prop · GQ0385 · 2003-03-20 00:00:00 — Den effektreserv som på detta sätt skapar får inte ha en större omfattning än . På det sättet markeras att även elmarknadens aktörer redan nu måste ta ett ansvar för att tillräckliga produktionsresurser finns tillgängliga så att effektbalansen kan upprätthållas. De kostnader som får till följd av denna reglering skall, enligt regeringens uppfattning, ersättas av de aktörer på elmarkna- den som har ingått avtal om balansansvar med . Om det saknas tillräcklig effekt medför det att de balansansvariga får minskade möjligheter att hålla sin balans. Detta är, som nämnts ovan, ekonomiskt Därför ligger det i de balansansvarigas intresse att det finns Prop. 2002/03:85 tillräckliga effektreserver. Fördelningen av dessa kostnader mellan de balansansvariga skall ske efter omfattningen av vars och ens balansan- svar och efter omfattningen av deras obalanser. Riktlinjer för den långsiktiga hanteringen av effekt- Regeringens bedömning: En långsiktig och kostnadseffektiv hante- ring av effektfrågan förutsätter en öppen marknadsbaserad lösning. sådan lösning bör ha utvecklats till . kontrollstation skall läggas in för att pröva hållbarheten i den skall i samarbete med branschen arbeta för att utveckla effektsäkringsprodukter och en handelsplats för Åtgärder för att stimulera utvecklingen mot en mer effektiv styrning av elförbrukningen skall särskilt beaktas. nisering av förutsättningarna för hantering av effektfrågan på nordisk nivå skall eftersträvas. svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstansernas synpunkter behandlas under Skälen för regeringens bedömning: Det finns olika modeller för hur effektfrågan kan hanteras på en konkurrensutsatt elmarknad. kraftnäts rapport har i huvudsak tre huvudmodeller behandlats, nämligen reglering, centralt upprätthållen kapacitet och öppna marknadslösningar. Regleringslösningar bygger på olika former av tvingande ålägganden för elmarknadens aktörer att upprätthålla kapacitet. innebär en partiell återreglering som allvarligt kan hämma effektiviteten De medför vidare ett antal principiella och praktiska svårigheter på en konkurrensutsatt elmarknad, bl.a. genom att skilda vill- kor i olika länder kan ge upphov till konkurrenssnedvridningar. Centralt upprätthållen kapacitet är den modell som tillämpats som en övergångslösning i , och som är regeringens förslag i avsnitt 5.1, då upphandlar kapacitet som finansieras kollektivt. Denna typ av lösning innebär oklarheter beträffande det långsiktiga ansvaret för effektbalansens och därmed produktionsapparatens utveck- Öppna marknadslösningar bygger på en tilltro till att effektbalansen kan genom att de företag som är verksamma på elmarknaden har tillräckliga incitament för att upprätthålla kapacitet utan att direkta kontrollmekanismer behöver byggas upp. Det är regeringens uppfattning att öppna marknadslösningar är att föredra framför regleringar eller Frågan om hur tillräcklig kapacitet ska kunna upprätthållas på en konkurrensutsatt elmarknad är aktuell i alla de nordiska länderna, men den har hanterats på olika sätt. I t.ex. är Statnett enligt lag ålagt att i varje situation kunna tillhandahålla tillräcklig höglastkapacitet. bör regelverken för att upprätthålla tillräcklig kapacitet vara likartade på en gemensam marknad. En harmonisering mellan de nordiska länderna Prop. 2002/03:85 torde vara enklast att uppnå om graden av tvingande regleringsingrepp är av så liten omfattning som möjligt, i synnerhet . En möjlighet för marknadsaktörerna att på frivillig basis hantera sin riskexponering och åstadkomma nya former för finansiering av effekt- resurser kan t.ex. vara att utveckla särskilda effektsäkringsprodukter och en marknadsplats där produkterna kan handlas. skall tillsammans med branschorganisationerna starta ett sådant arbete. För att underlätta och påskynda utvecklingen mot en marknadsbaserad lösning bör åtgärder på förbrukningssidan för att minska effekttopparna stimuleras. bör nya