prop · GR0325 · 2003-10-30 00:00:00 — Det rör sig om stöd till delvis självhushållande gårdar, stöd till etablerande av producent- organisationer, stöd för att underlätta för jordbrukare att klara EU- standarder och stöd för teknisk assistans. Möjligheten till investeringsstöd, stöd till investeringar i marknadsföring och förädling samt stöd till rådgivning anpassas till förhållandena i de anslutande länderna. Gemenskapsinitiativet Leader + kommer inte att tillämpas i de nya medlemsstaterna men möjlighet till Leader-liknande åtgärder kommer ges under den särskilda stödformen Främja anpassning och utveckling av landsbygden. I det korta perspektivet innebär tillämpningen av landsbygdsåtgärder i de nya medlemsstaterna inga särskilda konsekvenser för . är landsbygdsutvecklingsåtgärderna positiva för de nya medlemsstaterna när det gäller strukturutvecklingen och miljön inom jordbruket. En hållbar jordbruksproduktion och en livskraftig landsbygd i de nya medlemsstaterna bör medföra gynnsamma konsekvenser för , men leder också till ökad konkurrens. Sammanfattning: syftar till att förhindra spridning av farliga skadegörare i handel och i produktion av växter inom gemenskapen. Ett flertal kandidatländer har fått övergångsperioder avseende såväl växtskydd (bekämpningsdirektiv om sjukdomar på potatis) som utsäde (rätt att saluföra lokala utsädessorter). Remissinstanserna: anför att uppräkningen av beviljade övergångsperioder i promemorian kunde kompletteras med att inte behöver tillämpa EU:s kvalitetskrav på lokala utsädessorter. Bakgrund: Inom ramen för den inre marknaden finns ett regelverk som syftar till att förhindra spridning av farliga skadegörare i handel och i produktion av växter inom gemenskapen. Regelverket omfattar bestämmelser om vilka skadegörare som skall anses farliga samt regler om bekämpningsåtgärder. Allt utsäde som saluförs inom gemenskapen skall genomgå en officiell kvalitetskontroll, en s.k. certifiering. I direktiven, som utgör regelverket på detta område, anges vidare bl.a. vilka kvalitetskrav som skall vara uppfyllda. Direktiven riktar sig mot specifika grödor som potatis, lantbruksväxter, köksväxter m.m. Ett särskilt direktiv ger medlems- staterna rätt att ha strängare krav med avseende på förekomst av flyghavre. Förhandlingsresultatet: Många av de önskemål som kandidat- länderna framfört har tagits ur förhandlingsarbetet och kommer i stället att hanteras inom ramen för det ordinära arbetet i kommissionens verkställighetskommittéer. har fått en övergångsperiod för införlivande av ett bekämpningsdirektiv för sjukdomen ljus ringröta på potatis t.o.m. . kommer ingen potatis från att få införas till andra medlemsstater. kan under en tioårig övergångstid kräva att endast utsädespotatis som är resistent mot sjukdomen potatiskräfta skall få användas i . får rätt att saluföra lokala utsädessorter som inte är införda på EU:s gemensamma sortlista. De aktuella sorterna får inte saluföras i andra medlemsstater. får rätt att saluföra utsäde av korn som inte uppfyllt uppställda renhetskriterier samt utsäde av lokalt framodlade sorter som inte införts på EU:s gemensamma sortlista. får inte exportera dessa utsäden till övriga medlemsstater. Sammanfattning: i kommer efter utvidgningen att hanteras bilateralt mellan ett utvidgat EU och . Genom en justering i en rådsförordning fastställs de nya medlems- ländernas procentuella andel av fisket i gemenskapsvatten. Remissinstanserna: LO anför att det är viktigt att den reformprocess Prop. 2003/04:25 som är på gång inom bl.a. fiskeripolitiken inte tillåts stanna upp när unionen kommer att bestå av 25 medlemsländer. instämmer i promemorians slutsats om att utvidgningen med all sannolikhet kommer att innebära en bättre förvaltning av . anser också att en positiv konsekvens av utvidgningen är att fiskefrågorna i kommer att hanteras inom det utvidgade EU, med undantag för . Enligt förbundet medför