prop · GR0330 · 2003-11-13 00:00:00 — ej av en samhällsfarlig sjukdom får smittskyddsläkaren under vissa förut- sättningar besluta om tillfälligt omhändertagande under . Beslut om tillfälligt omhändertagande får överklagas hos länsrätten. Som en yttersta åtgärd för att förhindra smittspridning av samhälls- farlig sjukdom kan tvångsisolering tillgripas. kan fattas dels om den smittade inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för att förhindra smittspridning, dels om det finns grundad anledning anta att den smittade inte följer meddelade förhållningsregler och underlåtenheten innebär uppenbar risk för smittspridning. beslutar om tvångsisolering på ansökan av smittskyddsläkaren. ringen får pågå , men kan förlängas i högst sex måna- der åt gången genom beslut av länsrätten. I brådskande fall kan smitt- skyddsläkaren fatta beslut om tvångsisolering. Beslutet skall då omedel- bart underställas länsrättens prövning. Åtgärder mot djur och objekt Den kommunala nämnden svarar för att åtgärder vidtas mot objekt som sprider eller misstänks sprida smittsamma sjukdomar. befogenhet att meddela de förbud och förelägganden som behövs för att hindra spridning av en samhällsfarlig sjukdom. förbud får förenas med vite. Om beslutet inte följs, eller även annars i brådskande fall, kan nämnden besluta om rättelse på den enskildes Nämnden kan vidare i vissa fall låta förstöra föremål av per- sonlig natur och låta avliva sällskapsdjur. gäller för dessa fall. Tillsynen över smittskyddet utövas av och omfattar all verksamhet som bedrivs av myndigheter och andra som har ålagts ett an- svar enligt smittskyddslagen. får meddela föreskrifter om frågor inom smittskyddet som inte gäller vaccination. 4.2 Annan lagstiftning på smittskyddets område Karantänslagen (1989:290) med anslutande förordning kompletterar smittskyddslagen med vissa bestämmelser till skydd mot att s.k. karan- tänssjukdomar förs in i landet eller sprids till utlandet genom land-, luft- eller sjötrafik. Med karantänssjukdom avses gula febern, kolera och pest. Lagen (1987:375) om förbud mot s.k. bastuklubbar och andra liknande verksamheter har också till syfte att skydda människor från smitta. I lagen föreskrivs att tillställning eller sammankomst till vilken allmän- heten har tillträde inte får anordnas, om den med hänsyn till utformning, inredning eller beskaffenhet i övrigt av den lokal eller plats där den skall äga rum och den verksamhet som förekommer eller är avsedd att före- komma eller annan omständighet är särskilt ägnad att underlätta för be- sökare att ha sexuellt umgänge i lokalen eller på platsen med annan be- Förbudet omfattar även verksamhet som är att jämställa med till- ställning eller sammankomst dit allmänheten har tillträde. ter mot förbudet skall dömas till fängelse i högst eller, om omstän- digheterna är mildrande, till böter. I lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare finns bestämmelser om rätt till ersättning av allmänna medel för personer som är smittbärare, men som inte har förlorat arbetsförmågan och därför inte har rätt till sjukpenning eller sjuklön. Enligt lagen kan s.k. smittbärarpenning utgå om smittbäraren måste avstå från förvärvsarbete på grund av 1.beslut enligt smittskyddslagen eller livsmedelslagen (1971:511) eller föreskrifter som har meddelats med stöd av livsmedelslagen eller 2.läkarundersökning eller hälsokontroll utan att beslut har fattats men som syftar till att klarlägga om han är smittad av en samhällsfarlig sjukdom, en smitta eller ett sår eller annan skada som kan göra livs- medel som han hanterar otjänligt till människoföda. Utöver smittbärarpenning ges även rätt till resekostnadsersättning. Ekonomiska förmåner i samband med smitta finns även reglerade i lagen (1993:332) om avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m. för vissa hiv- smittade och förordningen (1968:235) med särskilda bestämmelser om gratis undersökning och behandling av sjömän vid vissa smittsamma sjukdomar. I detta