snabb takt föränderliga IT-marknaden att justera frekvensbehovet efter rådande marknads- situation. Det förtjänar dock att påpekas att radioanvändningen skall vara av samma slag för att en överlåtelse skall kunna ske. En överlåtelse av del av tillstånd att använda radiosändare eller num- Prop. 2002/03:110 mer får betraktas som ett ändrat och ett nytt tillstånd. de rättigheter och skyldigheter som gäller för tillståndet. När ett tillstånd överlåts helt eller delvis kan omständigheterna vid överlåtelsen särskilt vad avser överlåtelse av del av tillstånd föranleda behov av att ändra villkoren. En sådan möjlighet bör införas i lagen. En överlåtelse av ett tillstånd eller del av tillstånd i strid med detta föreslås vara utan verkan. Samtrafik och andra former av tillträde Regeringens förslag: En definition av samtrafik skall införas i lagen. Regeringens bedömning: Definitioner av tillträde, accessnät och roaming behöver inte införas i lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har lämnat för- slaget utan invändning. Vissa, såsom Hi3G och , anser dock att EG-direktivens definitioner skall införas oförändrade i lagen. Skälen för regeringens förslag Telelagen innehåller regler om tillträde, men ingen generell definition av Enskilda bestämmelser i telelagen (1993:597) pekar i stället ut vissa former av tillträde. En form av tillträde är skyldigheten i 23 a § att upplåta nätkapacitet för att andra skall tillhandahålla mobila teletjänster i En annan sådan bestämmelse är 23 b § som föreskriver om viss skyldighet för operatörer att på marknadsmässiga villkor låta abonnenter hos annan sända och ta emot telemeddelanden på nätet. tillträde till mobilnät är dock inte helt klargörande. Inte heller i övrigt ger telelagen någon klar bild av vad som avses med tillträde. I tillträdesdirektivet konstateras att begreppet tillträde har många olika betydelser och att det därför är nödvändigt att exakt definiera hur det an- vänds i direktivet. Det bör noteras att denna definition inte skall påverka begreppets användning i andra gemenskapsbestämmelser. avses enligt artikel 2 i tillträdesdirektivet att faciliteter eller tjänster görs tillgängliga för ett annat företag på fastställda villkor, med eller utan ensamrätt, i syfte att tillhandahålla elektroniska kommunikationstjänster. Tillgängliggörandet skall alltså ske i syfte att göra det möjligt för ett företag att tillhandahålla elektroniska kommunikationstjänster, dvs. tjänster som vanligen tillhandahålls mot ersättning och som helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska Prop. 2002/03:110 kommunikationsnät. Tillträde avser alltså inte tjänster i form av tillhandahållande av innehåll eller utövande av redaktionellt ansvar över detta innehåll. Definitionen innebär vidare att tillträde för slutanvändare inte omfattas (jfr artikel 1.2 i tillträdesdirektivet). Med slutanvändare avses en användare som inte tillhandahåller allmänna kommunikations- nät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. I definitionen anges att bl.a. omfattas tillträde till nätelement och till nätet hörande faciliteter såsom accessnät, fysisk infrastruktur inbegripet byggnader, ledningar och , relevanta programvarusystem såsom driftstödssystem, nummeromvandling eller system som erbjuder likvärdiga funktioner, fasta nät och mobilnät, i synnerhet tillträde för roaming, system med villkorad tillgång för digitala TV-tjänster, samt Eftersom definitionen i tillträdesdirektivet inte är uttömmande anser regeringen att en särskild definition i lagen motsvarande direktivets inte skulle underlätta tillämpningen. Tolkningen av tillträdesbestämmelserna får i stället ske bl.a. mot bakgrund av definitionen i tillträdesdirektivet, se avsnitt 30, kommentaren till 4 kap. 8 §. En viktig omständighet i detta sammanhang är att med tillträde enligt tillträdesdirektivet inte avses till- träde för slutanvändare. Tillträdesdirektivet definierar accessnät som den fysiska förbindelse som förbinder nätanslutningspunkten i en abonnents lokaler med kors- kopplingen eller likvärdig facilitet i det fasta allmänna telefonnätet. Det bör dock klargöras att det finns andra accessnät än det metallbaserade allmänna