en sådan ordning att det blir betydligt enklare att utforma och införa gemensamma bestämmelser om fiskets vård och bedrivande. Av artikel 3 i EG-fördraget följer att det skall finnas en gemensam jordbruks- och fiskeripolitik. Den gemensamma marknaden för jordbruk och fiske omfattar jordbruks- och fiskeprodukter fram t.o.m. det första bearbetningsledet. De övergripande och gemensamma målen för jordbruks- och fiskeripolitiken, som i många avseenden är motstridiga, är att höja produktiviteten, att tillförsäkra utövarna en skälig levnadsstandard, att stabilisera marknaden, att trygga försörjningen samt att tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser. I likhet med den gemensamma jordbrukspolitiken är den gemensamma fiskeripolitiken en fullt utvecklad gemenskapspolitik där gemenskapen har exklusiv kompetens. Politiken reglerar alla aspekter på fisket från havet till konsumenten. Regelverket består av förordningar som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Den gemensamma fiskeripolitiken består av följande delar: resurspolitik, strukturpolitik, marknadspolitik, bestämmelser om kontroll i syfte att övervaka efterlevnaden av regelverket samt externa relationer. Totalt svarar politiken för cirka en procent av gemen- skapens totala budget, vilket motsvarar . Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken anger de allmänna målen för den gemensamma fiskeripolitiken och berör i huvudsak fiskets resursfrågor. Politiken gäller inom medlemsstaternas territorier, i gemenskapens fiskevatten och för gemenskapens fartyg i andra länders vatten. Målet är att skydda och bevara naturresurserna och att se till att dessa nyttjas långsiktigt på ett ändamålsenligt och ansvarsfullt sätt. Här skall hänsyn tas till sektorns socioekonomiska förhållanden, producenternas och konsumenternas behov samt följderna för det ekosystemet. Förordningen anger ramarna för tillträde till och förvaltning av resursen, kontroll av fiskeaktiviteterna samt vilka medel och förfaranden som krävs. En förutsättning för gemenskapssystemets tillämpning är de föreskrivna nationella systemen för fiskelicenser och fartygstillstånd, vilka skall omfatta gemenskapens fiskefartyg. Strukturpolitiken inom fiskerinäringen utgör såväl en del av gemenskapens övergripande regional- och strukturpolitik som en del av den gemensamma fiskeripolitiken. Hela unionen och därmed hela omfattas av strukturstöd till fiskerinäringen. Den gemensamma organisationen av marknaden för fiske- och vattenbruksprodukter syftar till att inom gemenskapen införa en gemensam marknad för fiskeprodukter. För att uppnå detta måste tullhinder och alla andra åtgärder, som skulle kunna hindra fri rörlighet för fiskeprodukter från en medlemsstat till en annan, avvecklas. Vidare måste gemensamma regler för marknaden för fisk fastställas. Ett annat syfte med marknadspolitiken är att undvika stora prisvariationer, vilket främst åstadkommes genom producent- organisationernas verksamhet att återta fisk från marknaden av sådana kvantiteter som inte uppnår vissa minimipriser. För att den gemensamma fiskeripolitiken skall kunna genomföras effektivt ställs också krav på en fungerande kontroll som omfattar åtgärderna inom resurs-, struktur- och marknadspolitiken. Betydelsen av en effektiv kontroll för att uppnå målen för fiskeripolitiken betonas alltmer. Ansvaret för kontrollen ligger i första hand hos respektive medlemsstat men samarbete och samverkan mellan medlemsstaterna är väsentligt för en likartad tillämpning av regelverket inom gemenskapen. har anfört att det är nödvändigt att man tillser att regelverket tillämpas fullt ut även på de nytillkomna medlemsländerna. Det internationella samarbetet på fiskets område syftar till en ansvarsfull förvaltning av världens fiskebestånd främst genom utarbetande av avtal, andra överenskommelser och handlingsplaner. Detta sker främst i , i samt i . Regionala förvaltningskommissioner