prop · GQ03107 · 2003-05-21 00:00:00 — 5.Placeringar och fordringar för vilka svarar en sådan utländsk kommun eller därmed jämförlig samfällighet, med befogenhet att kräva in offentlig uppbörd, som regeringen föreskriver. 6.Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden som inte är mer riskfyllda än de som anges i 15 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver. 7.Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som anges Placeringar och fordringar för vilka allmänna hypoteksbank, ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag med tillstånd enligt 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse svarar. 2.Placeringar och fordringar för vilka svarar en kommun eller därmed jämförlig samfällighet i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver. 3.Placeringar och fordringar med en återstående löptid av högst för vilka ett utländskt kreditinstitut svarar. 4.Placeringar och fordringar för vilka svarar ett utländskt kreditinstitut inågon av de utländska stater som regeringen föreskriver. 5.Placeringar och fordringar för vilka svarar någon av de internationella utvecklingsbanker som regeringen föreskriver. 6.Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden som inte är mer riskfyllda än de som anges i 15 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver. 1 Senaste lydelse 2000:444. Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för Prop. 2002/03:107 vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som anges Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för vilka säkerheten utgörs av panträtt i bostadsfastighet eller tomträtt till sådan fastighet inom det uppskattade värde som institutet bestämt efter särskild värdering. Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden som inte är mer riskfyllda än de som anges i 1 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver. Övriga placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden. Vid bestämmandet av kapitalkravet undantas sådana övervärden och tillskott som enligt 2 kap. 7 § andra respektive tredje stycket skall räknas av från kapitalbasen, sådana icke likvida tillgångar som räknats av från kapitalbasen enligt 2 kap. 8 §, sådana poster som inte skall räknas in vid bestämmandet av ett instituts exponeringar enligt 5 kap. 4 § tredje stycket 2 och som räknats av från kapitalbasen, fordringar mot företag som ingår i samma finansiella företagsgrupp som institutet och som omfattas av bestämmelserna i 6 kap. om fullständig konsolidering eller konsolidering genom klyvningsmetod, fordringar som har garanterats av ett företag som ingår i samma finansiella företagsgrupp som institutet och som omfattas av bestämmelserna i 6 kap. om fullständig konsolidering eller konsolidering genom klyvningsmetod. Vid bestämmandet av kapitalkravet skall tillgångarna och åtagandena tas upp till sammanlagt av summan av de poster som anges i första stycket A, av summan av de poster som anges i första stycket B, av summan av de poster som anges i första stycket C, samt av summan av de poster som anges i första stycket D. av summan av de poster som anges i första stycket A, av summan av de poster som anges i första stycket B, dock att skuldförbindelser utgivna enligt lagen (2003:000) om utgivning av säkerställda obligationer och av motsvarande utländska skuldförbindelser skall tas , av summan av de poster som anges i första stycket C, samt av summan av de poster som anges i första stycket D. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning utsågs en särskild utredare med uppdrag att överväga om lagregler om säkerställda obligationer bör införas i . Utredaren lämnade förslag till lagstiftning i frågan i betänkandet Säkrare obligationer? (SOU 1997:110). Betänkandet fick ett blandat mottagande från remissinstanserna. Utvecklingen på marknaden för bostadsobligationer och bostadslån har dock genomgått en utveckling mot ökad integration och konkurrens. Säkerställda obligationer framstår inom EU alltmer som ett standardinstrument för upplåning och endast ett par länder inom unionen har varken infört eller är i färd med att införa en sådan lagstiftning. Även en majoritet av de nya medlemsländerna har en lagstiftning om säkerställda obligationer på plats. Mot bakgrund av denna utveckling utarbetades inom Finansdeparte- mentet promemorian Säkerställda obligationer (Ds 2001:38) som har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr Fi 2001/3005). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3. I remissen föreslogs vissa insolvensrättsliga särregler bli tillämpliga vid ett emittentinstituts konkurs (se förslag till lag om utgivning av säkerställda obligationer 4 kap. 24 §§). Dessa regler hade inte någon motsvarighet i den remitterade promemorian. Lagrådet anmärkte i yttrande över remissen att beredningskravet i regeringsformen inte var uppfyllt beträffande dessa bestämmelser och att det därför saknades ett tillräckligt underlag för att överblicka och på ett tillförlitligt sätt värdera de rättsliga konsekvenserna av regleringen. Lagrådet, som förklarade sig inte kunna tillstyrka bestämmelserna, förordade en fortsatt beredning av lagstiftningsärendet genom att synpunkter inhämtas från olika institutioner med sakkunskap och erfarenhet på konkursområdet. Vid den fortsatta beredningen av de insolvensrättsliga särreglerna har en promemoria innehållande mindre ändringar av 4 kap. 2 och 3 §§ i den i lagrådsremissen föreslagna lagen om utgivning av säkerställda obligationer utarbetats i , bilaga 4. De insolvens- rättsliga särreglerna har sedan remissbehandlats vid ett remissmöte . Vid mötet har synpunkter lämnats av den vid , , Föreningen , och . Inbjudna myndigheter och organisationer har också beretts tillfälle att lämna skriftliga synpunkter. Protokollet från remissmötet och särskilt yttrande från finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr Fi 2001/3005). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag och synpunkter. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren, avsnitt 8. Efter lagrådsgranskningen har ett bemyndigande lagts till i 6 kap. 3 § i förslaget till lag om utgivning av säkerställda obligationer. Tillägget är av så enkel beskaffenhet att det inte bedömts nödvändigt att inhämta Lagrådets yttrande över det. En hypoteksmarknad omfattar i första hand hypotekslån till fastighets- sektorn, finansierad med s.k. bostadsobligationer utgivna av speciali- serade hypoteksinstitut. I ett EU-perspektiv har denna marknad aldrig tillnärmelsevis varit lika stor, homogen och likvid som den för stats- obligationer, där man kan tala om en integrerad marknad. I många länder sker finansiering av hypotekslån i stället i stor utsträckning i andra former än via bostadsobligationer och såväl upplåning som utlåning sker till helt övervägande del på respektive nationella marknad. På utlåningssidan är skillnaderna stora mellan länderna. Detta gäller både beträffande slag av hypoteksinstitut och använda låneinstrument. Gemensamt för utvecklingen och framåt är emellertid en kraftig expansion på hypotekslånemarknaden en expansion som väsentligt överstigit den nominella BNP-tillväxten. I första hand torde detta ha sin grund i makroekonomiska förhållanden såsom låga och stabila räntor. En annan bidragande faktor har varit avregleringar av kreditmarknaden som resulterat i mindre strikta gränsdragningar mellan olika instituts verksamhetsområden och därmed en ökad konkurrens. Denna marknad har således kunnat exploateras av även andra aktörer än specialiserade hypoteksinstitut/hypoteksbanker. Till länder med stora hypotekslånestockar hör , Storbritan- nien, , och . I dessa länder uppgår volymen hypotekslån till mellan av BNP. Den franska marknaden hör i absoluta tal till de största men inte i relation till BNP. Tillväxten har dock varit kraftigast i länder