affärsmässiga effektprodukter kunna utvecklas i samspel mellan elmarknadens aktörer, nätföretagen och kun- derna. De riktlinjer för avläsning av elmätare och sänkt gräns för timvis mätning som redovisas i avsnitt 8 bidrar till att öka flexibilite- ten på efterfrågesidan och skapa incitament till förändrad energiförbruk- ning. Om utvecklingen mot en marknadsbaserad lösning på effektfrågan inte går i önskvärd riktning kan det bli aktuellt med omprövning och ny in- riktning, exempelvis reglering. Vid en kontrollstation bör särskilt grans- kas att den fysiska effektbalansen utvecklas tillfredsställande, att frivil- liga effektsäkringsprodukter växer fram, att det sker en utveckling av prisflexibilitet på förbrukningssidan samt att utvecklingen på elmarkna- den i och i övriga inte förhindrar den valda inriktningen. 6 och rådets direktiv /77/EG av om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el och rådets direktiv /77/EG av 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el trädde i kraft . I artikel 1 anges direktivets syfte, vilket är att främja en ökning av de förnybara energikällornas bidrag till elproduktionen på den inre markna- den för el och att skapa en grund för ett framtida rättsligt ramverk på gemenskapsnivå för detta. Artikel 2 innehåller ett antal definitioner. Direktivets syfte skall uppnås på flera olika sätt enligt följande. Ett av medlen för att uppnå direktivets syfte regleras i artikel 3. Medlemsstaterna skall, enligt punkten 1, vidta lämpliga åtgärder för att främja en ökad användning av el producerad från förnybara energikällor i enlighet med de nationella vägledande mål som skall anges i en rapport. Denna rapport skall, enligt punkten 2, antas och offentliggöras senast den Rapporten skall ange natio- nella vägledande mål för den framtida användningen av el producerad från förnybara energikällor. Denna användning skall anges som en pro- centuell andel av elanvändningen . skall också en redogörelse lämnas för de åtgärder som vidtagits och som planeras på nationell nivå för att uppnå nämnda mål. I propositionen (prop. 2001/02:143) Samverkan för en trygg, effektiv och miljövänlig energiförsörjning lade regeringen fram ett förslag till sådana nationella vägledande mål. Som mål angavs där att användningen av el från förnybara energikällor skall öka med (TWh) års nivå . Detta skulle innebära att andelen el pro- ducerad från förnybara energikällor uppgår till enligt de nu föreliggande prognoserna. Dessutom angavs att, om det vid en ut- värdering som skall ske 2004 visar sig att det finns förutsättningar för att ytterligare öka elproduktionen från förnybara energikällor, ett lämpligt mål är att öka den årliga förnybara elproduktionen med femton TWh års nivå till 2012. Den procentuella andelen el producerad från för- nybara energikällor skulle därvid öka från . Det förslag till nationella vägledande mål som regeringen lagt fram antogs av (bet. 2001/02:NU17, rskr. 2001/02:317). Därmed har bestämmelsen i punkten 2 genomförts i den svenska lagstiftningen. I propositionen (prop. 2002/03:40) Elcertifikat för att främja förnybara energikällor föreslog regeringen att ett system med elcertifikat skall infö- ras. Detta system syftar till att främja en ökad användning av el produce- rad från förnybara energikällor. Det är alltså avsett att bidra till att de nationella vägledande målen uppnås. Propositionen är under behandling i . Syste- met med elcertifikat avses träda i kraft . Därmed är be- stämmelsen i punkten 1 genomförd i den svenska lagstiftningen. Enligt punkten 3 skall medlemsstaterna, med början och därefter offentliggöra en rapport med en analys av hur de nationella vägledande målen enligt punkten 2 har förverkligats. Punkten 4 riktar sig till Europeiska gemenskapernas kommission och innebär att kommissionen, på grundval av de rapporter från medlems- staterna som nämns i punkterna 2 och 3, skall offentliggöra en rapport. Denna rapport skall bl.a. bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna har gjort framsteg när det gäller att förverkliga sina nationella vägle- dande mål. Bestämmelserna i artikel 4 riktar sig till kommissionen och handlar bl.a. om vissa utvärderingar av de stödsystem medlemsstaterna inför för att, i enlighet med artikel 3.1, främja en ökad användning av el produce- rad från förnybara energikällor. I artikel 5 anges ytterligare ett medel för att uppnå direktivets syfte. I artikeln åläggs medlemsstaterna vissa skyldigheter beträffande ur- sprungsgarantier för el producerad från förnybara energikällor. I denna lagrådsremiss läggs ett förslag fram som är avsett att genom- föra artikelns bestämmelser i den svenska lagstiftningen. Artikeln är uppdelad i sex punkter enligt följande. Enligt punkten 1 skall medlemsstaterna se till att el producerad från förnybara energikällor kan garanteras vara pro- ducerad från sådana energikällor i den mening som avses i direktivet i enlighet med objektiva, klara och tydliga samt icke-diskriminerande kri- terier som har fastställts av respektive medlemsstat. De skall också se till att det på begäran utfärdas en ursprungsgaranti med detta innehåll. I punkten 2 anges att medlemsstaterna får utse ett eller flera behöriga organ som skall vara oberoende i förhållande till producenter och distri- butörer och som skall ha i uppdrag att kontrollera utfärdandet av ur- sprungsgarantierna. I punkten 3 anges vilket innehåll en ursprungsgaranti skall ha samt än- damålet med garantin enligt följande. En ursprungsgaranti skall innehålla uppgifter om från vilken energi- källa som elen producerats, var och när den producerats och, när det gäller vattenkraftverk, installerad effekt. Vad gäller ändamålet anges att en ursprungsgaranti skall göra det möj- ligt för producenter av el från förnybara energikällor att visa att den el de säljer är producerad från förnybara energikällor i den mening som avses i direktivet. I punkten 4 ges bestämmelser om ömsesidigt erkännande mellan med- lemsstaterna av ursprungsgarantier. Sådana ursprungsgarantier som utfärdas i enlighet med punkten 2, dvs. sådana garantier som har utfärdats inom ramen för de utsedda organens tillsynsverksamhet, bör erkännas ömsesidigt av medlemsstaterna. Detta erkännande skall uteslutande avse garantierna såsom bevis på de faktorer som nämns i punkten 3. Vägran att erkänna en ursprungsgaranti som be- vis, t.ex. av skäl som hänför sig till bedrägeribekämpning, måste grundas på objektiva, klara och tydliga samt icke-diskriminerande kriterier. Om någon vägrar att erkänna en ursprungsgaranti får kommissionen tvinga den vägrande parten att erkänna garantin, särskilt med beaktande av de objektiva, klara och tydliga samt icke-diskriminerande kriterier på vilka ett sådant erkännande grundas. I punkten 5 åläggs medlemsstaterna att inrätta lämpliga mekanismer för att säkerställa att ursprungsgarantin är både korrekt och tillförlitlig, och de skall i den rapport som avses i artikel 3.3 beskriva de åtgärder som har vidtagits för att säkerställa garantisystemets tillförlitlighet. Som framgår av artikel 8 skall kommissionen lägga fram en sammanfattande rapport om genomförandet av direktivet. Punkten 6 är riktad till kommissionen och innebär att kommissionen, efter samråd med medlemsstaterna, i den nämnda rapporten skall granska de former och tillvägagångssätt som medlemsstaterna kan följa för att garantera ursprunget för den el som producerats från förnybara energi- källor. Vid behov skall kommissionen föreslå och rådet att gemensamma regler antas om detta. Artikel 6 innehåller vissa bestämmelser om de administrativa förfaran- den som medlemsstaterna tillämpar vid prövning av tillstånd till att upp- föra produktionsanläggningar för produktion av el från förnybara energi- källor. I punkten 1 åläggs medlemsstaterna att utvärdera de lagar och andra författningar som reglerar nämnda tillståndsförfaranden i syfte att un- derlätta anläggandet av nämnda produktionsanläggningar. En rapport om denna