sammanhang kan även nämnas att lagen (1962:381) om allmän försäkring och förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar innehåller bestämmelser om ekonomiska förmåner i form av bl.a. tillfällig föräldrapenning i samband med smitta hos barnet respektive avgiftsfrihet för vård och åtgärder enligt smittskyddslagen. Enligt förordningen (1956:296) om ersättning från staten i vissa fall vid ingripanden för att förhindra spridning av en smittsam sjukdom kan en enskild eller ett företag få ersättning från staten för kostnader och förluster som orsakats av att en myndighet ingripit enligt smittskydds- lagen (dock endast beträffande vissa sjukdomar) eller enligt livsmedels- lagstiftningen för att förhindra spridning av en smittsam sjukdom. För- ordningen innehåller närmare bestämmelser om i vilka fall sådan ersätt- ning kan ges och hur ersättningen beräknas. Bland annat finns en särskild bestämmelse om möjlighet till ersättning om en myndighet låtit avliva ett sällskapsdjur. 4.3Lagstiftning beträffande åtgärder mot objekt och djur, m.m. Epizootilagen (1999:657) Epizootilagen innehåller bestämmelser om allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människa (epizootiska sjukdomar). Med allmänfarliga sjukdomar avses i lagen så- dana sjukdomar som kan utgöra ett allvarligt hot mot människors eller djurs hälsa eller medföra stora ekonomiska förluster för samhället. sjukdomar som omfattas av epizootilagen anges i verkställighetsföre- skrifter av . I lagen finns bestämmelser om förebyggande åtgärder och bekämp- ning. Tillsynen över efterlevnaden av lagen och föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av den utövas centralt av och inom länet av . Staten ersätter den som på grund av föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen har drab- bats av viss förlust eller kostnad. Zoonoslagen (1999:658) Lagen innehåller bestämmelser om sjukdomar och smittämnen hos djur som kan spridas naturligt från djur till människa (zoonoser) och som inte omfattas av epizootilagen. En förutsättning för att en zoonos skall om- fattas av lagen är att det finns tillräckliga kunskaper om den för effektiv kontroll och bekämpning. Zoonoserna anges i verkställighetsföreskrifter av . omfattas endast salmonella av lagen. Tillsynen utövas enligt lagen centralt av och inom länet av . I zoonoslagen regleras bl.a. vilka åtgärder som skall vidtas när det finns misstanke om att en zoonos har inträffat. Lagens bestämmelser motsvarar till stora delar dem som finns i epizootilagen. Lagen (1992:1683) om provtagning på djur m.m. Lagen avser bl.a. kartläggning och kontroll av smittsamma djursjuk- domar och åtgärder för att hindra spridning av smittsamma djursjuk- domar. Lagen omfattar bl.a. zoonoser. får föreskriva eller i det särskilda fallet besluta om provtagning eller undersökning. Verket får vidare besluta bl.a. om avlivning av djur, isolering av djur eller andra begränsningar i hanteringen av djur. Om inte annat föreskri- vits utövar tillsynen över efterlevnaden av sådana före- skrifter och beslut som meddelats med stöd av lagen. Möjlighet finns att delegera viss tillsyn. får meddela förelägganden och förbud. Livsmedelslagen (1971:511) Livsmedelslagen innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att före- bygga uppkomst och förhindra spridning av smitta via livsmedel. Med livsmedel avses matvara, dryckesvara, njutningsmedel eller annan mat- vara som är avsedd att förtäras av människor med undantag av vara på vilken läkemedelslagen (1992:859) är tillämplig. Med livsmedel avses även dricksvatten. Lagens bestämmelser gäller med vissa undantag inte hantering av livsmedel i enskilt hushåll samt mindre förskolor eller fri- tidshem. I lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen finns detaljerade bestämmelser om bl.a. livsmedels beskaffenhet, hantering och saluhållande. Vidare finns bestämmelser om personalhygien och om livsmedelslokal. utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av livsmedelslagstiftningen medan utövar den närmare till- synen inom länet. Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgif- ter inom miljö- och hälsoskyddsområdet utövar tillsynen inom kommu- nen i den mån regeringen inte föreskrivit att den skall utövas av Livs- medelsverket. befogenheter framgår av lagen. Enligt 1 kap. är målet med balken att främja en hållbar ut- veckling och att tillförsäkra nuvarande och kommande generationer en hälsosam och god miljö. I 2 kap. finns rättsligt bindande principer och allmänna hänsynsregler. Bestämmelser om hälsoskydd finns i 9 kap. Med stöd av dessa och därtill anslutande bestämmelser kan ingripanden göras i syfte att förebygga eller undanröja olägenheter för människors hälsa. Enligt 9 kap. avses med olägenhet för människors hälsa en störning som enligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig. I 9 kap. finns vidare bestämmelser som föreskriver att bostäder och lokaler för allmänna ändamål skall brukas på ett sådant sätt att olägenheter för män- niskors hälsa inte uppkommer och att de skall hållas fria från ohyra och andra skadedjur samt att ägare eller nyttjanderättshavare till berörd egen- dom skall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att hindra upp- komsten av eller undanröja olägenheter för människors hälsa. Härutöver finns bestämmelser bl.a. om avloppsanläggningar och anläggningar för grundvattentäkter. Vidare finns regler som medger möjlighet att meddela föreskrifter i olika hänseenden om sådan behövs för att inte olägenhet för människors hälsa skall uppstå. Enligt 26 kap. skall tillsynsmyndigheten kontrollera efterlevnaden av och bestämmelser som följer av balken. Den närmare för- delningen av tillsynsansvaret framgår av förordningen (1998:900) om tillsyn enligt . När det gäller tillsynen över miljö- och hälso- skyddet inom kommunen, med undantag för sådan miljöfarlig verksam- het som kräver tillstånd, anges dock direkt i balken att den skall utövas av den eller de nämnder som kommunen bestämmer. För att kunna utöva tillsyn har myndigheterna rätt till tillträde och att få göra undersökningar samt att meddela förelägganden och förbud. Bestämmelser om ersättning vid olika ingripanden från det allmänna finns i 31 kap. . Arbetsmiljölagen (1977:1160) Arbetsmiljölagen skall bl.a. skydda arbetstagare mot ohälsa. Till de fak- torer som kan orsaka ohälsa räknas också smittämnen. utövar den löpande tillsynen. Gällande svensk rätt saknar särskilda straffbestämmelser som tar sikte på handlingar som medför att smittsamma sjukdomar överförs från en per- son till en annan. I finns flera bestämmelser som allt efter omständigheterna i det enskilda fallet kan bli tillämpliga då smitta har överförts eller riskeras att överföras. De bestämmelser som kan bli aktuella att tillämpa vid överföring av smitta återfinns i 3 kap. (om brott mot liv och hälsa) och 13 kap. (om allmänfarliga brott). I 3 kap. finns bestämmelser om mord, dråp, misshandel, vållande till annans död, vållande till kroppsskada eller sjukdom samt framkallande av fara för annan som kan komma att tilläm- pas då en gärning riktar sig mot en enskild person. Vilken bestämmelse som kan komma ifråga beror på omständigheterna i det enskilda fallet, men en uppdelning kan göras mellan sådana fall då smitta har överförts och då så inte har skett. En annan uppdelning kan göras mellan fall då gärningen har begåtts uppsåtligen och då den har begåtts av oaktsamhet. Riktar sig gärningen mot allmänheten kan bestämmelserna i 13 kap. om spridande av gift eller smitta eller vårdslöshet med gift eller smittämne tillämpas. Lagen (1988:1473) om undersökning beträffande HIV-smitta i brott- mål innehåller vissa bestämmelser om provtagning i syfte att tillgodose målsägandens intresse av att kunna få reda på om han eller hon utsatts för smittrisk. En jämförelse mellan svensk och utländsk smittskyddslagstiftning är svår att göra, eftersom hänsyn måste tas både till de grundläggande skill- naderna mellan de olika staternas