prop · GQ0349 · 2003-02-19 00:00:00 — Förmånsrätten omfattar fordringar som belöper före konkursbeslutet och inom en månad därefter. Fordringarna får inte ha intjänats eller, om lönen eller ersättningen skall bestämmas efter särskild beräkningsgrund, inte ha förfallit till betalning tidigare än konkursansökningen kom in till tingsrätten. Om arbetstagaren inte har kunnat nå arbetsgivaren med en uppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen (1987:672), gäller i stället den som bedöms skälig. Har konkursen föregåtts av ett förfarande enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion och har konkurs- ansökningen gjorts från det att företagsrekonstruktionen upphörde, skall vid tillämpning av tredje meningen, om det är förmånligare för arbetstagaren, anses som om konkursansökningen hade gjorts då ansökningen om företagsrekonstruk- tionen skedde. I sådant fall skall det bortses från tiden mellan ansökningarna. Fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt längst för uppsägningstid som beräknats enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Uppsägningslön för tid under vilken arbetstagaren inte utför arbete för konkursgäldenären eller annan och inte heller driver egen rörelse omfattas av förmånsrätt endast om arbetstagaren kan visa att han har anmält sig hos offentlig arbetsförmedling som arbetssökande. För uppsägningstid omfattar förmånsrätten endast lön eller ersätt- ning som överstiger inkomst vilken arbetstagaren lönen eller ersättningen avser har haft av egen rörelse eller har förvärvat eller borde ha kunnat förvärva i en annan anställning. Vid bestämmande av i vilken utsträckning fordran på lön eller ersättning under uppsägningstid omfattas av förmånsrätt skall med samtidig inkomst i annan anställning jämställas aktivitetsstöd som lämnas till den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program, i den mån stödet avser samma tid som lönen eller ersättningen och arbetstagaren har blivit berättigad till stödet Prop. 2002/03:49 efter uppsägningen. Om en lönefordran, som har intjänats tidigare än före konkurs- ansökningen, har varit föremål för tvist, omfattas den av förmånsrätt om talan har väckts eller förhandling som föreskrivs i kollektivavtal eller lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet har begärts från förfallodagen och konkursansökningen har följt från det att tvisten slutligt har avgjorts. Semesterlön och semesterersättning som är intjänad före konkursansökningen omfattas av förmånsrätt för vad som står inne för det löpande och det närmast föregående intjänandeåret. Förmånsrätt följer med fordran på pension vilken tillkommer arbetstagare eller dennes efterlevande före konkursansökningen och därpå följande . Förmånsrätten gäller även i fråga om pension, som intjänats hos föregående arbetsgivare, om gäldenären övertagit ansvaret för pensionen under de betingelser som anges i 23 och 26 §§ lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Om konkursgäldenären är näringsidkare, skall en arbetstagare som själv eller tillsammans med nära anförvanter senare än före konkursansökningen har ägt en väsentlig andel av företaget och som haft ett betydande inflytande över dess verksamhet inte ha förmånsrätt enligt denna paragraf för lön eller pension. Paragrafen, som anger vilken förmånsrätt som finns för lönefordringar, motsvarar närmast 12 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 199 f. och s. 332 f.). Ändringar har gjorts i första, andra och tredje styckena. En beloppsbegränsning för förmånsrätten finns i 12 a §. Angående konkurs- boets ansvar för lönefordringar, se 5 kap. 18 § konkurslagen. Angående förutsättningarna för lönegaranti, se 7 § lönegarantilagen. Fjärde, femte och sjätte styckena är oförändrade. Förmånsrätt gäller för lönefordringar (liksom annan ersättning på grund av anställningen) som belöper före och inom efter konkursbeslutet. Lönen får dock inte ha intjänats tidigare än konkursansökningen gjordes. Om lönen