prop · GQ0399d2 · 2003-05-26 00:00:00 — Förtydligande av lagen (1984:533) om Regeringens förslag: I lagen (1984:533) om arbetsställenummer m.m. skall en hänvisning till bestämmelserna om att ange arbetsställe i kontrolluppgift enligt 6 kap. lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter införas som ges möjlighet att förelägga uppgiftsskyldiga som anmanats att lämna uppgift om arbetsställe att vid vite lämna begärda uppgifter. Promemorians förslag: Promemorian behandlar ej denna fråga. Remissinstanserna: Förslaget har beretts med och under hand. Några invändningar har därvid inte riktats mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I samband med införandet av lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter (LSK) upphävdes dåvarande 4 § i lagen (1984:533) om arbetsställenummer m.m. Bestämmelsen upphävdes som en bestämmelse om att arbetsställenummer skall anges i kontrolluppgift fördes in i 6 kap. 6 § LSK (jfr prop. 2001/02:25, bet. 2001/02:SkU10 och rskr. 2001/02:124). Någon ändring i sak var inte åsyftad. Kontrolluppgiftsskyldighet enligt LSK skall efter den nu föreslagna organisationsförändringen fullgöras gentemot . Konsekvensen av borttagandet av 4 § i lagen om arbetsställenummer m.m. blev att uppgiftsskyldigheten kom att regleras i LSK som () rätt att anmana den skattskyldige att lämna uppgift samt utfärda vitesföreläggande i fråga om arbetsställenummer i enlighet med vad som gällt tidigare, kvarstod i lagen om arbetsställenummer m.m. Regeringen anser att den lagtekniska kopplingen mellan SCB:s rätt att anmana och förelägga de uppgiftsskyldiga att fullgöra sin skyldighet och skyldigheten att lämna kontrolluppgift om arbetsställenummer kommit att bli otydlig. En uttrycklig hänvisning till bestämmelserna om kontrolluppgift i LSK bör därför införas i lagen om arbetsställenummer m.m. Om SCB anmanat den uppgiftsskyldige att lämna uppgift om arbetsställe men anmaningen inte efterföljs får SCB enligt nuvarande lydelse av 6 § lagen om arbetsställenummer m.m. begära att skattemyndigheten utfärdar ett vitesföreläggande. Regeringen anser att ett lämpligare förfarande är att SCB självt utfärdar vitesföreläggandet och att möjligheten för att utfärda vitesförelägganden som enbart avser komplettering av kontrolluppgift med arbetsställenummer tas bort. Enligt 2 § tredje stycket lagen (1985:206) om viten får, när vite har förelagts, nytt vite i samma sak inte föreläggas förrän det tidigare föreläggandet vunnit laga kraft. Den bestämmelsen är tillämplig även i fråga om viten som har förelagts med stöd av en vitesbestämmelse i lagen om arbetsställenummer m.m. eller i lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter. För att undanröja risken för dubbla förelägganden avseende samma sak bör SCB ta kontakt med före ett eventuellt vitesföreläggande. Förslaget medför ändringar i 6 § lagen om arbetsställenummer m.m. och i 17 kap. 1 § LSK. 8.1Förslagens konsekvenser för små företags villkor Hur samråd har skett med näringslivet och med myndigheter som särskilt berörs framgår av avsnitt 3 Ärendet och dess beredning. Vilka synpunkter som därvid kommit fram redovisas i respektive avsnitt. Ett av huvudsyftena med reformen är att skapa bättre förutsättningar för att genom materiell styrning åstadkomma ett mera likformigt beslutsfattande och en enhetlig rättstillämpning. Detta kommer naturligtvis alla skattskyldiga till godo. Det kan emellertid, såvitt avser småföretagares villkor, vara värt att särskilt nämna tilldelningen av F-skattsedel, som i den nya organisationen kan förväntas bli mera enhetlig. Den nuvarande ordningen innebär att frågan om rätt forum avgörs av var det beslutande kontoret eller motsvarande är beläget. Detta medför att en skattskyldig ibland kan få mycket lång väg till "sin" länsrätt. Som framgår av avsnitt 6.15.1 innebär enmyndighetsalternativet att ärenden kommer att flyttas inom i större utsträckning än vad som sker mellan skattemyndigheterna. För att inte