rättsordningar samt andra faktorer som ett lands klimat, ekonomi, drog- och sexualpolitik, flyktingpolitik m.m. Vissa iakttagelser kan dock göras. konstaterade vid sin granskning av de nordiska länderna samt ett antal andra europeiska stater att samtliga stater hade övergripande lagar som reglerar smittskyddet. Behandlingen av hiv- infektion varierar dock starkt. Liksom den svenska smittskyddslagen (1988:1472) omfattar de allmänna smittskyddslagarna i , och hivinfektion; även den franska smittskyddslagen innehåller ett par bestämmelser rörande denna. smittskyddslag är i vissa fall tillämplig på aids. Smittskyddslagarna i , , och omfattar vare sig hivinfektion eller aids. Skyldighet för sjukvårdspersonal att anmäla förekomsten av vissa svåra sjukdomar till en central instans förekommer i alla de studerade staterna. Hivinfektion är en anmälningspliktig sjukdom i , , och . I , , , och skall fall av aids anmälas. Anmälan av hivinfektion och aids sker på frivillig basis i och . I många länder, t.ex. , , , och Stor- , finns möjlighet att stänga av personer som är smittade av vissa allvarliga sjukdomar från arbete eller skola. I vissa länder före- kommer också förbud för personer som lider av vissa sjukdomar att an- vända allmänna kommunikationsmedel. Möjligheter att i särskilda fall vidta tvångsåtgärder för att förhindra smittspridning finns i samtliga staters smittskyddsreglering. röra sig om tvångsundersökning, tvångsvaccinering, stängning av verk- samheter eller övervakning. Tvångsisolering är en åtgärd som i de flesta länder förekommer i någon form, men isolering p.g.a. hivinfektion eller aids med stöd av smittskyddslagens regler kan endast ske i ett fåtal län- Isolering på grund av hivinfektion kan (förutom i ) ske i De allra flesta tyska delstaterna begagnar sig dock inte av denna möjlighet. I kan isolering av aidssjuka äga rum under vissa bestämda omständigheter. personer som smittats av hivinfektion kan emellertid i många länder ske enligt författningar om psykiatrisk vård eller narkomanvård, om den smittade även har psykisk sjukdom eller är missbrukare. I många länder använder sig domstolarna av bestämmelserna i respek- tive lands strafflag om misshandel och motsvarande brott för att bedöma gärning som inneburit överföring eller risk för överföring av hivinfektion eller annan svår sjukdom. Den danska, norska och österrikiska straff- lagen har särskilda ansvarsbestämmelser som tar sikte på gärningar som innebär att smittsam sjukdom överförs eller riskerar att överföras från en person till en annan. Sammanfattningsvis kan konstateras att skillnaderna är betydande. försöka dra någon slutsats om lagstiftningens inverkan på respektive lands epidemiologiska situation låter sig knappast göras; vad som är orsak och verkan är svårt att säga. 6 Smittspridning i och omvärlden I kapitlet redogörs för förekomsten av smittsamma sjukdomar såväl nationellt som i ett internationellt perspektiv. För att ge en bild av smitt- skyddssituationens föränderlighet ges i det avslutande avsnittet några exempel på bl.a. nyupptäckta samband mellan smittämnen och olika sjukdomar. har nya allvarliga infektionssjukdomar upp- trätt eller kunnat identifieras, som t.ex. hivinfektion, legionella och blö- darfeber orsakad av ebolavirus. Andra sjukdomar har återuppstått, upp- trätt i nya regioner eller uppträtt på ett förändrat sätt. bakterier som är resistenta mot antibiotika och andra läkemedel är ett exempel på förändringar som medfört betydande folkhälsoproblem i hela Resistenta smittämnen har uppträtt bl.a. när det gäller tuber- kulos, malaria, tyfoidfeber och pneumokocker. På så nära håll som i våra grannländer och beräknas en femtedel av de nyupp- täckta fallen av tuberkulos uppvisa resistens. Med hänsyn till bl.a. resi- stensproblemen har enligt () även in- fektioner som erhålls vid vård på sjukhus blivit ett allt större och allvar- ligare problem. kan konstateras att utbredningen av några av de sjukdomar som utgjort ett hot mot många