skall bestämmas efter särskild beräkningsgrund, gäller i stället att den inte får ha förfallit tidigare än före konkursansökningen. Med lön som bestämts enligt särskild beräkningsgrund avses främst ackord, tantiem och provision samt i vissa fall övertidsersättning och inarbetad rätt till betald ledighet. I första stycket görs undantag för den situationen att arbetstagaren inte har kunnat nå arbetsgivaren, dvs. den som sedan blivit konkursgäldenär, med en betalningsuppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen, vilken har betydelse som bevisning om obestånd. Då gäller i stället den som bedöms skälig med hänsyn till omständigheterna. Av betydelse för den bedömningen är i vad mån arbetstagaren haft svårt att försätta arbetsgivaren i konkurs eftersom denne avvikit eller hållit sig undan betalningsuppmaningen och arbetstagaren därför gått miste om förmåns- rätt för sin lönefordran. Någon längsta tid är inte föreskriven, men förlängningen skall alltså vara motiverad av svårigheten att nå arbets- givaren med betalningsuppmaning. I andra stycket har terminologin anpassats till den arbetsmarknads- politiska regleringen. Utbildningsbidrag och arbetsmarknadsutbildning har bytts ut mot aktivitetsstöd och arbetsmarknadspolitiskt program. Tredje stycket reglerar lönefordringar som har varit tvistiga. Om en lönefordran som har intjänats tidigare än före konkurs- ansökningen har varit föremål för tvist, omfattas den av förmånsrätt. Det krävs dock att talan har väckts eller förhandling som föreskrivs i kollektivavtal eller lagen om medbestämmande i arbetslivet begärts från förfallodagen och konkursansökningen följt från det att tvisten slutligt har avgjorts. 12 a § Förmånsrätt för lön eller annan ersättning på grund av anställningen gäller för varje arbetstagare med ett belopp som motsvarar högst tio gånger det vid tiden för konkursbeslutet gällande prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Paragrafen, som behandlar maximibeloppet för förmånsrätten, motsvarar 12 a § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 245 f. och s. 334 f.). Övervägandena finns i avsnitt 7.4. 13 § Allmän förmånsrätt följer därefter med fordran på framtida pension till arbetstagare, som är född eller tidigare, eller dennes efterlevande. Därvid får dock intjänad del av utfäst pension icke antagas avse större årlig pension än som motsvarar prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Från det sålunda beräknade fordringsbeloppet skall i förekommande fall avdragas upp- lupen del av pension enligt allmän pensionsplan eller enligt privat pensions- försäkring. Förmånsrätt enligt första stycket gäller även fordran på framtida pension som intjänats hos föregående arbetsgivare, om gäldenären övertagit ansvaret för pensionsfordringen enligt vad som anges i 12 § femte stycket. Om gäldenären är näringsidkare, äger 12 § sjätte stycket motsvarande tillämp- ning. I paragrafen har endast en redaktionell ändring gjorts. 14 § Fordringar som har allmän förmånsrätt enligt samma paragraf har inbördes lika rätt. Av lagen (2003:XXX) om företagsinteckning följer att företagsinteck- ningar kan ha olika företrädesrätt. I paragrafen har gjorts en klargörande följdändring till den nya företags- inteckningen. Enligt 1 kap. 4 § och 2 kap. 13 § lagen om företags- inteckning kan inteckningar ha olika företrädesrätt, vilket har betydelse när det gäller förmånsrätten. Frågan har berörts i avsnitt 8.2. 15 § Särskild förmånsrätt har företräde framför allmän förmånsrätt. En fordran med allmän förmånsrätt enligt 10 eller 10 a § tas dock, om det behövs, ut före fordringar med särskild förmånsrätt enligt 8 § i annan lös egendom än tomträtt. Vad som tas ut på detta sätt skall, när det finns särskilda förmånsrätter i olika egendomsgrupper, fördelas på grupperna i förhållande till den köpeskilling som har erhållits för varje grupp. I paragrafen, som helt motsvarar 15 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 291 f. och s. 335), har hänvisningen till 5 § utgått, eftersom 5 § har upphört att gälla. 