varav EG är medlem i nio införlivar de övergripande målsättningarna och utarbetar föreskrifter för förvaltning av bestånden i regionen utanför den nationella ekonomiska zonen. För EU:s del omfattar de externa relationerna även bilaterala avtal (25 stycken f.n.) om nyttjande av fiskerättigheter i vatten. Allt detta internationella fiskesamarbete involverar ofta andra politikområden såsom internationell havsrätt, ekonomisk politik och utvecklings- samarbete. Förhandlingsresultatet: I anslutningsakten anges bl.a. att de fiskeriavtal som de nya medlemsstaterna ingått med tredje land skall förvaltas av gemenskapen. Bestämmelserna i dessa avtal behålls Prop. 2003/04:25 provisoriskt, men rådet skall i varje enskilt fall besluta om fortsättningen av fiskeriverksamheten enligt avtalen . Det är dock möjligt att förlänga vissa avtal med högst . Enligt anslutningsakten skall vidare de tillträdande staterna frånträda internationella fiskeavtal och fiskeriorganisationer som även gemenskapen är part i, om inte deras medlemskap har samband med något annat än fiske. Dessa bestämmelser kommer sålunda att ge upphov till övergångsperioder vad gäller internationella fiskeförbindelser. Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken skall tillämpas på de tillträdande staterna med förbehåll för vissa särskilda bestämmelser. Enligt dessa bestäms de tillträdande staternas andel av de fiskemöjligheter som gemenskapen har för bestånd som omfattas av fångstbegränsningar. Som nämnts under avsnitt 7.7.3 har , och beviljats undantag från hygienreglerna för anläggningar som producerar fisk och fiskprodukter. Fisket kring och i kommer att bli föremål för särskilda bestämmelser. När det gäller kommer det att finnas ett särskilt skyddsområde kring ön . Fisket inom denna zon kommer att vara starkt begränsat. När det gäller fisket i kommer likartade regler att gälla i syfte att bevara fiskeresurserna i . är ett viktigt vattenområde för från fiske- och miljösynpunkt. En positiv konsekvens av utvidgningen är att fiskeriförvaltningen i kommer att hanteras bilateralt mellan ett utvidgat EU, som ju får en dominerande ställning i området, och . och har delat denna bedömning. har det blivit allt svårare för EU att få igenom förslag om en mer biologiskt inriktad förvaltning i . Det gäller t.ex. behov att reducera fiskemöjligheter, införande av mer selektiva redskap och förstärkt kontroll. Genom att EU-länderna kommer att dominera i kan förhoppningsvis mer biologiskt inriktade förslag genomföras på ett effektivare sätt. Sammanfattning: Vid anslutningen kommer kandidatländerna att få fullt marknadstillträde till internationella transporter. Vad gäller cabotagetransporter (rätt att utföra inrikes trafik i ett land med ett fordon registrerat i ett annat land) skall kandidatländerna få gradvis tillträde till denna marknad. och har fått en övergångsperiod avseende utnyttjandet av sitt järnvägsnät. och har fått en övergångsperiod när det gäller EU:s krav på begränsningar av vissa bullriga flygplanstyper. Remissinstanserna: LO har anfört att det genom utvidgningen blir en ökad mängd internationella transporter utförda av tranportföretag från kandidatänderna och att det är problematiskt att tillsynen av att reglerna Prop. 2003/04:25 faktiskt efterlevs ofta är bristfällig Artiklarna 7080 i EG-fördraget föreskriver att unionen skall ha en gemensam transportpolitik. Transportområdet omfattas av fri rörlighet för tjänster inom ramen för den inre marknaden. Den gemensamma transportpolitiken syftar till att avskaffa nationella handelshinder och regleringar som hindrar fri rörlighet för transporttjänster. Transport- områdets rättsakter består huvudsakligen av sekundärlagstiftning i form av ett hundratal förordningar, direktiv och beslut. Kapitlet kan indelas i vägtransporter, järnvägstransporter, sjötransporter och luftfart. Bestämmelserna för vägtransporter kan delas in i två