måltillströmningen till, i första hand, länsrätterna skall komma att variera från tid till annan i en utsträckning som inte rimligen kan anses acceptabel tillskapas emellertid forumregler som skall borga för en jämn och förutsebar tillströmning av mål, dvs. en tillströmning som inte påverkas av var väljer att handlägga sina ärenden. De föreslagna forumreglerna leder normalt till att målen handläggs av den länsrätt som geografiskt är närmast för den som ärendet berör. Den föreslagna ordningen medför därför klara förbättringar i detta avseende. Genom att handläggningen av vissa typer av ärenden kan komma att koncentreras till ett eller flera kontor kan det inträffa att handläggningen inte sker på det kontor som ligger närmast till för den skattskyldige. I ett skriftligt förfarande har detta ingen betydelse. Frågan om hur personliga inställelser i skattenämnd skall hanteras i sådana fall skulle emellertid kunna bli ett problem. Detsamma gäller när en skattskyldig vill ha en personlig kontakt med den skattehandläggare som handlägger hans ärende. Som framgår av avsnitt 6.12 måste dock genom interna riktlinjer säkerställa att olägenheter i form av långa resor och höga kostnader inte uppkommer för de skattskyldiga. Konsekvenserna av det anförda kan bli att en persons eller ett företags olika typer av ärenden kan komma att handläggas på två eller flera olika kontor i landet. För att undvika de olägenheter som detta kan komma att medföra för den berörde måste ambitionen vara att skapa en ordning som så långt som möjligt innebär att ingen skall behöva ha flera "ingångar" till , även om de olika ärendena hanteras på olika kontor. brukar inför varje större verksamhets- eller regelförändring informera om vad förändringarna innebär för berörda företag och privatpersoner. Inför den nu föreslagna organisationsförändringen finns, i likhet med tidigare förändringar, behov av information. Det ankommer, först på och sedan på , att närmare bestämma behovet av informationsinsatser. De arbetsuppgifter som behöver utföras i samband med att bildas ligger inom ramen för det löpande arbetet för de olika verksamhetsområdena. De tillkommande kostnader för skatteförvaltningen som uppkommer i ett inledningsskede kan därför täckas inom ramen för den ordinarie medelstilldelningen. Ett av skälen för att genomföra en omorganisation av skatteförvaltningen är, som framgår av avsnitt 6.1, att öka dess flexibilitet och effektivitet genom att det blir enklare att flytta arbetsuppgifter i stället för personal. Ett annat skäl är att möjligheterna till specialisering och koncentration av arbetsuppgifter ökar i en enmyndighetsorganisation. Ett tredje skäl är att enmyndighetsorganisationen erbjuder större möjligheter att på ett enkelt sätt ta hänsyn till förändringar rörande befolkningen och näringslivet. Detta sammantaget kommer troligen att ge effektivitetsvinster. Det får förutsättas att personalen hos det allmänna ombudet rekryteras ur den personalkår som redan finns, t.ex. bland dem som sköter processföringen. Inrättandet av en funktion som allmänt ombud hos är därför kostnadsneutral. De enda förslag som läggs fram nu som kommer att påverka ärendetillströmningen till länsrätterna är de som behandlas i avsnitt 6.15. Som framgår av vad som där sägs kan ökningen i ärendetillströmningen antas bli närmast försumbar. Utvecklingen bör emellertid noga följas och om det föranleds av en större arbetsbörda på grund av en ökad ärendetillströmning eller förändringar i arbetsbördan mellan domstolarna bör det övervägas om domstolarna skall tillföras ytterligare resurser. Hur stora belopp det kan bli fråga om kan beräknas först när det står klart hur många nya mål som tillförts länsrätterna och hur målen fördelats mellan domstolarna i anledning av de föreslagna organisatoriska förändringarna. Det är svårt att se att skatteförvaltningens omorganisation i några andra avseenden än de nu nämnda över huvud taget får några kostnadskonsekvenser. Däremot torde