prop · GR0326 · 2003-10-22 00:00:00 — Bestämmelsen innebär att faktureringsskyldighet föreligger vid leverans av varor eller tillhandahållanden av tjänster från näringsidkare till annan näringsidkare eller till en juridisk person som inte är näringsidkare. Faktureringsskyldighet föreligger även vid försäljning av nya transportmedel till privatperson och vid distansförsäljning oavsett vem som är köpare, dvs. även om köparen är en privatperson. Den bestäm- melsen motsvaras av artikel 22.3 a första stycket andra meningen faktureringsdirektivet. De nya reglerna kommenteras i avsnitt 6.1. Enligt artikel 22.3 a fjärde stycket faktureringsdirektivet kan medlems- staterna befria skattskyldiga från att utfärda en faktura för omsättning på deras territorium i särskilt angivna fall. Det gäller transaktioner som anges i artikel 13, artikel 28.2 a och artikel 28.3 b i sjätte direktivet. Enligt den tidigare lydelsen av reglerna i 11 kap. föreligger faktureringsskyldighet för omsättningar som medför skattskyldighet, se tidigare lydelse av 11 kap. 2 § 1. Som huvudregel skall nu i stället gälla att faktureringsskyldighet skall föreligga vid omsättning mellan näringsidkare samt i vissa fall även vid försäljning till privatpersoner, se kommentaren till nya 11 kap. 1 §. I avsnitt 6.2 har kommenterats bestämmelserna om faktureringsskyldighetens omfattning och möjlig- heterna för medlemsstaternas att befria vissa undantagna omsättningar från faktureringsskyldighet. Bestämmelsen i den nya 2 § innebär att möjligheten för en medlemsstat att befria från faktureringsskyldighet enligt artikel 22.3 a fjärde stycket faktureringsdirektivet utnyttjas utom i de fall som avses i 3 kap. 19 § första stycket 2 och 3 kap. 24 §. I de fallen Prop. 2003/04:26 skall faktura utfärdas vid omsättning till näringsidkare (jfr avsnitt 6.2). förhållande till lagrådsremissen har en justering gjorts i hänvisningen till personbefordran. Bestämmelsen i 2 § 3 i den tidigare lydelsen ersätts av den föreslagna bestämmelsen i 8 kap. 19 § första stycket andra meningen. Paragrafen motsvaras delvis av tidigare lydelse av 11 kap. 2 § 2 ML. Bestämmelsen föreskriver faktureringsskyldighet vid förskotts- eller a conto-betalningar, jfr artikel 22.3 a andra stycket faktureringsdirektivet. Bestämmelsen innebär att varje näringsidkare skall säkerställa att faktura utfärdas vid betalningar a conto som görs till honom för sådan omsätt- ning som avses i 1 §. Faktureringsskyldigheten kan fullgöras av den faktureringsskyldige själv eller i hans namn och för hans räkning av hans köpare eller en tredje person. Faktureringsskyldighet föreligger dock inte vid a conto-betalningar när det är fråga om sådan omsättning som anges i 2 §, eftersom det vid sådan omsättning inte föreligger fakturerings- skyldighet. Bestämmelsen anger även att det vid förskotts- eller a conto- betalningar vid byggnads- och anläggningsentreprenader enligt 13 kap. 14 § inte föreligger någon faktureringsskyldighet. Den frågan har behandlats i mervärdesskatteutredningens betänkande Mervärdesskatt i ett EG-rättsligt perspektiv, SOU 2002:74 och bereds inom . Utredningen föreslår att den särskilda redo- visningsbestämmelsen i 13 kap. 14 § ML för byggnads- och anläggnings- entreprenader slopas. Betänkandet har remissbehandlats. Något förslag i denna del lämnas inte i detta sammanhang. Bestämmelsen kvarstår således tills vidare. bestämmelse i 4 § 1 om avräkningsnotor har slopats. Enligt den nya definitionen av faktura i 1 kap. 17 § kommer endast sådan handling som uppfyller kraven för faktura att accepteras som faktura, se vidare kommentaren till 1 kap. 17 § och avsnitt 6.3. Begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling i tidigare 4 § 1 har slopats i enlighet med faktureringsdirektivet, se vidare kommentaren till 1 kap. 17 §. Bestämmelsen i nya 4 § reglerar de närmare förutsättningarna för att självfakturering skall vara tillåten. Bestämmelsen motsvarar artikel 22.3 a åttonde och nionde styckena i