delar, nämligen bestämmelser för marknadstillträdet och bestämmelser som syftar till att skapa lika konkurrensvillkor. Till bestämmelser för marknadstillträdet hör rådets förordning (EEG) nr 684/92 av om gemensamma regler för internationell persontransport med buss. Förordningen innefattar tillstånd för internationell linjetrafik, pendeltrafik utan logi och vissa typer av tillfällig trafik. Hit hör också rådets förordning (EEG) nr 881/92 av om internationella vägtransporter som reglerar när en åkare kan utföra transporter inom EU utan särskilt tillstånd. Cabotagetransporter får bedrivas fritt inom unionens gränser. Det innebär att några kvoteringar eller dylikt inte längre får finnas vid transporter mellan de nuvarande medlemsländerna. Till bestämmelser som syftar till att skapa lika konkurrensvillkor hör bl.a. gemensamma regler för kör- och vilotider, gemensamma minimi- regler om kraven för att få yrkestillstånd samt uttaget av fordonsskatter, vägtullar och vägavgifter. har man inom unionen tagit fram en rad direktiv som syftar till att förbättra yrkesförarnas sociala villkor och trafiksäkerheten (det sociala paketet). Reglerna rör bl.a. säkerhetsbälten, förartillstånd, fordonskonstruktion för större trafiksäkerhet samt gränsvärden för miljöpåverkande utsläpp. Unionen arbetar för att järnvägen i större utsträckning skall användas för transporter och för att skapa en gemensam marknad för järnvägs- transporter. Genom införandet av rättsakterna i järnvägspaket 1 kommer järnvägsmarknaden för gods att liberaliseras. Ytterligare öppning av godsmarknaden för unionens järnvägar sker med införandet av det kommande järnvägspaket 2. Sjöfarten regleras i stor omfattning globalt genom det regelverk som Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) utfärdar och som sedan genomförs nationellt, i vissa fall genom gemenskapslagstiftningen. EU är en av de viktigaste aktörerna inom IMO och har i många fall tagit initiativ till ändringar av . Arbetsrättsliga frågor hanteras inom den internationella arbetstagarorganisationen . Havsrättsliga regler om bl.a. oskadlig genomfart regleras genom FN:s havsrätts- konvention UNCLOS. EU:s politik på sjöfartsområdet rör främst sjösäkerhet, miljö och konkurrens. Regler om miljö och säkerhet har till stor del sin grund i . Efter två stora oljetankfartygsolyckor (och Prestige ) har sex rättsakter antagits för att stärka sjösäkerheten och förhindra förorening. Flera nya förslag är under behandling vid rådet och . Utvidgningen av EU kommer bl.a. att medföra att EU-staternas inflytande inom IMO kommer att öka. Det beror inte minst på att ett par av de nya medlemsstaterna - och - har stora fartygsregister och viktiga positioner inom IMO. Luftfarten är till sin karaktär gränsöverskridande och regleras i stor omfattning globalt. för luftfartssamarbete, , utfärdar internationella regler på luftfartsområdet som införs nationellt. Av tradition regleras luftfarten mellan länder i bilaterala luftfartsavtal som bl.a. innehåller klausuler om trafikrättigheter, prisregimer och kapacitetsfrågor. Luftfartsmarknaden inom unionen är helt avreglerad i och med antagandet av det s.k. tredje luftfartspaketet . Centralpunkterna i detta lagstiftningskomplex innebär att det i princip är fritt marknadstillträde och fri prissättning för samtliga licensierade flygbolag inom unionen. Lagstiftningen på flygsäkerhetsområdet är också omfattande och unionen inför successivt säkerhetsregler vilka utformats och genomförts av den europeiska flygsäkerhetsorganisationen (). har anfört att flera av kandidatländerna ännu inte är fullvärdiga medlemmar av denna organisation och att det från säkerhetssynpunkt därför är viktigt att unionen aktivt understödjer en tillfredsställande anpassning av kandidatländernas lagstiftning till EU:s lagstiftning. Det finns därutöver ytterligare lagstiftning med bäring på konkurrensområdet, t.ex. förordningen som reglerar fördelningen av ankomst- och avgångstider vid gemenskapens flygplatser. Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa regelverket i detta kapitel från anslutningsdagen med undantag för övergångslösningar på vissa områden vilka beskrivs nedan. Vid anslutningen till EU skall kandidatländerna få fullt marknadstillträde för internationella transporter (förordning (EEG) nr 881/92). Vad gäller cabotagetransporter skall kandidatländerna få gradvis tillträde till cabotagemarknaden. Mot bakgrund av kandidatländernas begäran om en övergångsperiod på transportområdet har EU ansett det lämpligt att kandidatländerna inte får tillgång till de inhemska marknaderna i andra medlemsländer under en ömsesidig övergångs- period. För , , , och gäller en övergångsperiod . För och gäller en övergångsperiod . Detta innebär att varken EU:s åkare eller kandidatländernas åkare får utföra inrikes transporter på varandras respektive territorier . Medlemsländerna, såväl de nuvarande som de blivande, har möjlighet att förlänga övergångs- perioden med om de så önskar. kan medlemsländerna bilateralt utväxla cabotagetillstånd med kandidat- länderna genom bilaterala avtal. har framhållit att det är viktigt att stämma av förekomsten av cabotage- transporter för att avgöra om perioden bör förlängas med . En sådan avstämning bör enligt verket göras i samarbete med Polisen för att bedöma cabotagetransporternas kvalitet när det gäller bl.a. säkerhet, miljöanpassning samt kör- och vilotider. , och har fått övergångsperioder beträffande installation av färdskrivare som registrerar körtid och vilotid i bussar och lastbilar. För del gäller övergångsperioden t.o.m. och omfattar fordon registrerade före , för del gäller övergångsperioden t.o.m. och omfattar fordon som är registrerade före och för del gäller övergångsperioden t.o.m. och omfattar fordon som är tillverkade . Övergångsperioderna gäller bara för inrikes transporter och förare av sådana fordon skall bokföra körtider och viloperioder i en personlig loggbok. och har även fått en övergångsperiod rörande regler för den finansiella ställningen hos åkare i nationell trafik t.o.m. . har erinrat om att svenska erfarenheter inom exempelvis kör- och vilotidsområdet visar att flera av kandidatländerna troligen inte kommer att nå upp till gemenskapens standarder och bestämmelser i rätt tid. LO anför att efterlevnaden av bl.a. körtidsreglerna är dålig och att konkurrensvillkoren därför i praktiken inte kommer att bli likvärdiga samt att trafiksäkerheten, som en följd av detta, kommer att försämras. Kontrollen av att reglerna efterlevs måste därför, enligt LO, vara en prioriterad fråga och , då cabotage släpps fritt, måste dessa problem definitivt vara åtgärdade. bör inte heller, enligt LO, överväga att bilateralt tillåta cabotage med några av dessa länder så länge kontrollen av att reglerna efterlevs är bristfällig. Såväl (t.o.m. ) som (t.o.m. ) har fått en övergångsperioder för införlivandet av rådets direktiv /53/EG av om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemen- Prop. 2003/04:25 skapen. åläggs länderna att uppgradera har fått en övergångsperiod t.o.m. beträffande EU:s krav på återkommande fordonskontroll i nationell trafik och en övergångsperiod t.o.m. beträffande installation av hastighetsbegränsande anordningar i vissa fordon. Avslutningsvis har fått övergångsprinciper avseende de minimiskattesatser som anges i och rådets direktiv /62/EG av om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer. För fordon som används för internationella transporter gäller övergångsperioden t.o.m. . För fordon som används uteslutande för inrikes transporter gäller övergångsperioden t.o.m. . och har fått en övergångsperiod t.o.m. . behöver dessa länder inte tillåta obegränsad tillgång till sitt järnvägsnät för järnvägsföretag etablerade i andra länder i enlighet med rådets direktiv /440/EEG av om utvecklingen av gemenskapens