prop · GQ0337 · 2003-01-22 00:00:00 — Av biociddirektivets artikel 22 framgår även att medlemsstaterna skall kräva att det i reklam för biocidprodukter inte får hänvisas till produkten på ett sätt som är vilseledande med hänsyn till produktens risker för människor och miljön. En bestämmelse om vilseledande reklam finns redan i 6 § marknadsföringslagen (1995:450). Där sägs att en närings- idkare vid marknadsföringen av en produkt inte får använda påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om närings- idkarens egen eller någon annan näringsidkares näringsverksamhet. Detta gäller särskilt framställningar som avser produktens inverkan på hälsa eller miljön. Utöver bestämmelserna i marknadsföringslagen behövs därför inget allmänt förbud mot vilseledande reklam för biocidprodukter. Artikel 22 i biociddirektivet innehåller dock, som ovan nämnts, ett specifikt krav på att reklam för biocidprodukter inte i något fall får inne- hålla uppgifter av typen lågriskbiocidprodukt, inte giftig, oskadlig eller liknande. Detta specifika krav behöver komma till uttryck i lagtexten. har anmärkt att det i biociddirektivet står att reklam för biocidprodukter inte i något fall får innehålla uppgifter av typen lågriskbiocidprodukt och att detta ord inte finns med i förslaget till den svenska bestämmelsen. Termen lågriskbiocidprodukt förekommer inte på annan plats i och bör undvikas i lagtexten. Med ett förbud mot uttryck som låg risk i reklamen är det naturligtvis inte heller tillåtet att använda uttrycket lågriskbiocidprodukt. Den föreslagna bestämmelsen om krav på reklam för biocidprodukter bör införas i anslutning till bestämmelsen om produktinformation i 14 kap. . 5.2Krav på vissa uppgifter i reklam för kemiska ämnen och beredningar av kemiska ämnen Regeringens förslag: I reklam för ämnen som är farliga enligt artikel 2.2 i ämnesdirektivet (direktiv /548/EEG) och som inte omfattas av undantagen i artikel 1.2 skall anges den farlighetskategori eller de farlighetskategorier som ämnet tillhör. I reklam för beredningar av kemiska ämnen, som kan föranleda en enskild person att ingå köpeavtal utan att ha sett den etikett eller förpackning som beredningen är avsedd att levereras med, skall, om beredningen är farlig enligt artikel 2.2 i preparatdirektivet (direktiv /45/EG) och den inte omfattas av undantagen i artikel 1.5, reklamen innehålla en upplysning om den typ eller de typer av fara som skall anges på etiketten eller förpackningen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens såvitt avser reklam för beredningar av kemiska ämnen. handläggning uppmärksammades att ett liknande krav följer av artikel 26 i direktiv /32/EEG om ändring i ämnesdirektivet. Promemorians förslag kompletterades därför med ett förslag som överensstämmer med regeringens förslag. Kompletteringen har beretts med de remissinstanser som är berörda av förslaget. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. I övrigt har remissinstanserna inte haft andra synpunkter än vad som beskrivs i det följande. har anfört att preparatdirektivet inte omfattar alla beredningar av kemiska ämnen och att den föreslagna paragrafen (8 c § i regeringens förslag) inte heller bör göra det. Kemi- kalieinspektionen har pekat på att 1 kap. 9 § 2 tryckfrihetsförordningen endast avser bestämmelser om förbud medan förslaget endast föreskriver att reklamen skall ha visst innehåll. Därför har Kemikalieinspektionen förordat att bestämmelsen utformas som ett förbud med vissa villkor. Skälen för regeringens förslag: Klassificeringssystemet på kemi- kalieområdet gör en åtskillnad mellan ämnen, som regleras i ämnes- direktivet, och preparat, som regleras i preparatdirektivet. Med preparat menas kemiska produkter som består av flera ämnen, dvs. beredningar av kemiska ämnen. Båda dessa direktiv innehåller bestämmelser om reklam som inte genomförts i svensk lagstiftning. Som framgått i avsnitt 5.1 torde det inte finnas något tryck- eller yttrandefrihetsrättsligt