faktureringsdirektivet. Denna situation har inte tidigare reglerats i ML. De krav som ställs är att det finns ett i förväg träffat avtal mellan parterna och att det finns ett förfarande för säljarens godkännande av varje faktura. I punkten 3 i bestämmelsen har möjligheten i artikel 22.3 a nionde stycket i faktureringsdirektivet utnyttjats och en regel förts in om att det på fakturan måste framgå att fråga är om en självfakturering. En sådan notering ger kontrollerande myndigheter en granskningssignal avseende självfaktureringen. Angående självfakturering, se även avsnitt 6.1.3. Bestämmelsen motsvarar den tidigare lydelsen av 11 kap. 1 a § som upp- hävts. Innehållet är oförändrat. I bestämmelsen klargörs att en faktura får utfärdas i elektronisk form endast om mottagaren godkänner det. Bestämmelsen motsvarar artikel 22.3 c första stycket i faktureringsdirektivet. Den situation som regleras har inte tidigare kommit till uttryck i lagtexten men tillämpas i praktiken (se avsnitt 6.8). I det första stycket i 7 § fastslås att en samlingsfaktura får utfärdas för flera särskilda leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster. Bestämmelsen motsvaras av artikel 22.3 a sjunde stycket i faktureringsdirektivet. Det har tidigare inte funnits någon uttrycklig bestämmelse i ML som tillåter samlingsfakturor. Syftet med bestäm- melsen är inte att den faktureringsskyldige kan utfärda en faktura med färre uppgifter än vad som krävs för en förenklad faktura (se nya 11 kap. 9 §). Syftet är i stället att förenkla hanteringen för den faktureringsskyldige på så sätt att en enda (samlad) faktura kan utfärdas i stället för flera separata fakturor för varje leverans eller tillhanda- hållande. En förenklad faktura för vilken uppgiftskravet är begränsat kan endast utfärdas i särskilda fall. Detta framgår av paragrafen genom att kravet på ett fullständigt fakturainnehåll i 8 § även omfattar samlings- fakturor i 7 § om inte förutsättningar för en förenklad faktura i 9 § föreligger. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 6.4.3. Det andra stycket reglerar fall då flera elektroniska fakturor sänds till samma mottagare (eng. batches of invoices). Då behöver gemensamma uppgifter endast anges en gång. Tillämpningen av bestämmelsen förutsätter att all information är åtkomlig för varje faktura. Denna bestämmelse motsvarar artikel 22.3 c sjätte stycket faktureringsdirektivet. Paragrafen motsvaras delvis av tidigare 5 § och av artikel 22.3 b första stycket i faktureringsdirektivet. I paragrafen regleras uttömmande kraven på innehåll i en faktura. Se även avsnitt 6.4.1. 1.Enligt bestämmelsen som är ny, skall datum för utfärdandet anges. 2.Enligt bestämmelsen, som är ny, skall ett löpnummer baserat på en eller fler serier, som ensamt identifierar fakturan anges. 3.Enligt bestämmelsen skall säljarens registreringsnummer till mervärdesskatt anges på fakturan. Innehållet i bestämmelsen motsvaras av tidigare lydelsen i 11 kap. 5 § 6. 4.Enligt denna bestämmelse skall köparens registreringsnummer till mervärdesskatt anges om köparen är skattskyldig för förvärvet eller om det är fråga om en undantagen gemenskapsintern varuförsäljning eller ett undantaget gemenskapsinternt förvärv som en utländsk mellanman gör i vid s.k. trepartshandel. Innehållet i bestämmelsen motsvaras av den tidigare lydelsen av 11 kap. 5 § 7 och 11 kap. 5 a §. 5.Säljarens och köparens namn och adress skall anges på fakturan. Bestämmelsen motsvaras av tidigare 11 kap. 5 § 3. 6.De omsatta varornas mängd och art eller de omsatta tjänsternas omfattning och art skall anges på fakturan. Bestämmelsen motsvaras av tidigare 11 kap. 5 § 4. 7.I denna punkt finns en uttrycklig bestämmelse om att datum då omsättningen av varorna eller tjänsterna utförts eller slutförts eller datum för erlagd a conto-betalning skall anges om detta datum skiljer sig från fakturadatum. En sådan bestämmelse har saknats i ML. framgick dock indirekt genom kravet i den tidigare lydelsen i 11 kap. 5 § 8 att övrigt som kan ha betydelse för bedömningen av skatt- skyldigheten och mottagarens avdragsrätt eller rätt till återbetalning skulle anges på fakturan. 