med i volym mer begränsade marknader som , och . I genomsnitt uppgår hypotekslånemarknaden i EU till av BNP. Tillgängliga låneformer varierar starkt liksom villkor beträffande räntor, återbetalningstid och belåningsgrader i huvudsak beroende på de olika slag av låneinstitut som är verksamma på marknaden. Skillnaderna speglar också de skilda strukturella och legala förhållanden som finns på bygg- och fastighetsmarknaderna inom EU. Hypotekslåne- marknaderna är mer eller mindre koncentrerade till bostadssektorn. I genomsnitt utgör den kommersiella fastighetssektorn endast av marknaden, en andel som dock ökar. Hypotekslån förmedlas av olika slag av banker, hypoteksinstitut och andra specialinstitut, t.ex. bosparkassor. De mer specialiserade hypoteks- låneinstituten svarar för av marknaden. är helt dominerande på marknaden i och och är en betydande aktör i , , och . De danska och tyska hypoteksinstitutens verksamhet karakteriseras av utlåning med lång löptid och bunden ränta. Danska realkreditlån är särskilt långfristiga. Belåningsgraderna varierar från i genomsnitt i och till i . Flertalet länder tillämpar någon form av bunden ränta för en på förhand Prop. 2002/03:107 bestämd tidsperiod från och längre. Den dominerande finansieringsformen för hypotekslån inom flertalet EU-länder utgörs av kontosparande i olika slag av banker och kontoförande institut. Denna finansieringsform motsvarar av den totala marknaden. Att utnyttja kapitalmarknaden som finansieringskälla är mindre förekommande inom EU generellt. Hypoteksobligationer, som är den näst största finansieringsformen, utgör av marknaden totalt sett. , och har dock utvecklat en stor, likvid och mycket standardiserad nationell marknad för sådana obligationer. I andra länder med stora hypotekslånestockar som och sker inte finansieringen på samma enhetliga sätt. Andra finansierings- former är t.ex. bankobligationer, lån från moderbanker, eget kapital etc. Värdepapperisering i den meningen att bostadslånen säljs av från de långivande institutens balansräkning, är en outvecklad finansieringsform inom EU. Endast och har en viss storlek på verksamheten. Totalt sett bedöms värdepapperisering representera av bostadsfinansieringen i EU. Detta till skillnad från som har utvecklat en betydande marknad för värdepapperisering av bl.a. bostadsfinansiering. Denna marknad är emellertid uppbyggd med betydande offentliga inslag och garantier. Någon motsvarande struktur kan inte förutses inom EU. Det hindrar inte att värdepapperisering förutses bli en mer utnyttjad finansieringsmetod även i . av marknaden för hypoteksobligationer avseende fastighetsfinansiering inom EU utgörs av de tre länderna (), () och (). I och domineras marknaden av bostadsobligationer där en hög grad av homogenitet utvecklats. Storleksmässigt har den legat i nivå med statsobligationsmarknaden. Hypoteksinstituten är helt dominerande på marknaden. Antalet emitterande institut uppgår till ett tiotal på respektive nationell marknad, varav ungefär en handfull utgör de ledande aktörerna. uppvisar en mer differentierad struktur. Hypoteks- obligationsutbudet domineras av s.k. pfandbriefe emitterade av ett relativt stort antal hypoteksbanker, omkring 25 till antalet. Marknaden för pfandbriefe består dels av s.k. hypotheken pfandbriefe, hypoteks- obligationer för fastighetsfinansieringsändamål, dels av s.k. öffentliche pfandbriefe eller obligationer för den offentliga, främst kommunala sektorn. De senare utgör den avgjort större marknaden av de två och den internationellt mest handlade. Emissionerna sker i särskilt stora volymer, s.k. jumbo-pfandbriefe. Denna marknad är mycket stor och tyska öffentliche pfandbriefe har utvecklats till ett ledande, räntebärande kapitalmarknadsinstrument inom EU. Trots den tyska hypoteks- Prop. 2002/03:107 marknadens storlek i ett europeiskt perspektiv utgör hypoteksbankernas utlåning dock endast av den totala tyska