utvärdering skall, enligt punkten 2, offentliggöras. Regeringen har gett av plan- och bygglagstift- ningen (dir. 2002:97) i uppdrag att utvärdera den lagstiftning som nämns i artikel 6 i direktivet. Vidare har i reglerings- brevet för fått i uppdrag att presentera en sammanställ- ning av de utvärderingar som gjorts av den lagstiftning som nämns i arti- kel 6 inom ramen för uppföljningen av det nationella vägledande målet om el från förnybara energikällor. Punkten 3 riktar sig till kommissionen och innebär att kommissionen, i den sammanfattande rapport om genomförandet av direktivet, som kom- missionen enligt artikel 8 skall lägga fram, skall utvärdera vilka metoder som är bäst för att förverkliga de mål som anges i punkten, dvs. att un- derlätta anläggandet av produktionsanläggningar för produktion av el från förnybara energikällor. Artikel 7 behandlar vissa nätfrågor. I punkten 1 åläggs medlemsstaterna att se till att förnybar el garanteras överföring på det nationella elsystemet. Nätinnehavarna skall också prio- ritera förnybar el då inmatningsordningen bestäms. Ellagen (1997:857) är utformad så, att alla produktionsanläggningar, inklusive de anläggningar som producerar förnybar el, som är anslutna till elnätet har en ovillkorlig rätt att mata in el och få elen överförd på elnätet. Frågan om inmatningsordning blir därmed inte aktuell. Bestäm- melsen i punkten 1 är alltså redan genomförd i den svenska lagstift- ningen. I punkten 2 åläggs medlemsstaterna att inrätta ett rättsligt ramverk om vem som skall stå för kostnaderna för sådana tekniska anpassningar som behövs för att ansluta nya producenter av förnybar el till elnätet. Som exempel på sådana anpassningar nämns nätanslutningar och nätförstärk- ningar. Som alternativ till ett rättsligt ramverk kan medlemsstaterna ålägga nätinnehavarna att utarbeta och offentliggöra standardiserade regler i nämnda hänseenden. Den svenska ellagstiftningen behandlar alla elproducenter lika. Reg- leringen innebär att kostnaderna för den fysiska anslutningen av en produktionsanläggning till nätet skall betalas av producenten. Den avgift som producenten sålunda skall betala till nätinnehavaren skall, enligt lagstiftningen, vara skälig. har tillsyn över att så blir fallet. Kostnaderna för övriga åtgärder som kan bli nödvändiga till följd av en sådan anslutning, t.ex. en förstärkning av nätet, betalas av nätinne- havaren. Eftersom detta ingår i nätinnehavarens nätverksamhet har nätin- nehavaren rätt att ta ut dessa kostnader via nättariffen, dvs. den avgift som alla de elkunder, som är anslutna till det aktuella nätet betalar för sin överföring på nätet. Dessa kostnader brukar av nätinnehavarna inkluderas i nättariffen i den utsträckning åtgärderna medför nytta för andra elkun- der än den som blir ansluten. Bestämmelsen i punkten 2 är således redan genomförd i den svenska ellagstiftningen. Enligt punkten 3 får medlemsstaterna ålägga nätinnehavarna att överta de kostnader som nämns i punkten 2. Regeringen anser att en sådan reglering skulle rubba en av grund- valarna för den lagstiftning som infördes vid avregleringen av elmarkna- den, nämligen att varje elkund skall svara för de kostnader som han orsa- kar. Regeringen avstår därför från att föreslå en sådan reglering. Enligt punkten 4 skall nätinnehavarna åläggas att förse nya producen- ter som vill bli anslutna till nätet uttömmande uppgifter om de kostnader som en sådan anslutning kan komma att medföra. Enligt en bestämmelse i ellagen skall en nätinnehavare inom skälig tid lämna sådana uppgifter på begäran. Därmed är bestämmelsen redan genomförd i den svenska lagstiftningen. I samma punkt sägs också att medlemsstaterna kan tillåta att produ- center av förnybar el skall kunna använda en anbudsförfrågan beträf- fande anslutningsarbetet. Den svenska lagstiftningen bygger på att nätinnehavaren själv svarar för anslutningsarbetet. Han kan därvid utföra arbetet i egen regi eller an- lita en entreprenör. Oavsett på vilket