prop · GR0332 · 2003-11-19 00:00:00 — Relevanta uppföljande uppgifter skall därefter sändas in . Rapporteringen till verket skall ske elektroniskt på fastställd blankett (6 kap. 15 §). Sponsor skall rapportera alla övriga misstänkta, allvarliga, oförutsedda oönskade reaktioner till och berörd etikkommitté inom efter det att de kommit till sponsors kännedom (6 kap. 16 §). Sponsor är skyldig att informera alla prövare om de misstänkta, allvarliga, oväntade reaktio- ner som inträffar eller rapporteras (6 kap. 17 §). , en prövning pågår i , skall sponsor tillställa och etikkommittén en lista över alla misstänkta allvarliga oönskade reaktioner som har inträffat samt en bedömning av säkerheten för dem som ingår i pröv- ningen som försökspersoner eller patienter (6 kap. 18 §). I 7 kap. 1 § anges att det åligger sponsor att på fastställd blankett rapportera till att en prövning har avslutats i om detta skett i enlighet med definitionen i protokollet. När en prövning avslutas enligt sponsors beslut, skall sponsor enligt 2 § samma kapitel rapportera detta till på fastställd blankett. Skälen till beslutet skall anges. I 9 kap. 1 § åläggs prövare och sponsor att till lämna den information som erfordras för att verket skall kunna fullgöra sin tillsyn över kliniska prövningar och för att verket skall kunna lägga in uppgifter i de för EU gemensamma databaserna. Enligt övergångsbestämmelserna skall föreskrifterna tillämpas på ansökningar om tillstånd till klinisk prövning som ges in till Läkemedels- verket efter . 5.5Lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor Den etiska granskningen av kliniska läkemedelsprövningar utförs av regionala forskningsetikkommittéer som är knutna till de medicinska fakulteterna. Det finns ingen rättslig reglering av kommittéernas verk- samhet avseende bl.a. organisation, sammansättning och arbetsformer. Kommittéerna arbetar utifrån . En arbetsgrupp inom har tagit fram etiska principer för den kliniska forskningen och utarbetat riktlinjer för forskningskommittéernas arbetssätt, sammansättning och befogenheter. beslutade om en lag om etikprövning av forsk- ning som avser människor och som träder i kraft (prop. 2002/03:50, bet. 2002/03:UbU18, rskr. 2002/03:213). Lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen) innehåller bestämmelser om etikprövning av forsk- ning som avser människor och biologiskt material från människor och om samtycke till sådan forskning. Syftet med lagen är att skydda den enskilda människan och respekten för människovärdet vid forskning (1 §). Lagen skall tillämpas på forskning som sker utan att forsknings- personen lämnat sitt uttryckliga samtycke och som innefattar behandling av känsliga personuppgifter enligt 13 § personuppgiftslagen (1998:204) eller personuppgifter om lagöverträdelser m.m. (3 §). Därutöver skall lagen tillämpas på forskning som innebär ett fysiskt ingrepp på en forskningsperson eller utförs enligt en metod som syftar till att påverka forskningspersonen fysiskt eller psykiskt. Kliniska läkemedelsprövningar omfattas således av etikprövningslagen (se prop. s. 194). Lagen skall gälla även för forskning som innebär ett fysiskt ingrepp på en avliden människa eller avser studier på biologiskt material som tagits från en levande eller avliden människa och som kan härledas till denna människa (4 §). Lagen skall tillämpas på forskning som skall utföras i (5 §). I lagen ställs upp ett krav på att den forskning som lagen omfattar skall ha godkänts vid en etikprövning för att få utföras (6 §). Ett sådant god- kännande medför dock inte att forskningen får utföras, om den strider mot någon annan författning. Lagen anger allmänna utgångspunkter för etikprövningen (711 §§). Forskning får godkännas bara om den kan utföras med respekt för människovärdet. Mänskliga rättigheter och grundläggande friheter skall alltid beaktas vid etikprövningen samtidigt som hänsyn skall tas till intresset av att ny kunskap kan utvecklas genom forskning. Människors välfärd skall ges företräde framför samhällets och vetenskapens behov. Forskning får godkännas bara om de risker som den kan medföra för forskningspersoners hälsa, säkerhet och personliga integritet uppvägs av dess vetenskapliga värde. Forskning får inte godkännas, om det förväntade resultatet kan uppnås på ett annat sätt som innebär mindre risker för forskningspersoners hälsa, säkerhet och personliga integritet. Forskning får godkännas bara om den skall utföras av eller under överinseende av en forskare som har den vetenskapliga kompetens som behövs. Lagen innehåller också bestämmelser om information och samtycke bl.a. vid forskning som avser fysiskt ingrepp på en forskningsperson och forskning som bedrivs enligt en metod som syftar till fysisk eller psykisk påverkan av en forskningsperson. Om det i någon annan författning finns särskilda föreskrifter om information och samtycke vid sådan forskning, skall de föreskrifterna gälla i stället för bestämmelserna i etikprövnings- lagen (13 §). Detta innebär att läkemedelslagens (1992:859) bestäm- melser om information och samtycke skall tillämpas vid kliniska läke- medelsprövningar, liksom föreskrifter som har meddelats med stöd av läkemedelslagen. Forskning får godkännas bara om det kan förutsättas att tillämpliga bestämmelser om information och samtycke kommer att följas (14 §). Ansökan om etikprövning av forskning skall göras av forsknings- huvudmannen (23 §). Med forskningshuvudman avses i lagen en