fastighets- finansieringen. I emitteras genomgående 30-åriga s.k. realkreditobligationer. I emitteras kortare hypoteksobligationer, löptiden är . I är bostadsobligationerna än mer kortfristiga, från 2 till . På placeringssidan finns också likheter mellan dessa länder. Institutionella investerare som försäkringsbolag, fonder och banker dominerar. Andelen utländska placerare har däremot varit störst i eller beroende på institut och period. Den tyska utlandsandelen ligger i storleksordningen . I är den marginell. En förklaring är de mer komplicerade regler som omger den danska marknaden, exempelvis vad gäller förtida inlösen. Skillnader i struktur och risk ger också utslag på ränteskillnaderna mellan hypoteks- och statsobligationer. Den tyska marknaden har som regel kännetecknats av små skillnader i storleksordningen 20 räntepunkter. Det speglar bl.a. den historiska stabiliteten i den tyska ekonomin. I samband med volatiliteten på de internationella finansmarknaderna som följd av Asien- och Rysslandskriserna ökade skillnaderna. har ränteskillnaderna varit omkring 40 räntepunkter med en nedåtgående trend. I är ränteskillnaden traditionellt större vilket till stor del bör kunna återföras på de särskilda reglerna för inlösen av lånen. I var räntedifferensen historiskt minskade ränteskillnaden och har den varit omkring 50 räntepunkter. I avsnitt 4.6 beskrivs kortfattat verksamhets- och lånevillkor i de tongivande länderna. Särskild lagstiftning ger extra stimulans Den danska och tyska hypoteksobligationsmarknaden har vuxit fram inom ramen för den särskilda lagstiftning som omger dessa obligationer (se närmare i avsnitt 4.6). Regleringen har gamla anor men den nuvarande lagstiftningen kan sägas vila på tre huvudpelare. De upplånade medlen kopplas till en viss tillgångsmassa på så sätt att dessa medel under hela obligationernas giltighetstid minst skall motsvara obligationsinnehavarnas fordringar. Obligationerna skall vidare vara förenade med förmånsrätt vid emittentinstitutets konkurs. Slutligen skall emittentinstituten stå under särskild offentlig tillsyn. Den särbehandling som lagstiftningen innebär har fått genomslag i vissa EG-direktiv på det finansiella tjänsteområdet. Innebörden är att obligationerna bedöms vara extra säkra placeringar och att de därför inte kräver så strikta riskspridnings- och kapitalkrav (se avsnitt 4.4). Den , , har också klassat obligationerna som goda säkerheter vid upplåning i banken respektive i de nationella centralbankerna (se avsnitt 4.5). Utvecklingen mot lägre inflation och inlåningsräntor samt införandet av euron och strävan mot en mer integrerad värdepappersmarknad med mer standardiserade upplåningsformer, har inneburit en stimulans för hypoteksobligationsmarknaden som finansierings- och placeringsform. Det pågående arbetet att skapa förutsättningar för en mer enhetlig europeisk finansmarknad utgör en fortsatt stimulans för att utveckla och bredda hypoteksobligationsmarknaden. Institutionella investerargrupper som pensionsfonder och försäkringsbolag ser här en stor placeringspotential. beskrivna förhållanden har bidragit till att såväl ett antal medlemsländer i EU som några av de nya medlemsländerna infört en motsvarande lagstiftning för säkerställda obligationer. Dessa länder har i många fall ingen stark tradition på hypoteks- obligationsområdet men ser den särskilda lagstiftningen som en viktig komponent i strävan att bygga upp en bredare inhemsk obligationsmarknad. Erfarenheterna av tyska och danska hypoteks- instituts verksamhet visar att dessa som regel fått en extra god rating. Med god likviditet för obligationerna och med tillgång till breda placerarkategorier har instituten kunnat tillgodogöra sig en konkurrenskraftig och billig upplåning. De tyska öffentliche pfandbriefe har erhållit de bästa villkoren och varit de starkaste föremålen för de internationella placerarnas intresse. Exempel på EU-länder