förutsättningar skapas för en effektivare skattekontroll. I följande avsnitt kommenteras de i lagrådsremissen framlagda lagförslagen under särskilda rubriker. Sådana ändringar som inte kommenteras där är uteslutande sådana ändringar som utgör direkta konsekvenser av den i remissen föreslagna ändringen av skatteförvaltningens organisation. Ändringarna består väsentligen antingen i att orden , "skattemyndighet" eller "skatteförvaltningen" i olika böjningsformer byts ut mot "" eller i förekommande fall "", att ordet beskattningsmyndigheten byts ut mot , att uttrycket "och skattemyndighet" i olika böjningsformer byts ut mot eller i förekommande fall , att bestämmelser som anger att ansökan, anmälan eller liknande skall ges in till en viss skattemyndighet ersätts av bestämmelser som anger att nämnda handling skall ges in till , att bestämmelser som anger vilken skattemyndighet som skall fatta beslut eller vidta annan åtgärd utmönstras, att bestämmelser som anger att en skattemyndighet kan uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i vissa ärenden utmönstras, att bestämmelser som anger hur en begäran om omprövning eller ett överklagande som getts in till en annan skattemyndighet än den som har fattat beslutet skall hanteras utmönstras, att bestämmelser som anger att får överklaga skattemyndighets beslut utmönstras eller att bestämmelser som anger att för det allmännas talan i domstol eller får ta över den uppgiften utmönstras. 9.1Förslaget till lag med anledning av inrättande av Flera av de författningsändringar som föreslås nu kräver övergångsbestämmelser. Det är emellertid av stort värde med en lag med lagen (1998:1673) med anledning av en ny regionindelning för skatteförvaltningen som förebild som komplement till övergångsbestämmelserna, vilken dels säkerställer att eventuella luckor i övergångsbestämmelserna täpps till och att eventuella brister i desamma läks, dels behandlar förhållanden av mer allmän karaktär som inte lämpar sig för en reglering i övergångsbestämmelserna. Förslaget skall ses mot denna bakgrund. Syftet med bestämmelsen är utöver vad som sagts ovan att klargöra att den nya myndighet, , som bildas i verksamhetens alla delar träder in i stället för de myndigheter som verket ersätter. Detta betyder t.ex. att handlingar, upplysningar m.m., som en skattemyndighet begärt, efter utgången av 2003 skall ges in till , en åtgärd, som en skattemyndighet skall vidta efter anmälan, ansökan eller begäran, efter utgången av 2003 skall vidtas av , en åtgärd, som åvilat en skattemyndighet, efter utgången av 2003 Prop. 2002/03:99 skall fullgöras av , ett beslut som fattats av en skattemyndighet kan, efter utgången av 2003, omprövas av , ett överklagande, som enligt föreskrift i författning skall ges in till skattemyndighet, efter utgången av 2003 skall ges in till , en skattemyndighets talan i pågående process i domstol övertas av . I samband med inrättandet av avses ingen ändring göras i antalet skattekontor och deras geografiska placering. De skall emellertid knytas till den nya myndigheten och inte som till någon skattemyndighet. Av praktiska skäl tas här in en bestämmelse som automatiskt knyter befintliga skattekontor till . Bestämmelsen avses endast reglera vad som skall gälla . Den hindrar inte att därefter ändrar antalet skattekontor eller deras geografiska placering. Ordförande och vice ordförande i skattenämnd, som skall vara tjänstemän vid skattemyndighet, förordnas enligt 2 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324) av . Övriga ledamöter i skattenämnd väljs enligt 2 kap. 6 § taxeringslagen för högst i taget. Val av ledamöter i skattenämnd förrättas enligt 7 kap. 5 § taxeringslagen av utom i där valet förrättas av kommunfullmäktige i . Förordnande av ordförande och vice ordförande samt val av övriga ledamöter i skattenämnd skedde . Av praktiska skäl tas här in en bestämmelse som innebär att de ordförande och vice ordförande i skattenämnd som förordnats av och de övriga ledamöter i skattenämnd som valts av eller, i visst fall, av kommunfullmäktige eller därefter men före skall ha samma funktioner vid de motsvarande skattekontor som enligt bestämmelsen i 2 § har knutits till . De dispensregler som regleras i de lagrum som anges i paragrafen kan i enstaka fall fortfarande aktualiseras. Eftersom naturligtvis inte kan överpröva sina egna beslut är det lämpligt att verkets beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs för prövning hos kammarrätten. Se vidare avsnitt 6.15.6. 