människors hälsa tagit en positiv riktning. Smittkoppor förklarades vara utrotade och WHO har förklarat som mål att polio skall vara utrotad . Flera av de sjukdomar som drabbar ett stort antal människor förekom- mer främst i utvecklingsländerna. Emellertid utgör infektionssjukdomar ett problem även i de industrialiserade länderna. Så är t.ex. diarrésjuk- domar en av de vanligast förekommande infektionsgrupperna världen över varvid huvuddelen orsakas av livsmedelsburna mikroorganismer. Livsmedelsburna infektioner, orsakade av t.ex. hepatit A, salmonella och campylobacter, skapar problem av större omfattning även i de industria- liserade länderna. Även hepatit B och hepatit C är globalt förekommande i stor omfattning. Enligt beräkningar lever t.ex. mer än 350 miljoner människor med kronisk hepatit B. De sexuellt överförbara sjukdomarna utgör ett stort problem världen över. WHO uppskattade att ungefär 333 miljoner nya fall inträffade bland vuxna . En ökning av förekomsten av sexuellt över- förbara sjukdomar har märkts i nästan hela . Hiv/aids förekommer på alla kontinenter. FN:s samlade program mot hiv/aids i världen () uppskattar att över 40 miljoner människor levde med hivinfektion och att antalet nysmittade människor överskrider fem miljoner. Av dessa nysmittade män- niskor är omkring 2,2 miljoner män, 2 miljoner kvinnor och 800 000 barn . De trender som enligt kan ses när det gäller utbredningen av hiv/aids i världen är att det föreligger tecken på en snabb ökning av antalet fall såväl i vissa länder i som i vissa delar av . I har utvecklingen av hivinfektion varit närmast explosiv och vid slutet av beräknades mellan 150 000 och 300 000 ryssar vara infekterade. rapporterades i 60 nya hivfall . Emellertid syns tecken på att spridningen av hivinfektion minskat i länder som är hårt drabbade men där man aktivt satsat på förebyggande insatser, bl.a. och . Vidare synes förekomsten av nya fall av hiv/aids minska eller i vart fall stabiliseras i vissa andra regioner. Så har t.ex. antalet aidsfall minskat i de nordeuro- peiska länderna, i och samt i . Orsakerna till dessa förändringar är bl.a. tillgången till ny medicinsk behandling och behöver inte innebära att riskerna för smittspridning i sig har minskat. WHO har förklarat att tuberkulos återigen är ett akut hot mot den glo- bala folkhälsan bl.a. på grund av problemen med resistenta tuberkel- bakterier. av dem som bär på tuberkulos finns i utvecklings- länderna. I stora delar av , däribland de baltiska staterna, har emellertid antalet fall av tuberkulos ökat och förekomsten av tuberkulos synes också ha ökat bland utlandsfödda personer i . Däremot har förekomsten av difteri kunnat hejdas genom vaccination och denna in- fektion är nu mycket ovanlig i industriländerna. Vaccinationens bety- delse visas bl.a. genom att nya difteriepidemier uppträdde i f.d. Sovjet- unionen när vaccinationsprogrammen sviktade. tionsinsatser är emellertid spridningen i regionen nu under kontroll. En uppfattning om förekomsten av smittsamma sjukdomar i de nordiska länderna kan erhållas genom jämförelser baserade på antalet anmälda fall i respektive land. Sådana officiella uppgifter, liksom motsvarande upp- gifter från de baltiska länderna och nordvästra , finns nu sam- lade på en Internetsida som respektive lands motsvarighet till ligger bakom (). Det bör emel- lertid framhållas att jämförelser måste göras med viss försiktighet efter- som länderna använder sig av något olika rapporterings- och redo- visningssystem samt då undersöknings- och rapporteringsbenägenheten också kan variera. Den allmänna situationen i , , och ser relativt likartad ut. Så är t.ex. diarrésjukdomar ett allmänt spritt problem i samtliga länder. har t.ex. noterats en ökning av hepatit A bland narkotikamissbrukare i samtliga dessa nordiska län- der. De sexuellt överförbara sjukdomarna gonorré, syfilis och klamydia har visat ett likartat mönster i alla de nordiska länderna; en tydlig ned- gång i antalet fall och första halvan