hinder mot att genomföra direktivens reklamkrav. Lagrådet har allmänt förordat att detaljerade bestämmelser borde utfärdas med stöd av en särskild bestämmelse om delegation i förhållande till de föreslagna nya paragraferna. Regeringens syn på den frågan finns redovisad i avsnitt 5.1. I rådets direktiv /32/EEG om ändring i ämnesdirektivet infördes ett krav på att reklam för ett ämne som tillhör en eller flera uppräknade kategorier skall vara förbjuden om inte de aktuella kategorierna anges i reklamen (artikel 26 jämförd med artikel 2.2 i direktiv /32/EEG). Det är alltså fråga om de kategorier av farliga egenskaper som är uppräknade i artikel 2.2 i direktiv /548/EEG; explosiva, oxiderande, synnerligen brandfarliga, mycket brandfarliga, brandfarliga, mycket giftiga, giftiga, hälsoskadliga, frätande, irriterande, sensibiliserande, cancerogena, mutagena, skadliga för fortplantningen och miljöfarliga. I svensk författningstext (bl.a. Kemikalieinspektionens föreskrifter) används uttrycket extremt brandfarligt som liktydigt med synnerligen brandfarligt, uttrycket allergiframkallande som liktydigt med sensibiliserande, uttrycket cancerframkallande som liktydigt med cancerogent och uttrycket reproduktionstoxiskt som liktydigt med skadligt för fortplantningen. Vissa undantag från direktivets tillämpningsområde framgår av artikel 1.2. I en bilaga till ämnesdirektivet har förtecknats ämnen som ansetts som farliga, dvs. sådana ämnen som faller in under någon av kategorierna i artikel 2.2. En sådan kategorisering har även gjorts i myndighets- föreskrifter. Av artikel 6 i direktivet följer att distributörer och andra kan ha en skyldighet att förse allmänheten med uppgifter också med avseende på ämnen som ännu inte kommit med på listan över farliga ämnen. En rimlig tolkning av direktivet är att skyldigheten att ange farlighetskategori i reklamen gäller även för sådana ämnen som enligt direktivet anses farliga men som inte finns med på listan. föreslagna 8 b § i lagrådsremissen angavs att informationsplikten i Prop. 2002/03:37 reklam för ämnen inträdde för det fall ämnet var kategoriserat i någon av Lagrådet har anfört att med uttrycket är kategori- serat antyds att det finns ett beslut. Uttrycket kan leda fel. Därför bör föreskrivas att i reklam för ämnen som är farliga enligt artikel 2.2 i ämnesdirektivet, och som inte omfattas av undantagen i artikel 1.2, skall anges den farlighetskategori eller de farlighetskategorier som ämnet tillhör. En sådan bestämmelse, justerad i enlighet med Lagrådets förslag, bör införas i anslutning till bestämmelsen om produktinformation i 14 kap. . Även i preparatdirektivet finns en reklambestämmelse (artikel 13). Där anges att all reklam för ett preparat som omfattas av detta direktiv, vilken gör det möjligt för en enskild person att ingå ett köpeavtal utan att först ha sett etiketten till detta preparat skall ange den eller de typer av fara som anges på etiketten. Preparatdirektivet omfattar de farliga beredningar som omfattas av någon av kategorierna i artikel 2.2. Kate- goribeteckningarna i artikel 2.2 motsvarar ämnesdirektivets artikel 2.2. Direktivet omfattar dessutom preparat där vissa varningstexter skall finnas på etiketten oberoende av om beredningen tillhör någon av kategorierna eller inte. Det gäller t.ex. beredningar som innehåller bly, cyanoakrylat, isocyanater eller något allergiframkallande ämne. I artikel 1.2 föreskrivs undantag från direktivets tillämpningsområde. Lagråds- remissens formulering av 8 c § innehöll ingen hänvisning till preparat- direktivet. Lagrådet har anfört att den i lagrådsremissen föreslagna formuleringen gav intryck av att alla beredningar av kemiska ämnen är farliga och att det endast gäller att ge den presumtiva köparen upplysning om vilken typ av fara det är fråga om. Därför föreslog Lagrådet att det i paragrafen skulle införas en hänvisning till preparatdirektivet. Preparatdirektivets reklamkrav gäller om reklamen gör det möjligt för