9.2Förslaget till lag om allmänt ombud hos Enligt flertalet skattelagar är skattemyndigheten beslutande myndighet. beslut kan enligt nu gällande regler överklagas av Med endast en myndighet inom skatte- förvaltningen, , kommer denna möjlighet att försvinna, eftersom en myndighet enligt allmänna regler inte kan överklaga sina egna beslut. Det kan emellertid även finnas behov av att från det allmännas sida överklaga beslut fattade inom skatteförvaltningen. Inrättandet av en funktion som allmänt ombud vid skall ses mot denna bakgrund. Grunderna för inrättandet av denna funktion har berörts närmare i avsnitt 6.13. Bestämmelser om det allmänna ombudets överklaganderätt föreslås tas in i följande lagar. 1.lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 2.kupongskattelagen (1970:624), 3.fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 4.fordonsskattelagen (1988:327), 5.taxeringslagen (1990:324), 6.lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m., 7.folkbokföringslagen (1991:481), 8.lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. 9.mervärdesskattelagen (1994:200), 10.lagen (1994:1565) om beskattning av viss privatinförsel, 11.skattebetalningslagen (1997:483). Dessutom föreslås att det allmänna ombudet skall få ansöka om förhandsbesked enligt lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor. De nu föreslagna ändringarna i nämnda lagar medför att det allmänna ombudets rätt att överklaga beslut varken blir vidare eller snävare än den rätt som har , eller före hade, att överklaga skattemyndighets beslut. Beslut enligt vissa av de uppräknade lagarna (punkterna 2, 6, 8 och 10) fattades till och med av i . Sådana beslut kunde överklagas av . blev beslutande myndighet enligt dessa lagar. Enligt förarbetena till denna lagändring (prop. 1999/2000:105 s. 74) fick behovet av att kunna väcka talan för det allmännas räkning över beslut anses vara ytterst begränsat. Detta hade sin grund dels i att behovet av att kunna överklaga beslut för att främja en enhetlig rättstillämpning sannolikt skulle minska, dels i den vidsträckta möjligheten att ompröva beslut. På grund härav utmönstrades det allmännas möjligheter att väcka talan mot beskattningsmyndighetens beslut. Det ligger i sakens natur att det knappast kunde anses försvarbart att vid den berörda lagändringen inrätta en funktion som allmänt ombud enbart för de fåtal fall som kunde aktualisera ett överklagande från det allmännas sida. Läget är emellertid nu ett annat. Som berörts närmare i avsnitt 6.13 är inrättandet av en funktion som allmänt ombud en nödvändig konsekvens av att skattemyndigheterna och slås samman till en enda myndighet. Det framstår då som mest följdriktigt att det allmänna ombudet också skall kunna överklaga sådana beslut som kunde överklaga före . Av förarbetena till taxeringslagen (1990:324) framgår att inte förväntades överklaga skattemyndigheternas beslut i andra fall än då det förelegat oenighet vid beslutsfattandet och då ett överkla- gande krävdes för att utjämna oenhetlig rättstillämpning på områden där behov av prejudikat var särskilt framträdande (prop. 1989/90:74 s. 362). Enbart den omständigheten att ansåg ett beslut av skattemyndighet vara felaktigt skulle således inte föranleda ett överklagande av , låt vara att verket formellt sett var oförhindrat att överklaga även sådana beslut. har tolkat förarbetsuttalandet om överklagande av beslut som inte varit enhälliga så att skall överväga ett