8.Beskattningsunderlaget måste anges för varje skattesats eller undantag, enhetspriset exklusive skatt samt eventuell prisnedsättning eller rabatt om det inte är inkluderat i priset. Bestämmelsen motsvaras av tidigare 11 kap. 5 § 1 och 2 avseende ersättningen och skattens belopp och av tidigare 11 kap. 8 § avseende kreditnotor. Enligt tidigare lydelse av 11 kap. 5 § 2 skall skattens belopp anges för varje skattesats. 9.Enligt denna bestämmelse skall tillämpad mervärdesskattesats anges. 10.Det mervärdesskattebelopp skall anges som skall betalas om inte en särskild ordning tillämpas för vilket detta är uteslutet. Det som avser med särskild ordning är vinstmarginalbeskattning för begagnade varor samt för resetjänster. I de fall vinstmarginalbeskattning tillämpas får inte mervärdesskattebeloppet anges på fakturan. I bägge fallen finns dock en möjlighet att i stället för att redovisa en vinstmarginal som underlag för mervärdesskatt redovisa enligt den normala beskattningsordningen. Denna bestämmelse är kommenterad i avsnitt 6.4.1. 11.Vid befrielse från skatt eller då köparen är skyldig att betala mervärdesskatt (s.k. omvänd skattskyldighet) skall på fakturan anges en hänvisning till den relevanta bestämmelsen i ML, det sjätte direktivet eller till en annan uppgift om att köparen är skyldig att betala mervärdes- skatt. Det är den skattskyldige som kan välja vilken hänvisning som denne vill göra. Vid hänvisning till en annan uppgift än relevant bestämmelse i ML eller det sjätte direktivet torde då köparen är skyldig att betala mervärdesskatt, en uppgift om detta förhållande vara tillräckligt. Bestämmelsen har sin motsvarighet i tidigare 11 kap. 5 § 7 och 8. 12.Vid leverans av nytt transportmedel skall på fakturan anges de uppgifter av vilka framgår att förutsättningarna för att leveransen skall vara att betrakta som en sådan leverans av nytt transportmedel som anges i 1 kap. 13 a § är uppfyllda. Bestämmelsen motsvaras av tidigare 11 kap. 5 a § andra stycket. Enligt denna bestämmelse skall det av fakturan framgå att reglerna för begagnade varor eller för resebyråverksamhet har tillämpats. Även i tidigare lydelse i 11 kap. 5 § 8 har denna uppgift krävts på fakturan. Bestämmelsen i artikel 22.3 a första stycket fjortonde strecksatsen i faktureringsdirektivet om att uppgift krävs om att i de fall den som är skyldig att betala skatt är ett skatteombud så skall dennes registrerings- nummer för mervärdesskatt anges gäller endast sådana ombud som är skyldiga att betala skatt (skatteombud). Den bestämmelse som tidigare fanns i 11 kap. 5 b § och som avser ombud enligt 3 kap. 10 c § avsåg inte ett skattskyldigt ombud. De ombud som avses i 23 kap. 4 § SBL är inte skyldiga att betala skatt som skatteombud. Bestämmelsen i fakturerings- direktivet har därför inte förts in i ML. Paragrafen motsvaras delvis av den tidigare lydelsen av 5 § andra stycket. I första stycket första punkten i bestämmelsens nya lydelse medges att förenklad faktura får tillämpas då fakturan avser ett mindre belopp. Bestämmelsen motsvaras av artikel 22.9 d första stycket första strecksatsen i faktureringsdirektivet och den tidigare lydelsen av bestäm- melsen i 11 kap. 5 § andra stycket. En förenklad faktura får inte tillämpas vid vissa gränsöverskridande transaktioner inom gemenskapen. Det innebär att sådan förenklad faktura inte får tillämpas vid gemenskaps- intern omsättning enligt 3 kap. 30 a §, gemenskapsinterna förvärv enligt 2 a kap., vid installation och montering av varor enligt 5 kap. 2 § första stycket 2 och inte heller vid distansförsäljningar enligt 5 kap. 2 a §. Begränsningen motsvarar artikel 22.9 d tredje stycket i faktureringsdirektivet. I första stycket 2 medges en förenklad faktura även då handelsbruket inom den berörda verksamhetssektorn, administrativ praxis eller de tekniska