18 § Fordringar som inte är förenade med förmånsrätt har inbördes lika rätt. En borgenär kan dock enligt fordringsavtalet ha rätt till betalning först efter övriga borgenärer. Har en fordran särskild förmånsrätt i viss egendom men räcker egendomen inte för att betala fordringen, behandlas återstoden av denna som en fordran utan förmånsrätt. Detsamma gäller en fordran med förmånsrätt på grund av företags- inteckning till den del fordringen inte har betalats på grund av förmånsrätten. I paragrafens andra stycke har införts ett klarläggande tillägg. Om en fordran med säkerhet i företagsinteckning inte täcks av förmånsrätten enligt 11 §, skall återstoden behandlas som en oprioriterad fordran. En sådan fordran skall alltså, utöver utdelning enligt 11 §, få utdelning också som oprioriterad, i den mån det finns tillgångar för utdelning till oprioriterade borgenärer. Ändringen, som inte har någon motsvarighet i kommitténs förslag, har behandlats i avsnitt 8.2. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i första meningen i andra stycket. 19 § Böter, viten och fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott får vid konkurs utdelning efter andra fordringar. Paragrafen, som behandlar efterställning av vissa fordringar, motsvarar 19 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 196 f. och s. 336). Bestämmelsen, som är ny, har behandlats i avsnitt 6.2.4. Enligt bestämmelsen är statens fordringar på böter och viten samt fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott efterställda, dvs. får vid konkurs betalning först efter det att alla andra fordringar har fått fullt betalt. Även andra fordringar kan vara efterställda, om det följer av fordrings- avtalet (jfr 18 § första stycket andra meningen). Som framgår av paragrafernas ordningsföljd ställs fordringar på böter m.m. efter även de fordringar som efterställts enligt avtal. Fordringar som har efterställs enligt paragrafen har inbördes lika rätt (jfr 18 §). Utmätning som har skett för böter, viten och fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott ger dock i en efterföljande konkurs den förmånsrätt som följer av utmätning i allmänhet (jfr 8 §). 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser fram till . 3.Vid en konkurs eller en utmätning som har beslutats på grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet tillämpas alltid äldre bestämmelser. 4.Skulle de nya bestämmelserna, om de tillämpades , ha medfört att ett företagshypotek tillsammans med övriga säkerheter inte längre hade utgjort betryggande säkerhet och ställer gäldenären inte inom efter Prop. 2002/03:49 anmodan kompletterande säkerhet som borgenären skäligen kan nöja sig med, får borgenären före säga upp den fordran för vilken företags- hypoteket upplåtits till betalning trots att det avtalats att längre uppsägningstid skall löpa eller att uppsägning inte får ske. Har borgenären före väckt talan om betalning och anmält detta till inskrivnings- myndigheten för företagsinteckning, gäller äldre bestämmelser i fråga om förmåns- rätt som följer med företagshypotek i en konkurs eller en utmätning som har beslutats på grund av en ansökan som inkommit till domstolen eller krono- fogdemyndigheten innan förflutit från det att domstolen skilt sig från målet genom dom eller beslut som vunnit laga kraft. Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . Genom bestämmelsen i punkten 2 utsträcks förmånsrätten för företags- att gälla även efter det att lag om företags- har upphört att gälla, varvid förmånsrätten alltså gäller i lös egendom som ingår i näringsverksamhet med vissa undantag. Det inne- bär också att ett företagshypotek under den tiden ger förmånsrätt vid utmätning. gäller däremot de nya bestämmelserna i denna lag om förmånsrätt för alla företagsinteckningar. Av övergångsbestämmelserna till lagen om företagsinteckning följer att ett företagshypotek som är beviljat före ikraftträdandet därvid skall anses som en företagsinteckning på samma belopp. kommer alltså de nya bestämmelserna i förmånsrättslagen att tillämpas även på inteckningar som har beviljats enligt lag. Detta gäller i tillämpliga delar även i fråga om begränsade, regionala och gemen- samma inteckningar (jfr övergångsbestämmelserna till lagen om företagsinteckning). Om en ansökan om konkurs eller utmätning har gjorts före , gäller enligt punkten 3 alltid äldre bestämmelser. Äldre bestämmelser om förmånsrätt för lönefordringar gäller alltså då och det finns förmånsrätt för skattefordringar och hyresfordringar. För företags- hypoteken tillämpas äldre bestämmelser om förmånsrätt (och detta även om konkursen skulle pågå efter ). Bestämmelserna i punkten 4 ger en kreditgivare möjlighet att inför ikraftträdandet av de nya bestämmelserna och även därefter se över utestående krediter och ompröva dessa med hänsyn till den nya situation som följer med ändringarna i förmånsrättslagen. Skulle de nya bestämmelserna, om de tillämpades , ha medfört att ett företagshypotek inte längre, ensamt eller jämte andra säkerheter, utgjort en betryggande säkerhet för företagshypotekshavarens fordran och ställer gäldenären inte inom efter anmodan kompletterande säkerhet med vilken borgenären skäligen kan nöja sig, får borgenären säga upp den fordran för vilken företagshypoteket upplåtits till betalning. Detta gäller även om det har avtalats att en längre uppsäg- ningstid skall finnas eller att uppsägning inte alls får ske. Avgörande för den vidgade möjligheten till uppsägning är alltså den bedömning som kan göras utifrån förhållandena vid ikraftträdandet. Kreditsäkerheten får härvid bedömas enligt värdet på gäldenärens egendom . Om värdet den dagen är sådant att företagsinteckning enligt de nya bestämmelserna hade gett en betryggande säkerhet, kan borgenären inte utnyttja den särskilda uppsägningsrätten på grund av att säkerhetens värde sjunker efter ikraftträdandet. En annan sak är att borgenären ofta Prop. 2002/03:49 enligt kreditavtalet har rätt att säga upp krediten om säkerheten inte längre är betryggande. De äldre bestämmelserna gäller även i sådant fall om en konkurs inträffar . Om borgenären före har väckt talan om betalning och anmält detta till inskrivningsmyndigheten för företagsinteckning, skall företagshypoteket medföra förmånsrätt enligt de äldre bestämmel- serna i en konkurs eller vid en utmätning som beslutats på grund av en ansökan som inkommit till domstolen eller kronofogdemyndigheten från det att domstolen skilt sig från målet genom lagakraftvunnen dom eller lagakraftvunnet beslut. 14.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 38 a § Beslut enligt denna lag av inskrivningsmyndigheten enligt 2 kap. 2 § lagen (2003:XXX) om företagsinteckning får överklagas av den skattskyldige och av den myndighet som har förordnats till granskningsmyndighet enligt 41 § till den tingsrätt inom vars domkrets inskrivningsmyndigheten är belägen. Skrivelsen skall ges in till inskrivningsmyndigheten. Vid överklagande tillämpas den klagotid som anges i 2 kap. 24 § lagen om företagsinteckning. Vid handläggningen i övrigt av ett överklagande tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till hovrätten. Beslut om föreläggande enligt 28 § får inte överklagas. Paragrafen har ändrats till följd av den nya företagsinteckningen. Frågan har berörts i avsnitt 8.2. 39 a § Ett beslut av inskrivningsmyndigheten enligt 2 kap. 2 § lagen (2003:XXX) om företagsinteckning som innefattar prövning av en fråga om fastställande eller återvinning av skatt får överklagas för beslutet. Har en part överklagat beslutet och vill även motparten överklaga, skall dennes skrivelse ha kommit in till den tingsrätt som avses i 38 a § från det att tingsrätten har delgett motparten ett föreläggande enligt 15 § lagen (1996:242) om domstolsärenden att svara på överklagandet. Tingsrätten skall pröva frågan om överklagandet har skett inom rätt tid. Vid överklagande av ett beslut som avses i första stycket skall tingsrätten, om ärendet tas upp till prövning, alltid höra motparten. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till hovrätten. Paragrafen har ändrats till följd av den nya företagsinteckningen. Frågan har berörts i avsnitt 8.2. 14.9Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 2 kap. Konkursansökan och konkursbeslut m.m. 10 a § Om företagsrekonstruktion pågår enligt lagen (1996:764) om företags- rekonstruktion, skall en borgenärs ansökan om konkurs, i fall gäldenären begär det, förklaras vilande i avvaktan på att företagsrekonstruktionen upphör. Finns det särskilda skäl att anta att borgenärens rätt allvarligt äventyras, får Prop. 2002/03:49 dock rätten besluta att försätta gäldenären i konkurs. Innan ett sådant beslut meddelas skall rekonstruktören beredas tillfälle att yttra sig. Andra stycket har ändrats. Bestämmelsen motsvarar kommitténs förslag (se betänkandet s. 243 f. och s. 325 f.). Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Pågår företagsrekonstruktion, skall en borgenärs konkursansökan för- vilande, om gäldenären begär det. Enligt andra stycket kan gäldenären dock försättas i konkurs om det finns särskilda skäl att anta att borgenärens rätt allvarligt äventyras. Som exempel kan nämnas att det kan antas att gäldenären under rekonstruktionen bedriver verksamheten på ett sådant sätt att en arbetstagare eller annan borgenär riskerar att få betydligt sämre betalt i en senare konkurs än vad som skulle bli fallet om gäldenären genast försattes i konkurs. 4 kap. Återvinning till konkursbo 1 § Återvinning till konkursbo får på begäran av boet ske i enlighet med vad som anges i detta kapitel. Återvinning får dock inte ske av 1. betalning av a)skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 eller 1 b § skattebetalningslagen (1997:483), b)skatt enligt fordonsskattelagen (1988:327), c)tull och d)ränta på belopp som avses i ac, om beloppet var förfallet till betalning, 2. betalning av eller förmånsrätt för underhållsbidrag enligt äktenskaps- eller , om bidragsbeloppet var förfallet till betalning och den underhålls- berättigade inte har gynnats på ett otillbörligt sätt. Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. I paragrafen har en ändring gjorts till följd av att lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. har upphävts. I paragrafen hänvisas till i stort sett samma skatter och avgifter som hänvisningen till lagen om förmåns- berättigade skatter avsåg. Ändringen har behandlats i avsnitt 6.1. Ett konkursbos ansvar för lönefordringar 18 § Om en arbetstagare fortsätter att fullgöra sina åtaganden enligt anställ- ningsavtalet, ansvarar konkursboet för arbetstagarens fordran på lön eller annan ersättning för arbete som belöper på tid från konkursbeslutet. Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. I paragrafen regleras uttryckligen konkursboets ansvar för lönefordringar vid fortsatt drift av konkursgäldenärens verksamhet (s.k. massaansvar). Regleringen i denna paragraf skall ses mot bakgrund av bestämmelsen i 12 § förmånsrättslagen om att fordringar på lön och annan ersättning för utfört arbete inte är förmånsberättigade från konkursbeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Innebörden av bestämmelsen är att konkursboet även om det inte Prop. 2002/03:49 inträder i anställningsavtalet skall betala för den arbetskraft som används i verksamheten när arbetstagaren har sagts upp men fortsätter att arbeta . Konkursboet ansvarar för sådana lönefordringar från konkursbeslutet. För att ansvar skall inträda krävs att arbetstagaren fortsätter att fullgöra sina åtaganden enligt anställningsavtalet, dvs. Det ligger i sakens natur att konkursförvaltaren måste ha accepterat att arbetstagaren fortsätter att arbeta. Konkursboet har en månad på sig att avgöra vilka arbetstagare som skall fortsätta arbeta och vilka som skall befrias från sina skyldigheter enligt anställningsavtalet. Oavsett