en enskild person att ingå ett köpeavtal utan att först ha sett etiketten till detta preparat. Sådan reklam kan vara en annons som innehåller en beställningskupong eller en annons där ett ordertelefonnummer anges. En bestämmelse som motsvarar preparatdirektivets reklamkrav bör införas i anslutning till bestämmelsen om produktinformation i 14 kap. . Förslaget har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 5.3Definitionerna av innesluten användning och avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer Regeringens förslag: Definitionerna av innesluten användning och avsiktlig utsättning i 13 kap. 5 och 6 §§ ändras så att de överensstämmer med nu gällande lydelse av EG-direktiven om avsiktlig utsättning och innesluten användning av genetiskt modi- fierade organismer. I rekvisiten för vad som avses med innesluten användning läggs till att inneslutningsåtgärder skall syfta till att åstadkomma en hög grad av säkerhet för allmänheten och miljön. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: och Kemikalieinspek- tionen har tillstyrkt förslaget. har förordat en mindre krånglig formulering. , och Arbets- miljöverket har förordat att 13 kap. 5 § avslutas med lydelsen för att begränsa dessa organismers kontakt med allmänheten och miljön och för att åstadkomma en hög grad av säkerhet för allmänheten och miljön. har föreslagit ett liknande förtydligande. Skälen för regeringens förslag: Direktiv /18/EG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer ersätter rådets direktiv /220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön (EGT L 117, , s. 15, Celex 21990L0220). Det nya direk- tivet innebär bl.a. att definitionen av avsiktlig utsättning ändras. I och med ändringen kopplas definitionen av avsiktlig utsättning direkt till definitionen av innesluten användning, såsom denna utformats enligt rådets direktiv /81/EG om ändring av direktiv /219/EEG om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer (EGT L 330, 5.12.1998, s.13, Celex 31998L0081, rättat i EGT L 93, , I det nya direktivet om avsiktlig utsättning definieras avsiktlig utsätt- ning som varje form av avsiktligt införande av en genetiskt modifierad organism eller en kombination av genetiskt modifierade organismer i miljön för vilka inga specifika inneslutningsåtgärder används för att begränsa deras kontakt med allmänheten och miljön och för att åstadkomma en hög grad av säkerhet för allmänheten och miljön. I den del definitionen hänvisar till inneslutningsåtgärder, motsvarar den definitionen av innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer enligt direktiv /81/EG. Enligt detta direktiv avses med innesluten användning varje verksamhet där mikroorganismer modifieras genetiskt eller där man odlar, förvarar, transporterar, destru- erar, blir kvitt eller på annat sätt använder sådana genetiskt modifierade mikroorganismer och där specifika inneslutningsåtgärder används för att begränsa dessa mikroorganismers kontakt med allmänheten och miljön och för att åstadkomma en hög grad av säkerhet för de . Den nuvarande definitionen av avsiktlig utsättning i 13 kap. 6 § överensstämmer inte med den motsvarande definitionen i det nya direktivet om avsiktlig utsättning. För att genomföra direktivet om avsiktlig utsättning är det nödvändigt att ändra definitioner av avsiktlig utsättning och innesluten användning. De båda direktiven om avsiktlig utsättning och innesluten användning överensstämmer nu i fråga om vad som i definitionen av innesluten användning menas med inneslutningsåtgärder. definitioner bör ha en motsvarande överrensstämmelse. Detta behövs för att säkerställa att svenska bestämmelser om genetiskt modifierade organismer kommer att omfatta alla verksamheter med genetiskt modifierade organismer som avses i de båda direktiven. har, i fråga om utformningen av 13 kap. 5 § miljö- balken, anfört att definitionen av innesluten användning bör ha följande lydelse: Med innesluten användning avses en verksamhet