sätt nätinnehavaren har utfört an- slutningsarbetet har producenten, om han är missnöjd med den avgift han skall betala för anslutningen, alltid rätt att begära prövning av avgiftens skälighet hos nätmyndigheten. Om producenten är missnöjd med nät- myndigheten beslut har han alltid rätt att överklaga beslutet hos allmän förvaltningsdomstol. Lagstiftningen innehåller alltså flera spärrar mot att producenter skall behöva betala oskäliga avgifter för sin anslutning. Det skulle därmed inte medföra några nämnvärda förbättringar för producenterna om de fick rätt att själva svara för upphandlingen. Regeringen avstår därför från att före- slå sådana lagändringar. I punkten 5 sägs att medlemsstaterna skall inrätta ett rättsligt ramverk eller kräva att nätinnehavarna utarbetar och offentliggör standardiserade regler för fördelningen av kostnader för systeminstallationer mellan alla producenter som drar nytta av installationerna. Som exempel på system- installationer nämns nätanslutningar och nätförstärkningar. Vidare sägs att denna kostnadsfördelning skall genomföras med hjälp av en mekanism, som är grundad på objektiva, klara och tydliga samt ickediskriminerande kriterier. Dessa kriterier skall beakta de fördelar som anslutningarna medför såväl för de ursprungligen anslutna och se- nare anslutna producenterna som för nätinnehavarna. I detta sammanhang hänvisas till den redogörelse som har lämnats i anslutning till artikel 7 punkten 2. I punkten 6 föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att överförings- avgifter, dvs. nättariffer, inte diskriminerar inmatning av förnybar el på nätet. Den svenska ellagstiftningen anger att nättariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Detta innebär att diskriminering av någon kundkategori inte får äga rum. har tillsyn över att nät- tarifferna uppfyller nämnda krav. Bestämmelsen är därmed redan genom- förd i den svenska lagstiftningen. Vidare föreskrivs att medlemsstaterna, när så är lämpligt, skall upprätta ett rättsligt ramverk som innebär att de överföringsavgifter som en pro- ducent av förnybar el skall betala återspeglar de kostnadsfördelar som deras anslutning till nätet medför. Ellagstiftningen innehåller en bestämmelse av följande innebörd. En producent som matar in el på ett elnät har rätt till viss ersättning av nät- innehavaren. Ersättningen skall motsvara dels värdet av minskade nät- förluster till följd av inmatningen, dels värdet av den minskning av nät- innehavarens effektabonnemang som blir möjlig till följd av inmat- ningen. Genom denna bestämmelse har direktivet genomförts i denna del. Punkten 7 reglerar innehållet i den rapport som enligt artikel 6.2 skall Prop. 2002/03:85 offentliggöras . Artikel 8 riktar sig till kommissionen och innebär att kommissionen och därefter skall lägga fram en sammanfattande rapport om genomförandet av direktivet för Europa- parlamentet och rådet. Enligt artikel 9 skall medlemsstaterna ha genomfört direktivet . Artiklarna 10 och 11 innehåller formella föreskrifter. 7En lag om ursprungsgarantier avseende förnybar el införs Regeringens förslag: En lag om ursprungsgarantier avseende förny- bar el införs. Producenter av förnybar el får en rätt att på begäran få en ursprungsgaranti från . Garantin utgör ett intyg om att en viss mängd förnybar el har producerats i producentens anläggning. Statens energimyndighets förslag: Förslaget var mer omfattande än regeringens förslag beroende på att förslaget till lag om elcertifikat ännu inte var slutligt framtaget. Remissinstanserna: Statskontoret, , , , , Oberoende El- handlare, och tillstyr- ker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 6 ges en beskrivning av bestämmelserna i och rådets direktiv /77/EG av om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el. I direktivets artikel 5 ges bestämmelser om ursprungsgarantier för el producerad från förnybara energikällor (förnybar el). Dessa bestämmelser skall nu genomföras i den svenska lagstiftningen. Bestämmelserna