som infört eller förändrat redan befintlig lagstiftning på området är , , och . I och har den varit i kraft sedan längre tillbaka i och är lagstiftning under införande. Detta gäller även EES-landet . Bland de nya medlemsländerna med motsvarande, ny lagstiftning återfinns , , och . En bredare europeisk hypoteksobligationsmarknad är således på väg att etableras om än från en i många länder begränsad omfattning. Marknaden har generellt tagit emot de nya obligationerna positivt. Det har i tiden sammanfallit med eurons etablering och således i samband med omstruktureringar av placerarnas tillgångsportföljer. Det bör också framhållas att hypoteksmarknaden i vart fall kommer att präglas av nationella särdrag utifrån inte bara olika tradition och struktur men också i vissa delar olika tillämpning av den särskilda lagstiftningen. och placerare har sålunda att även bedöma de nationella institutens särskilda karakteristika. Det finns också en tendens att öka fokus på de enskilda institutens balansräkningar och tillgångsmassa. Kvaliteten i de enskilda låne- portföljerna förutses få växande betydelse. Någon helt homogen bostadsobligationsmarknad är det således inte fråga om men väl en marknad med vissa viktiga gemensamma nämnare, i första hand de grundläggande kriterierna i den särskilda lagstiftningen och den extra säkerhet som därmed tillkommer placerarna. Det är så att de nationella regelverken kan förutses komma att anpassas på olika sätt i syfte att undanröja påvisade brister och/eller bättre tillgodose marknadens krav. Extra god rating Prop. Kreditvärderingsföretagen är en central part på hypoteksmarknaden. Särskilt vid internationell upplåning är ett gott kreditbetyg utfärdat av ett välkänt ratingföretag en viktig beståndsdel. Som nämnts har utgivning av säkerställda obligationer ofta en positiv inverkan på kreditvärderingen av instituten. Med hänsyn till att regleringen av säkerställda obligationer inom vissa fastställda ramar varierar mellan länderna bedöms systemen på sina egna meriter. Det skall understrykas att emittentinstitutens totala situation och balansräkning ligger till grund för värderingen. Verksamhet och tillgångskvalitet vid sidan av de säkerställda obligationerna har således stor betydelse. Dålig kvalitet uppvägs inte nödvändigtvis av goda formella säkerhetsarrangemang inom ramen för den särskilda lagstiftningen. Lagfästa regler om förmånsrätt, belåningsgrader etc. kan däremot öka tilltron till institutens stabilitet också i den meningen att undanröja osäkerhet om framtida verksamhetsinriktning och utlåningspolitik. Enligt kreditvärderingsföretaget ratingupplägg sker värdering av säkerställda obligationer i två steg genom en s.k. fundamentalanalys. Ett första steg är att bedöma kreditvärdigheten för det emitterande institutet och tilldela det en implicit s.k. unsecured rating som i många fall även publiceras. I denna analys ingår bl.a. frågan om institutet är självständigt eller ett dotterbolag samt de eventuella kopplingar av ekonomisk och administrativ natur som i så fall kan finnas mellan bolagen i koncernen. Hänsyn tas också till emittentens ställning vid problem i moderbolaget och risken att smittas vid en konkurs. En tydlig legal separation stärker värderingen. Emittentens verksamhet och tillgångar utöver de som motsvarar de säkerställda obligationerna utgör också ett viktigt analysunderlag. I ett andra steg värderas de särskilda egenskaper som karaktäriserar de säkerställda obligationerna. Obligationsinnehavarnas förmånsrätt vid konkurs kan t.ex. variera beroende på den nationella lagstiftningens utformning. Verksamhetens inriktning och tillåtna säkerheter och därmed i praktiken de sektorer i ekonomin institutet vänder sig till varierar också mellan länderna. Belåningsgrader och värderingsregler är andra faktorer som bedöms. Instituten kan också vara föremål för särskilda tillsyns- arrangemang av varierande slag. Faktorer