där någon modifierar organismer genetiskt eller odlar, förvarar, transporterar, Prop. 2002/03:37 destruerar, gör sig kvitt eller på annat sätt använder sådana genetiskt modifierade organismer och där specifika inneslutningsåtgärder används för att . Enligt har gemenskapslagstiftaren med uttrycket på annat sätt använder avsett att täcka in alla användningar, även sådana som inte räknats upp som exempel i direktivets definition. Som anfört bör, vid utformningen av 13 kap. 5 § , hänsyn tas till att det i direktiv /81/EG måste ha funnits ett särskilt syfte med skrivningen på annat sätt använder. I paragrafens nuvarande lydelse framgår att använder är en hantering som omfattas av definitionen. Det är uteslutet att det skulle finnas någon användning som inte täcks in av ordet använder. Den nuvarande placeringen av ordet använder beror på att det från språklig synpunkt knappast vore korrekt att betrakta destruerar eller blir kvitt som en form av använd- ning. Genom direktivets formulering varje verksamhet där följt av en uppräkning av olika hanteringsformer och med avslutningen eller på annat sätt används, måste dock direktivets bestämmelse anses syfta till att i uttrycket innesluten användning fånga in varje hantering där specifika inneslutningsåtgärder används. Motsatt slutsats skulle vara oförenlig med direktivets syfte. För ett korrekt genomförande av direktivet och för att undanröja tvivel om att alla hanteringsformer omfattas bör paragrafen justeras och ordet hanterar användas i stället för använder. 5.4Trehjuliga motorfordon enligt skrotbilsdirektivet Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att vad som sägs om skrotbil, personbil, buss och lastbil i bilskrotningslagen (1975:343) eller i föreskrifter meddelade med stöd av lagen även skall gälla i fråga om andra slag av motorfordon, om det behövs till följd av direktiv /53/EG om uttjänta fordon (skrotbilsdirektivet). Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians förslag innehöll ingen hänvisning till skrotbilsdirektivet. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget men har anfört att lagtexten bör kompletteras med en hänvisning till skrotbilsdirektivet, så att bemyndigandet inte kommer att omfatta mer än vad direktivet avser, alternativt att det i lagtexten direkt uttalas att det avser trehjuliga motorfordon. har förklarat sig inte ha någon erinran mot förslaget. och har avstyrkt förslaget och anfört att skrotbilsdirektivets krav på att vissa trehjuliga motorfordon skall överlämnas till auktoriserade behandlingsanläggningar inte bör medföra ett krav på att sådana fordon skall överlämnas till auktoriserade skrotare enligt 2 § bilskrotningslagen (1975:343). Trehjuliga motorfordon bör inte heller inlemmas i bilskrotningslagens ekonomiska system utan en genomgripande analys om vilka konsekvenser detta skulle medföra. Skälen för regeringens förslag: I skrotbilsdirektivet ställs krav på att vissa trehjuliga motorfordon skall omfattas av ett antal bestämmelser i direktivet. Med trehjuliga motorfordon avses trehjuliga motorfordon enligt definitionen i rådets direktiv /61/EEG av om typgodkännande av två och trehjuliga motorfordon (EGT L 225, 10.8.1992, s. 72, Celex 31992L0061). Med trehjuliga motorfordon avses dock inte trehjuliga motorcyklar. Direktiv /61/EEG har upphävts genom direktiv /24/EG av om typgodkännande av två och trehjuliga motorfordon och om upphävande av rådets direktiv /61/EEG (EGT L 124, , s. 1, Celex, 32002L0024). I direktiv /61/EEG fanns ingen uttrycklig definition av trehjuliga motorfordon. Direktivet var tillämpligt på samtliga två- och trehjuliga motorfordon med undantag för exempelvis vissa fordon som är avsedda att styras av fysiskt handikappade. Det enda i direktivet som liknar en definition är den bestämmelse om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon som anger att de fordon som omfattas av direktivet skall delas in i mopeder (två- och trehjuliga), motorcyklar och trehjuliga