telefonnätet som anges i definitionen. Det finns t.ex. även accessnät i form av fiberoptiska datanät, metallbaserade accessnät för datakommunikation, kabel-TV-nät samt elnät, även om det metall- baserade kretskopplade accessnätet är det huvudsakliga accessnätet för de flesta användare . Med hänsyn till att preciseringen i direktivet endast är en exemplifie- ring av vissa former av tillträde saknas anledning att tolka direktivets bestämmelser som begränsat till det metallbaserade accessnätet. Någon definition av accessnät i lagen föreslås inte. Tillträdesdirektivet definierar inte närmare vad som avses med roaming. Termen synes vara av mer teknisk karaktär och används av operatörer för att beskriva det förhållandet att två operatörer avtalar om att låta abon- nenter hos den ena via den andre operatörens nät sända och ta emot tele- meddelanden. () har i sin skrivelse Förslag till ändring av telelagen angående skyldighet för operatörer av mobila telenät att tillhandahålla nationell roaming, , dnr 99-19995, lämnat förslag på att definiera nationell roaming som en tjänst som till följd av avtal mellan två operatörer möjliggör att en mobilterminal med en identifikationsmodul (t.ex. ett ) som är knuten till ett visst all- Prop. 2002/03:110 mänt tillgängligt telenät, utan avtal därom i det enskilda fallet, kan ut- nyttja ett annat telenät i samma land för mobila telejänster. PTS anför att roaming kan delas upp i tjänsterna internationell och nationell roaming, för vilka gäller olika villkor. Internationell roaming har funge- rat på marknadsmässiga villkor eftersom det funnits ömsesidiga intressen av sådant tillträde till mobiltelefonnät i andra län- der. Vad avser nationell roaming har det däremot förelegat lagstadgade skyldigheter i 23 b § telelagen om att erbjuda sådan tjänst till marknads- mässiga villkor. Enligt regeringens mening är roaming att betrakta som en form av till- träde. Någon särskild definition för denna form av tillträde föreslås inte. Samtrafik definieras i 1 § telelagen som den fysiska och logiska sammankopplingen av telenät som möjliggör att teletjänster som tillhandahålls i telenäten fungerar mellan alla användares nätanslutnings- punkter, såväl fasta som mobila, och att användarna ges möjlighet att få tillgång till tjänster som tillhandahålls i näten. Enligt ordalydelsen är rekvisiten i telelagen kumulativa, vilket innebär att samtrafik förutsätter såväl fysisk som logisk sammankoppling. Denna definition är likalydande med definitionen i samtrafikdirektivet och inne- bär alltså att olika teleoperatörer sammankopplar sina telenät för att tele- användarna skall kunna ringa till varandra eller nå speciella teletjänster såsom t.ex. frisamtalstjänster. Definitionen bör införas i den nya lagen. Genom tillträdesdirektivets definition av samtrafik har begreppet ut- sträckts till att omfatta även andra nät än telenät i traditionell mening, t.ex. nät som används för utsändningar av radio- och TV-program till allmänheten. Med samtrafik avses där den fysiska och logiska samman- kopplingen av allmänna kommunikationsnät som används av samma el- ler ett annat företag för att göra det möjligt för ett företags användare att kommunicera med samma eller ett annat företags användare eller få till- gång till tjänster som erbjuds av ett annat företag (tillträdesdirektivet, artikel 2). Inte heller denna definition påverkar begreppets användning i andra gemenskapsbestämmelser. De tjänster som sammankopplingen av de olika näten skall ge använ- darna tillgång till kan tillhandahållas av de berörda nätkontrollerande företagen eller av andra företag som har erhållit tillträde till näten. Sam- trafik är därför en särskild typ av tillträde som genomförs mellan opera- törer av allmänna nät, dvs. företag som tillhandahåller eller som har rätt att tillhandahålla ett allmänt kommunikationsnät eller tillhörande instal- lation (tillträdesdirektivet, artikel 2 b). En operatör kan således äga underliggande nät eller faciliteter, eller helt eller delvis hyra nät och in- stallationer. 