när konkursboet fattar beslut i frågan, inträder ansvaret efter konkursbeslutet. Arbetstagaren har förmånsrätt för sina lönefordringar avseende tiden fram till efter konkursbeslutet (12 § förmånsrättslagen). Krav på lön som belöper därefter skall, i enlighet med förevarande bestämmelse, riktas mot konkursboet om arbete utförs. Utförs inte arbete, är arbetstagarens anspråk på uppsägningslön en oprioriterad fordran hos konkursgäldenären som dock i princip är lönegaranterad (se 7 § löne- garantilagen). Bestämmelsen saknar betydelse för de fall där konkursboet inträder i anställningsavtalet. 22 § Om utdelning eller efterutdelning har utfallit på ett företagsinteckningsbrevs belopp, skall förvaltaren anmäla detta till inskrivningsmyndigheten. Anmälan skall göras sedan beslutet att fastställa utdelningen eller efterutdelningen har vunnit laga kraft eller, i fall som avses i 21 §, när utbetalningen har ägt rum. Tillsammans med anmälningen skall förvaltaren sända in utdelningsförslaget eller någon annan handling som visar fördelningen. När inteckningsborgenären lyfter betalning, skall detta antecknas på inteck- ningsbrevet. Paragrafen har ändrats till följd av den nya företagsinteckningen. Frågan har berörts i avsnitt 8.2. Ackord i konkurs m.m. 11 § Vid omröstning i ackordsfrågan får rösträtt utövas endast för bevakade fordringar. En borgenär som kan få täckning för sin fordran genom kvittning eller vars fordran är förenad med förmånsrätt deltar dock inte i omröstningen. En borgenär, som har rätt till betalning först efter övriga borgenärer, deltar inte heller i omröstningen, såvida inte de övriga borgenärerna medger det. Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller förmånsrätt, deltar han i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran endast till viss del täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i vilken borgenären har särskild förmånsrätt eller förmånsrätt på grund av företagsinteckning hans fordran, deltar han med återstående del av fordringen. En svarande som med anledning av en återvinningstalan har fått eller kan få en fordran mot gäldenären, får utan bevakning delta med fordringen i omröstningen. Innebär ackordsförslaget att borgenärer som inte har förmånsrätt skall få full betalning intill visst belopp, får rösträtt inte utövas för de fordringar som därigenom får full betalning. Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för Prop. 2002/03:49 sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt. Paragrafen motsvarar helt 12 kap. 11 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 309 f. och s. 329). Ändringar har gjorts i första och andra styckena. I första stycket har hänvisningen till fordringsavtal utgått. Ändringen är en följd av att böter, viten och fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott är efterställda enligt lag vid konkurs (19 § förmånsrättslagen). Oavsett om grunden för ett efterställande är lag eller avtal, deltar en borgenär med en efterställd fordran inte i en omröstning i ackordsfrågan, såvida inte de övriga borgenärerna medger det. Frågan om efterställda fordringar har behandlats i avsnitt 6.3. I andra stycket har lagts till att en borgenär med förmånsrätt på grund av företagsinteckning deltar i en omröstning i ackordsfrågan med den del av fordringen som inte åtnjuter betalning på grund av förmånsrätten, dvs. till den del fordringen överstiger värdet av säkerheten (jfr 3 kap. 3 § andra stycket lagen om företagsrekonstruktion). Ändringen är en följd av att den nya företagsinteckningen ger allmän förmånsrätt. Frågan har behandlats i avsnitt 8.2. 21 § Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända och okända, som har haft rätt att efter bevakning rösta om ackordsförslaget. En borgenär, som har rätt till betalning först efter övriga borgenärer, förlorar sin rätt till betalning av gäldenären, om inte alla borgenärer som enligt 11 § hade rätt att rösta om ackordsförslaget tillgodoses fullt ut genom ackordet.