förutsättningarna för utfärdande av faktura gör det svårt att utfärda en fullständig faktura. Bestämmelsen motsvaras av artikel 22.9 d första stycket andra strecksatsen i faktureringsdirektivet och tidigare bestämmelsen i 11 kap. 5 § tredje stycket. Det andra stycket i bestämmelsen reglerar vilka uppgifter som alltid måste framgå av en förenklad faktura. Ändringen innebär både en utvidgning och inskränkning av uppgifter som skall lämnas i en sådan faktura jämfört med vad som tidigare gällt i ML. Datum för utfärdandet. Identifiering av säljaren. Identifiering av vilken typ av varor som levererats eller tjänster som tillhandahållits. Den skatt som skall betalas eller uppgifter som gör det möjligt att beräkna denna. Dessa uppgifter är obligatoriska enligt artikel 22.3 d andra stycket i faktureringsdirektivet. har i praktiken tillämpats en beloppsgräns på för förenklad faktura. Genom de nya reglerna införs inte heller någon beloppsgräns för när en faktura skall anses avse ett mindre belopp. Det överlåts i stället åt RSV att ange riktlinjer för detta. Möjligheten i faktureringsdirektivet att tillåta en tillämpning av förenklad faktura i de fall då handelsbruket inom den berörda verksam- hetssektorn, administrativ praxis eller de tekniska förutsättningarna för utfärdande av dessa fakturor gör det svårt att iaktta de krav som ställs En sådan möjlighet fanns redan enligt tidigare 11 kap. 5 § tredje stycket. Enligt dessa bestämmelser fick en förenklad faktura tillämpas om det med hänsyn till en skattskyldigs verksamhet fanns särskilda skäl för det. Det krävdes dock att den skattskyldige ansökte om detta och att skattemyndigheten beslutat att den skattskyldige inte behövde lämna en fullständig faktura. Möjligheten infördes av förenklingsskäl i samband med regleringen av broavgiften för passage över , prop. 1999/2000:58. Lagtexten preciseras nu så att den avspeglar faktureringsdirektivets lydelse. Det kommer fortsättnings- vis inte krävas en ansökan från den skattskyldige och beslut från skattemyndigheten. De situationer där det kan tillåtas att en förenklad faktura tillämpas förutom vid den förekommande betalningen vid passering av , t.ex. vid omsättning via automater såsom vid köp av bensin, betalning i parkeringsautomat eller vid betalning av viss personbefordran såsom tågresor (jfr avsnitt 6.4.2). Det kommer dock att överlämnas till RSV att närmare föreskriva när handelsbruk, administrativ praxis eller tekniska förutsättningar nödvändiggör användandet av förenklade fakturor. Paragrafen motsvaras delvis av tidigare 8 §. Bestämmelsen innebär att en kreditnota skall innehålla en särskild och en otvetydig hänvisning till den ursprungliga fakturan, jfr artikel 22.3 a femte stycket i faktureringsdirektivet. Kreditnotan måste dessutom inne- hålla uppgift om den ändring som gjorts, skatten enligt fakturan och ändringen av skatten samt i förekommande fall en uppgift om att köparen är skyldig att betala mervärdesskatt (s.k. omvänd skattskyldighet). Det skall således vid en kontroll tydligt framgå att ursprungsfakturan och kreditnotan har samband och avser samma leverans eller tillhanda- hållande. Risk föreligger annars att de två dokumenten kan uppfattas som två oberoende fakturor. Bestämmelsen är kommenterad i avsnitt 6.4.4. Paragrafen motsvaras delvis av tidigare 5 c §. Begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling har tagits bort, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Den tidigare bestämmelsen om vilken valuta som skall användas i faktura har justerats med anledning av artikel 22.3 b fjärde stycket i faktureringsdirektivet. Syftet med bestämmelsen är att medlemsstaten skall kunna kontrollera mervärdesskattebeloppet vid kontroll av deklaration genom att detta belopp uttrycks i den nationella valutan. Enligt det första stycket i bestämmelsen skall skattskyldiga som har euro eller svenska kronor som redovisningsvaluta ange mervärdesskatte- beloppet även i redovisningsvalutan. Genom att bestämmelsen