överklagande av sådana beslut enbart om den mening som företräds av skattenämndens ordförande blivit överröstad av de övriga ledamöterna och ärendet rör en principiell fråga. Nämnda uttalande bör kunna utgöra riktmärke också för det allmänna ombudets överklagande. Ombudet är dock oförhindrat att överklaga i andra situationer, t.ex. för att uppnå likformiga och rättvisa taxeringar. Det ligger i sakens natur att det allmänna ombudet inte kan ha vetskap om alla beslut som fattar. En förutsättning för att ombudets verksamhet skall fungera på ett tillfredsställande sätt är därför att underrättar ombudet om beslut som eventuellt bör överklagas. En motsvarande ordning gäller . förutsätts således underrätta om när överklagande bör ske (jfr prop. 1989/90:74 s. 323). Beträffande det allmänna ombudets rätt att ansöka om förhandsbesked, se avsnitt 6.13. Vad som sägs i paragrafen torde i och för sig följa av allmänna processuella regler. Det kan emellertid vara lämpligt att uttryckligen klargöra rågången mellan och det allmänna ombudets partsställning i allmän förvaltningsdomstol. Domstolsprocessen är en sakprocess. Den föreslagna lagregleringen omfattar varje sakfråga för sig och inte automatiskt alla sakfrågorna i ett beslut. Exempelvis kan nämnas det fallet att den skattskyldige överklagar en sakfråga i ett beslut vilket medför att är motpart i länsrätten. Om det allmänna ombudet därefter överklagar en annan sakfråga i samma beslut finns det inte någon anledning för honom att ta över partsroll. Bestämmelsen är alltså tänkt att knyta an till ett beslut i en sakfråga. Har det allmänna ombudet överklagat beslut i en fråga företräder ombudet det allmänna i processen såvitt den rör denna fråga även i högre instans oavsett vem som initierat processen där. Är det däremot så att en enskild överklagat beslut företräds det allmänna genomgående av verket i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Innebörden av paragrafen är vidare att det allmänna ombudet för det allmännas talan om såväl ombudet som den enskilde överklagat beslut i samma sakfråga. I det lagförslag som remitterades till Lagrådet fanns i en fjärde paragraf en bestämmelse om att det allmänna ombudets beslut att överklaga beslut och beslut om företrädare för ombudet inte fick överklagas. Att överklagande inte får ske i sådana fall följer enligt Lagrådets bedömning redan av allmänna förvaltningsrättsliga principer. Några motsvarande överklagandeförbud synes Lagrådet inte heller ha införts i någon annan lagstiftning. Lagrådet förordar därför att Regeringen har gjort samma bedömning och låtit Prop. 2002/03:99 paragrafen utgå. får enligt dagens ordning uppdra åt en tjänsteman vid en skattemyndighet att företräda verket i allmän förvaltningsdomstol. Det saknas skäl att inte i den nya organisationen ha en motsvarande ordning. Det kan för övrigt anmärkas att en likartad ordning finns i Tullagen (2000:1281). Enligt bestämmelsen får det allmänna ombudet också förordna en tjänsteman vid att företräda ombudet i . För att undvika kritik av det slag som Näringslivets skattedelegation fört fram, dvs. att många skattskyldiga upplever att det förhållandet att de möter samma tjänsteman under hela processen gör att de känner sig chanslösa, bör den som får i uppdrag att företräda det allmänna ombudet vara någon annan än den som fattat det ursprungliga beslutet. 9.3Förslaget till lag om ändring i 1990/91:153 om ny folkbokföringslag m.m. s. 124 framgår att bestämmelsen i andra stycket i dess hittillsvarande lydelse avsetts innebära att begäran om hindersprövning skall kunna göras hos valfri skattemyndighet eller valfri försäkringskassa. Ordet "valfri" behålls därför i den nya lydelsen men kopplas till allmän försäkringskassa. Genom föreskriften i första stycket knyts prövningen av ett överklagande till en länsrätt som den som överklagar har anknytning till. Anknytningen skall vara folkbokföring i en ort inom domkretsen. Det är tillräckligt att en av de två personer som har sökt hindersprövning har denna anknytning. Skulle undantagsvis någon sådan anknytning inte finnas skall överklagandet prövas av Länsrätten i . 