innebär i korthet följande. Medlemsstaterna skall se till att el som har producerats med användande av förnybara energikällor kan garanteras vara producerad med användande av sådana energikällor. Medlemsstaterna skall också se till att sådana ursprungsgarantier utfärdas på begäran. Garantierna skall av producenten kunna visas för potentiella köpare av elen som bevis för att den el producenten säljer är förnybar el. Garantierna skall utfärdas enligt objektiva, klara och tydliga samt icke diskriminerande kriterier som har fastställts av berörd medlemsstat. Medlemsstaterna skall införa lämpliga mekanismer för att säkerställa att de ursprungsgarantier som utfärdas är korrekta och tillförlitliga. För det ändamålet får medlemsstaterna utse ett eller flera organ som skall ha i uppdrag att kontrollera utfärdandet av ursprungsgarantierna. Dessa organ skall vara oberoende i förhållande till såväl producenter som distribu- törer. Regeringen lägger i denna proposition fram ett lagförslag som syftar till att genomföra direktivets artikel 5 i den svenska lagstiftningen. förslaget har följande utformning. En ursprungsgaranti skall utfärdas av Prop. 2002/03:85 staten på begäran av en producent. Garantierna föreslås bli utfärdade av Verket får genom sin hantering av mätresultat från produktionsanläggningarna i riket tillgång till de flesta av de uppgifter som skall anges i en ursprungsgaranti. Genom att utfär- dar ursprungsgarantierna säkerställs också att dessa är korrekta och till- förlitliga. Därmed behöver man inte inrätta ytterligare organ för att kontrollera utfärdandet av ursprungsgarantier. Till grund för regeringens lagförslag ligger ett förslag från Energimyn- digheten. Detta förslag var mer utförligt och omfattande än det förslag som regeringen nu lägger fram. Huvuddelen av bestämmelserna i förslag har numera tagits in i det förslag till lag om elcertifikat som är under behandling (prop. 2002/03:40). Förslaget till lag om elcertifikat grundar sig också på det nu aktuella direktivet. I regeringens nu aktuella lagförslag görs vissa hän- visningar till lagen om elcertifikat varigenom en del av bestämmelserna i den lagen blir tillämpliga även på utfärdande av ursprungsgarantier. Andra bestämmelser som föreslogs av är bara rele- vanta när det gäller elcertifikat och har därför inte upprepats i regeringens nu aktuella lagförslag. Därför är regeringens lagförslag inte lika omfattande som förslag. 8Riktlinjer för avläsning av elmätare samt sänkt gräns för timvis mätning m.m. beslutade att ett nytt regelverk för elmarknaden skulle träda i kraft (prop. 1994/95:222, bet. 1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). Lagändringen genomfördes inom ramen för lagen (1902:71 s.1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Dessutom infördes en ny lag, lagen (1994:616) om handel med el m.m. (elhandelslagen). Genom de nya reglerna ellag öppnades elnäten för konkurrens i handeln med el. Syftet med elmark- nadsreformen var att bl.a. införa valfrihet för elanvändarna och skapa förutsättningar för en ökad pris- och kostnadspress inom elförsörjningen. I elhandelslagen infördes bl.a. bestämmelser om leveranskoncession. Innehavaren av leveranskoncession var skyldig att leverera el för nor- mala förbrukningsändamål till alla kunder inom området som inte öns- kade byta elleverantör. Leveranskoncessionären var den enda leverantör som fick leverera till kunder vars uttag inte mättes timme för timme. Leveranskoncessionerna beviljades , dvs. fram t.o.m. och skulle utvärderas . beslutade om en ny ellag som trädde i kraft (prop. 1996/97:136, bet.1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27). Det materiella innehållet i den nya ellagen baseras i huvudsak på den gällande ellagstiftningen. Regeringen beslutade om direktiv för utvärdering av systemet med leveranskoncessioner och bemyndigade chefen för att tillkalla en särskild utredare (dir. 1998:37). redningen antog namnet . Regeringen uppdrog den 1