om redo- visningsvaluta i 1 kap. 19 § har slopats tydliggörs att det första stycket i innevarande bestämmelse även omfattar utländska företagare som har svenska kronor eller euro som redovisningsvaluta. För de skattskyldiga som har euro som redovisningsvaluta kommer det omräkningsförfarande som anges i 15 § omräkningslagen att vara tillämpligt. Genom bestämmelserna kommer skattebeloppet i dessa fall för deklaration vara uttryckt i svenska kronor. I de fall skattskyldiga har en annan valuta än svenska kronor eller euro som redovisningsvaluta, skall enligt andra stycket mervärdesskatte- beloppet även anges i svenska kronor i fakturan. Sådana företag omfattas inte av omräkningslagen. För att tillförsäkra att omräkning sker till svenska kronor enligt ett förfarande som kan kontrolleras av skatte- myndigheten, anges i bestämmelsen att en sådan omräkning skall ske efter den senaste säljkurs som registrerats för Prop. 2003/04:26 skattskyldighetens inträde (se avsnitt 6.6). I förhållande till lagrådsremissen har i förtydligande syfte ett tredje stycket lagts till i bestämmelsen. I stycket anges att i de fall såväl valutan i fakturan och redovisningsvalutan är euro, behöver inte en sådan omräkning till svenska kronor som anges i andra stycket göras. För sådana situationer framgår av förslagen till 13 kap. 15 a och 23 a §§ att vid tillämpningen av 1 kap. 7 § SBL skall omräkning ske enligt 15 och 17 §§ lagen (2000:46) om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har sin redovisning i euro, m.m. Ändringarna har kommenterats i avsnitt 6.6. Ändringen föranleds av att begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling har utmönstrats i ML, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Ändringen föranleds av att begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling har utmönstrats i ML, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Ändringen har kommenterats i avsnitt 6.6. Begreppet faktura eller motsvarande handling har ändrats till faktura med anledning av att begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling har slopats i ML, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Ändringen föranleds av att begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling slopats i ML, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Ändringen har kommenterats i avsnitt 6.6. Ändringarna är en följd dels av att begreppet jämförlig handling i uttrycket faktura eller jämförlig handling har tagits bort från ML (se kommentaren till 1 kap. 17 §), dels av att reglerna om kreditnotor har flyttats från 11 kap. 8 § till 11 kap. 10 §. Se kommentaren till 25 §. Ändringen föranleds av att begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling utmönstrats, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Hänvisningen till 11 kap. 5 § första stycket avsåg en hänvisning till fakturas innehåll. Bestämmelserna i 11 kap. 5 § har sedermera ändrats och hänvisningen till enbart det första stycket i bestämmelsen har därmed blivit felaktig. Andra stycket har ändrats så att det krav som ställs enligt denna punkt är att faktura skall fogas till ansökan. Ändringen föranleds av att begreppet eller jämförlig handling i uttrycket faktura eller annan jämförlig handling slopats i ML, se kommentaren till 1 kap. 17 §. Bestämmelsen i tidigare 11 kap. 5 § tredje stycket om att skattemyndigheten på ansökan av den skattskyldige får besluta att denne inte behöver lämna uppgift om mottagaren på fakturan slopas. Möjligheten att underlåta att lämna en sådan uppgift föreligger enligt faktureringsdirektivet endast vid tillämpningen av en förenklad faktura, jfr 11 kap. 9 §. Förutsättningarna för förenklad faktura skall i fortsättningen anges i föreskrifter och kommer inte att kräva särskilt beslut. Bestämmelsens nuvarande lydelse har formulerats i enlighet med prop. 2002/03:99. I propositionen föreslås att nuvarande tio skattemyndigheter och RSV avvecklas och att en ny skattemyndighet inrättas, som skall heta . De i propositionen angivna reglerna föreslås träda i kraft . 