av har och framåt förbytts i en klar uppgång. För gonorré och syfi- lis verkar toppen ha varit nådd , medan antalet anmälda fall av klamydia fortsatte att öka stadigt även . Även om situationen på ett allmänt plan är likartad för de nordiska länderna föreligger påtagliga skillnader beträffande förekomsten av en- skilda sjukdomar. har t.ex. en högre förekomst av tuberkulos och syfilis vilket åtminstone till viss del kan förklaras med närheten till där dessa sjukdomar ökat. skiljer sig också ganska markant från övriga nordiska länder genom en högre förekomst av hivinfektion. Det epidemiologiska läget i följs bl.a. genom den rapportering av inträffade sjukdomsfall som görs till . För att belysa utvecklingen beträffande förekomsten av vissa smittsamma sjukdomar visas i tabell A uppgifter om för de enligt smittskyddslagen klassifi- cerade samhällsfarliga sjukdomarna och i tabell B redogörs för några av de övriga anmälningspliktiga sjukdomarna som har en större inhemsk spridning. Tabell A Antalet kliniskt anmälda fall av samhällsfarliga sjukdomar 1989-1995 (fall anmälda av behandlande läkare) och 19972002 (samtliga anmälda fall). Hepatit B (akut) Hepatit B (bärare) Tabell B Antalet kliniskt anmälda fall av några anmälningspliktiga sjuk- domar 19891995 (fall anmälda av behandlande läkare) och 1997-2002 (samtliga anmälda fall). I jämförelse med många andra länder är läget i gott beträffande flertalet av de allvarliga smittsamma sjukdomarna. har dock det skett en rad förändringar som påverkat smittskyddssituationen i . Positiva förändringar har ägt rum genom olika åtgärder som medfört en markant minskning av ett antal olika smittsamma sjukdomar. Ett flertal av de samhällsfarliga sjukdomarna förekommer endast som något enstaka fall eller har inte alls förekommit . Detta gäller t.ex. polio (1 fall) och difteri (0 fall). Oavsett detta utgör infektionssjukdomarna fortfarande ett väsentligt problem. Nya pro- blem har uppmärksammats, bl.a. förekomsten av antibiotikaresistenta bakterier. Vidare är mer utsatt för smittsamma sjukdomar genom det ökade utbytet med omvärlden. Några faktorer som haft bety- delse är människors allt mer omfattande utlandsresor, den ökade invand- ringen och handeln med livsmedel. Malaria, som är en in- hemsk sjukdom, är ett exempel på omvärldens betydelse. De ca 200 fall som anmäls utgörs av personer av svensk eller utländsk härkomst som samtliga har smittats utomlands. Invandringens betydelse visar sig bl.a. i statistiken genom att antalet anmälningar för vissa sjukdomar öka- de markant då mottog ett mycket stort antal asylsökande. När det gäller t.ex. tuberkulos där antalet svensk- födda smittade sjunkit påtagligt ses en ökning av antalet smittade med utländsk härkomst. Diarrésjukdomar och andra smittsamma mag- och tarmsjukdomar är mycket vanligt förekommande i . Särskilt uppmärksammat är calicivirus som varit framträdande i ett flertal vatten- och livsmedelsburna utbrott. En sjukdom som utgör ett inhemskt problem av stor betydelse är campylobacterinfektion. Antalet campylobacterinfek- tioner har fortsatt att öka . av fallen rör sig om inhemskt smittade personer. förekom inte spridning av enterohemorragisk E.coli O157 (EHEC) i någon nämnvärd utsträckning i . Situationen föränd- rades dock då tre större utbrott inträffade med sammanlagt drygt 100 smittade personer. Större utbrott inträffade även och och omfattade respektive år ett hundratal smittade personer. Där- emot har antalet inhemskt smittade fall av salmonella varit relativt kon- stant . Av de totalt mellan 3 500 och 5 000 fall av salmonellainfektion som anmäls utgörs av inhemskt smittade personer. Trots farhågorna om effekterna av inträde i EU har därefter inte noterats några tecken på en ökad förekomst av inhemska salmonellafall. De sexuellt överförbara sjukdomarna minskade kraftigt under den första halvan av . Syfilis försvann praktiskt taget som en inhemsk sjukdom och nästan alla gonorréfall kunde spåras tillbaka till importerad smitta.