17.2Allmänna skyldigheter och skyldigheter som kan åläggas ett företag i fråga om tillträde Regeringens förslag: En operatör av ett allmänt kommunikationsnät skall vara skyldig att förhandla om samtrafik med den som tillhanda- håller eller avser att tillhandahålla allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. Den som kontrollerar tillträde till slutanvändare skall kunna förpliktas att mot marknadsmässig ersättning bedriva samtrafik eller vidta annan åtgärd som krävs för att säkerställa att slutanvändare kan nå varandra. Skyldighet avseende insyn, icke-diskriminering, särredovisning, tillgodoseende av rimliga krav på samtrafik och andra former av tillträde, priskontroll eller kostnadsredovisning skall åläggas den som bedömts ha ett betydande inflytande på en viss bestämd marknad. En sådan för- pliktelse skall syfta till att skapa effektiv konkurrens på marknaden. Varje operatör skall härutöver kunna åläggas att mot marknadsmässig ersättning tillhandahålla samlokalisering eller andra möjligheter till ge- mensamt utnyttjande av egendom eller annat, om det krävs för att skydda miljö, folkhälsa eller allmän säkerhet eller för att uppnå mål för fysisk planering. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag innehöll dock inte möjlighet att beakta upprätthållandet av nätets funktion och tekniska säkerhet vid förpliktelse om tillträde. Utredningens förslag till bestämmelser om möjlighet att för- plikta den som kontrollerar tillträde till slutanvändare att bedriva sam- trafik eller om möjlighet att förplikta en operatör att tillhandahålla sam- lokalisering innehöll vidare inte någon uttrycklig reglering av ersätt- ningen. Utredningen föreslog vidare att bestämmelserna om tillträde skall gälla även för ett kommunikationsnät som inte är allmänt men som ge- nom tillträde till ett allmänt kommunikationsnät är underställt villkor enligt lagen. Vidare innehåller regeringens förslag, till skillnad från ut- redningens, att skyldigheten att förhandla om samtrafik även gäller när förhandling begärs av en part från tredje land. Remissinstanserna: anför att förhandlings- skyldigheten måste tillämpas lika på leverantörer från EES-länder som på leverantörer från tredje land. och () anser att en skyldighet att förhandla inte är tillräcklig där parterna inte är jämnstarka och att samtrafikskyldigheten skall framgå som en generell skyldighet direkt i lagen. anser att det finns goda skäl för en generell samtrafikskyldighet angiven direkt i lagen, men tar inte ställning i frågan om tillåter en sådan reglering. Länsrätten i ser det som önskvärt att i vart fall en pre- sumtion för samtrafik införs, för operatörer som kontrollerar slut- användarnas tillträde. Länsrätten delar utredningens uppfattning att tran- sitering ingår i samtrafikbegreppet. Kammarrätten i , , , Call- media m.fl. är också för en generell samtrafikskyldighet som framgår direkt av lag. anser att det i rådande marknadssituation är för tidigt att avskaffa den generella samtrafik- skyldigheten. anser däremot att en generell samtrafik- skyldighet skulle strida mot direktivets uppbyggnad. 2002/03:110 pekar vidare på att utredningens slutsats att minst en skyldighet skall in- föras för företag med betydande inflytande på marknaden, vinner stöd i uttalanden från kommissionen i riktlinjerna för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknadsinflytande. anser att de problem som kan uppstå i samband med att den generella samtrafik- skyldigheten försvinner bör utredas närmare. IT-Företagen är tilltalat av tanken på att den generella skyldigheten endast är att förhandla om sam- trafik, men uppfattar, liksom , den föreslagna möjligheten att ålägga skyldigheter på dem som kontrollerar slutanvändarnas tillträde som otydlig. TeliaSonera ser inte behov av tillämpa möjligheten att ålägga den som kontrollerar slutanvändarnas tillträde skyldigheter utan anser att regeln i likhet med 35 § telelagen skall tillämpas i yttersta undantagsfall, men delar i övrigt i princip utredningens bedömningar om hur tillträdesdirektivet bör genomföras i lagen. TeliaSonera anser vidare att förslaget till bestämmelse om samlokalisering och annat gemensamt utnyttjande av egendom eller annat, om det krävs för att skydda miljö m.m. inte bör genomföras, då direktivet inte ålägger medlemsstaterna att införa bestämmelsen.