motorcyklar. I avsaknad av en klar definition i direktiv /61/EEG går det inte att med säkerhet säga vilka trehjuliga motorfordon som åsyftas i skrotbilsdirektivet när det där sägs att skrotbilsdirektivet också omfattar trehjuliga motorfordon som inte är motorcyklar. Den mest rimliga tolk- ningen är att det är trehjuliga mopeder som avses. Direktiv /24/EG ger ingen klarhet. Mot bakgrund av att skrotbilsdirektivet inte tydligt pekar ut vilka trehjuliga motorfordon som avses är det tänkbart att direktivet kommer att förtydligas, t.ex. genom lagstiftning på gemenskapsnivå eller genom praxis från . För att lätt kunna anpassa de svenska reglerna till rättsutvecklingen bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela de föreskrifter som behövs för att de bestämmelser i skrotbilsdirektivet som rör trehjuliga motorfordon skall kunna genomföras i svensk lagstiftning. I lagrådsremissen föreslogs att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skulle ha möjlighet att meddela föreskrifter om att vad som sägs om skrotbil, personbil, buss och lastbil i bilskrotningslagen eller i föreskrifter med- delade med stöd av den lagen även skall gälla i fråga om andra motor- fordon. Enligt Lagrådet hade det förslaget en alltför vidsträckt omfattning. Bemyndigandet bör därför avgränsas till föreskrifter som behövs till följd av skrotbilsdirektivet. Med stöd av bemyndigandet är det sedan möjligt att på förordningsnivå genomföra skrotbilsdirektivets krav på att vissa trehjuliga motorfordon exempelvis skall överlämnas till auktoriserade behandlingsanläggningar. Detta kan ske genom att föreskriva att de som yrkesmässigt tar hand om uttjänta mopeder skall omfattas av krav på auktorisation samt att avfall som utgörs av trehjuliga mopeder skall lämnas till sådana auktoriserade skrotare. Det kan även nämnas att har meddelat föreskrifter som är tillämpliga på skrotbilar och som kan behöva göras tillämpliga även på vissa trehjuliga motorfordon som inte är bilar. Föreskrifter med stöd av bemyndigandet kommer naturligtvis att beredas med företrädare för branschen och andra berörda innan de beslutas. Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . I fråga om beredningar av kemiska ämnen som omfattas av direktiv /414/EEG om växtskyddsmedel eller som är biocidprodukter och omfattas av direktiv /8/EG om biocidprodukter, skall 14 kap. 8 c § tillämpas . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Kemikalieinspektionen och har anfört att en övergångsbestämmelse bör införas i enlighet med artikel 22.2 i preparatdirektivet av den innebörden att på beredningar av kemiska ämnen som omfattas av biociddirektivet och växtskyddsmedelsdirektivet (rådets direktiv /414/EEG av om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden) skall den föreslagna bestämmelsen (8 c § i regeringens förslag) tillämpas först . Skälen för regeringens förslag: De lagar och författningar som behövs för att följa direktiven skall ha satts i kraft enligt biociddirektivet , enligt preparatdirektivet , enligt direktivet om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer och enligt skrotbilsdirektivet . Lagändringarna bör därför träda i kraft . Som Kemikalieinspektionen och anfört bör hänsyn tas till övergångsbestämmelsen i artikel 22.2 i preparatdirektivet. I fråga om de beredningar som omfattas av växtskyddsmedels- direktivet eller som är biocidprodukter och omfattas av biociddirektivet bör alltså gälla att 8 c § i 14 kap. skall tillämpas . För att genomföra biociddirektivet, ämnesdirektivet och preparat- direktivet är det nödvändigt att nya bestämmelser som motsvarar direktivens artiklar 22, 26 och 13 införs i lagform. Artiklarna ställer vissa krav på utformningen av reklam för kemiska produkter. En bestämmelse om skyldighet att lämna viss information finns redan i 42 § förordningen (2000:338) om biocidprodukter. Informationsplikten är alltså ingen nyhet. De nu föreslagna bestämmelserna innebär ett uttryckligt krav på att viss