9.4Förslaget till lag om ändring i Bestämmelsen i 16 § första stycket första meningen är i dess hittillsvarande lydelse i princip en forumregel. Av bestämmelsen har också följt att det inte ansetts vara möjligt att få en registrering enligt andra stycket av förevarande paragraf om barnet inte är folkbokfört i . Någon ändring av det förhållandet är inte avsedd i detta ärende. Med ändringen av 16 § följer att villkoret att barnet skall vara folkbokfört här i landet bör framgå av andra stycket av förevarande paragraf. Ett sådant tillägg har därför gjorts. 16 § Prop. 1990/91:153 om ny folkbokföringslag m.m. s. 124 framgår att bestämmelsen i andra stycket i dess hittillsvarande lydelse avsetts innebära att anmälan om gemensam vårdnad för föräldrar som inte är gifta med varandra skall kunna göras hos valfri skattemyndighet eller valfri försäkringskassa. Ordet "valfri" behålls därför i den nya lydelsen men kopplas till allmän försäkringskassa. Ändringen i tredje stycket syftar till att målen normalt skall komma att handläggas av den länsrätt som geografiskt är närmast för dem som ärendet rör. 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt Ändringen i andra stycket är en nödvändig följd av att skattemyndigheterna och skall slås samman till en myndighet, . Eftersom skall utföra värderingen och fastställa skatten saknas anledning att ålägga den skattskyldige att förete verkets värderingsbeslut. Även ändringen i tredje stycket är en nödvändig följd av att skattemyndigheterna inte längre kommer att existera som myndigheter. Det ligger dock i sakens natur att den hjälpregel för värdering som utmönstras skall tillämpas av vid värderingen av sådana värdehandlingar som inte är börsnoterade eller annars omsätts på kapitalmarknaden. Ändringen i första stycket föranleds dels av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en myndighet, , dels av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. Bestämmelsen i det nuvarande andra stycket har utformats med 6 kap. 12 § taxeringslagen (1990:324) som förebild. Bestämmelsen skulle komma att sakna relevans i den nya organisationen dels av det skälet att det endast kommer att finnas en myndighet inom skatteförvaltningen, dels av det skälet att avsikten inte är att skall kunna ta över det allmänna ombudets talan. Den har därför utmönstrats. Av de föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 9 a § taxeringslagen framgår att det allmänna ombudet kommer att få föra talan till den skattskyldiges förmån hos länsrätten. Av 6 kap. 17 § taxeringslagen framgår att detsamma gäller för såväl det allmänna ombudet som för hos kammarrätt och Regeringsrätten. Motsvarande bestämmelser bör finnas i lagen om arvsskatt och gåvoskatt. Det allmänna ombudets överklagande av beslut hos länsrätten regleras i den nu aktuella paragrafens första stycke. Där anges också att det allmänna ombudet får föra talan till den enskildes förmån. När det gäller överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut har motsvarande bestämmelser avseende såväl det allmänna ombudet som tagits in i andra stycket. 67 § Prop. I fjärde stycket, som är nytt, införs en bestämmelse som innebär att en fråga om utdömande av sådant vite som har förelagts med stöd av första stycket skall prövas av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut enligt lagen. Ändringen syftar till att en fråga om utdömande av vite och den beskattningsfråga som vitesfrågan är sammankopplad med skall prövas av en och samma länsrätt. Se vidare avsnitt 6.15.4. 9.6 Förslaget till lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624) Bestämmelsen i andra stycket, som gäller översändande av vissa handlingar från en myndighet till en annan inom skatteförvaltningen, behövs inte när skatteförvaltningen består av en enda myndighet. Bestämmelsen har därför slopats.