som också analyseras är marknadens utvecklingsgrad och därmed möjligheterna att, vid t.ex. förtida återbetalningar eller kvalitetsförsämringar i tillgångsmassan, kontinuerligt upprätthålla en tillgångsmassa som fullt ut svarar mot de utgivna obligationerna. Hit hör även risken för obalanser i betalningsflödena från låntagarna respektive till obligationsinnehavarna. Sammanfattningsvis sker normalt en höjning av kreditbetyget i samband med det andra värderingssteget beroende på de kvaliteter som bedömts finnas i de säkerställda obligationerna. I Moodys hittillsvarande rating har de tyska instituten överlag erhållit bäst rating men även de spanska och franska instituten har kunnat erhålla mycket god rating. har generellt haft en sämre rating, bl.a. mot bakgrund av tidigare bankkris och statsfinansiella problem. Ratingen har dock förbättrats . kostnader för utlandslån för speglar, utöver den bedömda Prop. 2002/03:107 större kreditrisken, primärt också en valutakursrisk. På den svenska marknaden för räntebärande värdepapper med löptider längre än , obligationsmarknaden, är staten och bostadsinstituten de dominerande låntagarna. Tillsammans svarade de vid utgången av för närmare 1100 mdkr eller av den samlade utestående obligationsstocken i svenska kronor. Andelen bostads- obligationer var , eller närmare 500 mdkr. På marknaden för räntebärande värdepapper med löptider kortare än , penning- marknaden, är staten den enskilt största låntagaren. Vid utgången av omfattade penningmarknaden (certifikat och statsskuldsväxlar) ca 400 mdkr. Av dessa svarade bostadscertifikat för . Den samlade utestående obligationsvolymen växte ungefär i takt med nominella BNP efter avregleringarna och fram . Som andel av BNP uppgick volymen stats- och bostadsobligationer till . inträffade ett tydligt trendbrott. Statens växande budget- underskott innebar mycket stora emissioner av statspapper. I ett läge där nominella BNP stagnerade växte den utestående svenska obligationsstocken till en andel motsvarande av BNP vid utgången av 1995. I takt med bättre konjunkturer och stabilare statliga finanser har obligationsstockens andel av BNP sjunkit. Den uppgick till . Nominell BNP i och utestående stock av obligationer andel av BNP: På placerarsidan visar den långsiktiga utvecklingen främst att AP- fonden efterhand minskade sin andel av placeringsregler för de nybildade AP-fonderna vilket medfört en ytterligare kraftig minskning av AP-fondsystemets andel. försäkringsbolagen skedde en anpassning till ökade diversifieringskrav har andelen åter ökat på den totalt sett minskande bostadsobligationsmarknaden. bostadsobligationer från andra placerare som fonder, hushåll, företag samt utlandet har långsiktigt ökat. Bostadsinstituten har på olika vägar kunnat bredda sin upplåningsbas. Placeringar i bostadsobligationer, total utelöpande stock och Utelöpande stock, mdkr företag, fonder m.fl. Utland i utl. 4.3Kreditgivning på den svenska bolånemarknaden. Bostadsinstitutens utlåning till allmänheten uppgick till 1130 mdkr vid utgången av 2001. Följande fördelning gällde /2001: småhus , flerbostadshus , affärs- och kontorshus , bostadsrätter och övriga ändamål . Bostadslån med säkerhet i fast egendom dominerar bostadsinstitutens utlåning. Belåningsgraderna ligger på nivån av fastighets- värdena. Traditionellt har en dominerande del av bostadsinstitutens krediter utgjorts av lån med bunden ränta. har den allmänna ränteutvecklingen medfört att andelen lån till rörlig ränta successivt ökat till omkring en tredjedel. Den genomsnittliga återstående räntebindningstiden var vid utgången av 2001 knappt . Bostadslåneverksamheten är koncentrerad till en handfull aktörer. Bidragande orsaker till denna oligopolstruktur har varit den historiskt aktiva svenska bostadspolitiken och den kreditpolitiska regleringen på 1960 och (med bl.a. likviditets- och placeringskvoter) samt ekonomiska stordriftsfördelar.