information måste finnas med i reklam för biocidprodukter, farliga kemiska ämnen samt vissa beredningar av kemiska ämnen. Det är tänkbart att den information som måste finnas med i reklam kommer att medföra att visst extra annonsutrymme blir nödvändigt. Därutöver är det möjligt att visst reklammaterial som redan är tryckt inte kommer att kunna användas i oförändrat skick efter . Detta torde dock medföra endast en marginell extrakostnad för annonsören. Några andra konsekvenser av betydelse förutses inte. Överträdelser av de nya bestämmelserna kommer att kunna sank- tioneras med stöd av marknadsföringslagen (1995:450). I fråga om efterlevnaden av bestämmelserna är Kemikalieinspektionen tillsyns- myndighet. Regelverket innehåller bestämmelser som kopp- lar kemikalielagstiftningen till marknadsföringslagen. Enligt 30 § förord- ningen (1998:941) om kemiska produkter och biotekniska organismer skall Kemikalieinspektionen göra en anmälan till Konsumentombuds- mannen om myndigheten anser att det från hälso- eller miljösynpunkt finns skäl för ett ingripande enligt marknadsföringslagen mot marknads- föringen av kemiska produkter. Ändringarna innebär alltså inget nytt från tillsynssynpunkt. Ändringarna i 13 kap. 5 och 6 §§ medför att definitionerna av innesluten användning och avsiktlig utsättning inte utgör hinder för de föreskrifter som behövs för genomförandet av direktivet om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer. Definitionsändringarna innebär inte några praktiska eller ekonomiska konsekvenser för verksamhetsutövarna. Genom det föreslagna bemyndigandet i bilskrotningslagen (1975:343) ges möjlighet att på förordnings- och föreskriftsnivå genomföra skrotbilsdirektivets krav på att vissa trehjuliga motorfordon skall över- lämnas till auktoriserade behandlingsanläggningar samt att omhänder- tagandet av de uttjänta trehjuliga motorfordonen skall ske på särskilt sätt. Den föreslagna bestämmelsen innebär endast ett bemyndigande att meddela föreskrifter. Följande konsekvenser kan förutses om bemyn- digandet utnyttjas för att genomföra skrotbilsdirektivet. Om kravet att skrotning skall göras av auktoriserade skrotare vidgas till att omfatta vissa trehjuliga motorfordon kommer endast skrotare med auktorisation enligt bilskrotningsförordningen (1975:348) att få ombe- sörja skrotningen. Skrotaren blir i så fall skyldig att omhänderta det uttjänta fordonet enligt föreskrifter och allmänna råd om skrotbilsverksamhet (NFS 2002:2). trehjuliga motorfordon, liksom alla fordon, skrotas på ett miljömässigt Prop. 2002/03:37 godtagbart sätt. Ändringarna avser alltså inte de miljökrav som ställs på Ett krav om att skrotning skall göras av en auktoriserad skrotare innebär att det blir lättare för myndigheterna att kontrollera att skrotningen verkligen sker på ett miljömässigt godtagbart sätt. 13 kap. 5 § Paragrafens lydelse motsvarar definitionen av innesluten användning i direktiv /81/EG i dess lydelse efter rättelse i EGT L 93, , s. 27. För att täcka in det som måste vara syftet med direktivet har i paragrafen valts formuleringen eller på annat sätt hanterar. Alla han- teringsformer, inklusive att bli kvitt och att destruera, omfattas av innesluten användning i direktivets mening. Se i övrigt allmän- motiveringen i avsnitt 5.3. 13 kap. 6 § Paragrafens lydelse motsvarar definitionen av avsiktlig utsättning i direktiv /18/EG. Se i övrigt allmänmotiveringen i avsnitt 5.3. 14 kap. 8 a § Paragrafens lydelse motsvarar artikel 22 i biociddirektivet. bestämmelsen i biociddirektivet gäller endast biocidprodukter som omfattas av direktivets tillämpningsområde. erats i förordningen (2000:338) om biocidprodukter. Där sägs att en biocidprodukt är ett kemiskt eller biologiskt bekämpningsmedel enligt definitionerna i 14 kap. och inte är växtskyddsmedel enligt Denna definition är dock något vidare än den i biociddirektivet då den även inkluderar nematoder, insekter och I förordningen om biocidprodukter har Kemikalieinspek-