järnvägar. är villkorad på så sätt att och måste samarbeta med andra järnvägsföretag för att på ett icke-diskriminerande sätt tillhandahålla internationella godtransporter med järnväg för import till, export från och transitering genom sina länder. Vidare måste av den totala årskapaciteten för det transeuropeiska järnvägsnätet för godstransporter i och reserveras för andra järnvägsföretag och transporttiderna skall för alla transportsträckor vara jämförbara med dem som gäller för den nationella järnvägen. Varje järnvägslinjes faktiska kapacitet skall fastställas av infrastruktur- förvaltningen i beskrivningen av järnvägsnätet. Inte något kandidatland har begärt övergångsperioder inom sjöfarts- sektorn. De nya medlemsstaterna måste sålunda tillämpa EU:s normer på de fartyg som registrerats hos dem, vilket är positivt sett ur miljö- och säkerhetssynpunkt. Sett ur ett regionalt perspektiv kommer åtta av nio östersjöstater att vara EU-medlemmar. Förhoppningen är att EU därigenom kan verka för mer långtgående åtgärder att förhindra sjöfartens negativa miljöpåverkan i . Här spelar även en viktig roll, inte minst inom ramen för () arbete. LO har anfört att hamnstatskontrollen och säkerheten på fartygen generellt sett inte är tillfredsställande i flertalet av kandidatländerna och satt ifråga om dessa länder i praktiken kommer att kunna efterleva på detta område. och har fått övergångsperioder t.o.m. när det gäller EU:s krav på begränsningar av vissa bullriga flygplanstyper. För del gäller övergångsperioden flygplan som är registrerade i vissa tredje länder och som drivs av fysiska eller juridiska personer etablerade i dessa länder. För del gäller övergångsperioden och omfattar flygplan som är registrerade i något land som inte är medlem i EU och som drivs av fysiska eller juridiska personer etablerade i ett sådant land. Det gemensamma regelverket på detta område omfattar framför allt indirekt beskattning, nämligen mervärdesskatten och punktskatterna. I detta kapitel ingår även företagsbeskattning samt administrativt sam- arbete på skatteområdet mellan EU:s medlemsstater. Det förhållandet att utökas till att omfatta ett antal nya stater ger större möjligheter att samarbeta för avskaffande av skadlig skattekonkurrens, som det antal olika skatteregimer som förekommer inom EU ökar. Det ger även större möjligheter allmänt sett att undvika skatterelaterade störningar av handelsutbytet. Formaliseringen inom EU av det administrativa samarbetet på skatteområdet bör medföra effektivitetsvinster i samarbetet med de blivande medlemsstaterna. Övergångslösningarna på skatteområdet har främst rört områdena mervärdesskatt och punktskatter. På dessa områden har de flesta kandidatländerna fått undantag från på en eller flera punkter. Undantagen kan i viss mån komma att påverka den inre marknaden och de fyra friheterna. Svenska företag kan härigenom få det svårare med marknadstillträdet. Sammanfattning: Ett antal kandidatländer har medgetts rätt att tillämpa reducerade skattesatser i större omfattning än vad tillåter. Vissa länder har medgetts undantag från beskattning samt rätt att tillämpa nollskattesatser i vissa fall. Undantag, som ger ökat utrymme att undanta mindre och medelstora företag från beskattning, har medgetts samtliga kandidatländer. () delar promemorians bedömning att utvidgningen ger ökade möjligheter att avskaffa skadlig skattekonkurrens och undvika skatterelaterade störningar i handelsutbytet men verket anser att det kan dröja innan de avsedda effekterna uppnås. RSV anser vidare, i likhet med promemorian, att undantagen i anslutningsfördraget kan komma att försvåra marknadstillträdet för gemensamt mervärdesskattesystem med en långtgående harmonisering av skattebasen har utvecklats inom EG sedan Regleringen finns numera huvudsakligen intagen i rådets Prop. 2003/04:25 sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (sjätte direktivet).