10.2Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078) Paragrafen som är ny, innehåller ett undantag från 2 §. Den tillåter att företag under vissa förutsättningar förvarar maskinläsbara medier med räkenskapsinformation utomlands. Första stycket ger möjlighet att förvara maskinläsbara medier och hålla maskinutrustning och system tillgängliga i ett annat EU-land. Bestämmelsen omfattar all räkenskapsinformation. Det innebär att såväl fakturor som andra verifikationer och annan räkenskapsinformation kan bevaras på maskinläsbara medier som förvaras i sådana länder, så länge de förutsättningar som anges i paragrafen uppfylls. Det bör upp- märksammas att den nya bestämmelsen endast omfattar maskinläsbara medier, maskinutrustning och system. Det innebär att räkenskaps- information som bevaras på annat sätt (dokument och mikroskrift) inte heller i fortsättningen får förvaras utanför annat än i de fall som avses i 3 § (tillfällig förvaring utomlands). Första stycket anger vissa förutsättningar för att förvaring skall få ske i ett annat EU-land. Den första förutsättningen är att företaget anmäler platsen för förvaring och varje ändring av denna plats till , eller i förekommande fall till . Den andra förutsättningen är att företaget på anmodan av eller medger omedelbar elektronisk åtkomst till räkenskaps- informationen . Kravet på omedelbar åtkomst får bedömas på samma sätt som det motsvarande kravet på omedelbar utskrift av räkenskapsinformation enligt 1 §. I förarbetena till bestämmelsen i 1 § anges att utskriften måste kunna ske men att kravet på omedelbar utskrift får anpassas till förhållandena i det enskilda fallet. Det anges vidare att det i fråga om räkenskapsinformation som avser tidigare och avslutade räkenskapsår och som har lagrats med äldre teknik torde få accepteras att utskrifter kan tas fram först med en sådan kortare fördröjning som beror på att äldre programversioner och filer måste föras över till modern utrustning (prop. 1998/99:130 s. 405). Den tredje förutsättningen är att företaget genom omedelbar utskrift måste kunna ta fram räkenskapsinformationen i i läsbar form eller i mikroskrift. Ett motsvarande krav har tidigare funnits i 4 §. Bestämmelsen är avsedd att ha samma innebörd som . Enligt paragrafens andra stycke får förvaring av maskinläsbara medier, maskinutrustning och system ske även i ett land utanför EU. Det gäller sådana länder med vilka har ingått avtal om rättsligt instrument om ömsesidigt bistånd med motsvarande räckvidd som de som finns inom EU. I avsnitt 5.2.7 (under rubriken om ömsesidigt bistånd och administrativt samarbete) har redogjorts för dessa avtal. De villkor som anges i första stycket måste vara uppfyllda även i dessa fall. Första stycket innehåller bestämmelser om att maskinläsbara medier som används för att bevara räkenskapsinformation får förvaras utomlands efter särskilt myndighetstillstånd. De nya bestämmelserna i 3 a § har föranlett att den har getts en något annorlunda utformning än den har haft. Tillståndsbestämmelsen aktualiseras i de fall där ett företag önskar förvara maskinläsbara medier med räkenskapsinformation i ett land där förvaring inte får ske med stöd av bestämmelserna i 3 a § (se vidare kommentaren till den paragrafen). Tillståndsbestämmelsen kan även aktualiseras i fall då ett företag har önskemål om att avvika från de villkor som ställs i 3 a § första stycket. De förutsättningar som normalt gäller för förvaring utomlands har kommenterats i anslutning till den bestämmelsen. I de flesta fall torde tillståndsmyndigheten inte ha anledning att medge avvikelse från dessa krav. I vissa fall kan det dock vara motiverat exempelvis därför att syftet med bestämmelsen åtkomst till räkenskapsinformationen kan tillgodoses på annat sätt genom att myndighetens tillstånd förenas med särskilda villkor. I första stycket första mening har även beteckningen skatte- myndigheten ersatts med beteckningen .