statlig myndighet eller en fysisk eller juridisk person i vars verksamhet forsk- ningen utförs (2 §). I etikprövningslagen anges också hur etikprövningen skall organiseras. Prövningen skall göras av regionala nämnder för etikprövning (24 §). Nämnderna skall vara självständiga i sitt beslutsfattande. Varje regional nämnd skall vara indelad i avdelningar. En avdelning skall vid avgörande av ett ärende bestå av en ordförande, som är eller har varit ordinarie Prop. 2003/04:32 domare, tio ledamöter med vetenskaplig kompetens och fem ledamöter som företräder allmänna intressen. Regeringen skall utse alla ledamöter- na (25 §). Om en regional nämnd finner att ett forskningsprojekt som skall etik- prövas ger upphov till nya och principiella frågeställningar, bör nämnden hämta in yttranden från och andra berörda myndigheter innan ärendet avgörs (28 §). Om en nämnd vid överläggning är oenig om utgången av etik- prövningen, kan en minoritet inom nämnden begära att ärendet skall överlämnas till nästa instans för avgörande (29 §). Den regionala nämndens beslut i ett ärende om etikprövning får överklagas av forskningshuvudmannen, om den regionala nämnden har avgjort ärendet och beslutet har gått huvudmannen emot (36 §). Det kan vara fråga om beslut som innebär att forskningen inte godkänns vid etikprövningen eller att ett bifall förenas med villkor som forsknings- huvudmannen inte anser befogade. Överklagande eller överlämnande skall ske till en central av forskning (31 §). Den centrala nämnden skall bestå av en ordförande, som är eller har varit ordinarie domare, fyra ledamöter med vetenskaplig kompetens och två ledamöter som företräder allmänna intressen. Alla ledamöterna skall utses av regeringen (32 §). Den centrala nämndens beslut i ett ärende om etikprövning får inte överklagas (37 §). Tillsynen skall utövas av den centrala nämnden i den mån tillsynen inte faller inom någon annan myndighets ansvarsområde (34 §). Det innebär att kommer att ha kvar sitt tillsynsansvar beträffande kliniska läkemedelsprövningar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om avgift för etikprövning enligt etikprövningslagen och får också under vissa förutsättningar föreskriva om undantag från kravet på etikgodkännande. Lagen innehåller en upplysning om att regeringen meddelar närmare föreskrifter om de regionala nämnderna och den centrala nämnden samt att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om etikprövning. Lagen träder i kraft . Lagen skall dock inte tillämpas på forskning som före ikraftträdandet har etikgranskats av en statlig myndighet eller vars utförande har påbörjats. En särskild utredare har fått i uppdrag att förbereda och genomföra bildandet av den nya organisationen för etikprövning av forskning (dir. 2003:43). Utredaren skall bl.a. lämna förslag till instruktioner för de nya nämnderna, föreslå ledamöter till nämnderna, lämna förslag beträffande avgifter samt vidta de åtgärder som krävs för att nämnderna skall kunna inrättas . 6 Genomförande av direktivet Direktiv är rättsakter som EU-institutioner riktar till medlemsstaterna och som syftar till att få till stånd samordnade regler. Ett direktiv är bindande för medlemsstaterna vad gäller det resultat som skall uppnås genom direktivet, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och till- Prop. 2003/04:32 vägagångssätt för genomförandet (se artikel 249 i EG-fördraget). innebär att medlemsstaterna inte är bundna av sådant som direktivets terminologi och systematik, om väl det avsedda resultatet uppnås med en annan terminologi och systematik. EG-direktiv måste således överföras till nationella regler. Finns redan nationella regler som uppfyller direktivets målsättning behövs inga särskilda åtgärder. Att medlemsstaterna själva väljer form och tillväga- gångssätt innebär emellertid inte att alla nationella rättskällor får användas. Enligt huvudregeln skall EG-direktiv normalt sett uppfyllas genom någon form av författningsreglering. Däremot anses sådana rätts- källor som förarbeten, praxis, sakens natur, doktrin m.m. i princip inte ensamma räcka till för att genomföra EG-rätt. Det är i allmänhet inte heller tillräckligt med en uppföljning genom allmänna råd, dvs. genom att en myndighet lämnar generella rekommendationer om hur en svensk författning bör tillämpas för att direktivets krav skall uppfyllas. Detta utesluter inte att det ibland är ändamålsenligt med allmänna råd om hur de föreskrifter bör tillämpas som genomför ett direktiv. Det anförda kan för svensk del innebära att de delar av ett direktiv som fordrar lagform tas in i redan befintlig lagstiftning eller i ny lag medan andra bestämmelser i direktivet kan införlivas genom föreskrifter med- delade av regeringen eller en myndighet. Regeringens bedömning: För att regleringen av medicinsk forskning skall bli så enhetlig som möjligt bör utgångspunkten vara att de förslag som lämnas med anledning av direktivet om kliniska pröv- ningar så långt möjligt skall överensstämma med bestämmelserna i lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor. Direktivets begrepp minderårig är synonymt med begreppet under- årig. 7.1 Överensstämmelse med lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor Som framgått av avsnitt 5.5 omfattas kliniska läkemedelsprövningar av lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen). När det gäller föreskrifter om information och sam- tycke skall dock läkemedelslagens (1992:859) bestämmelser i dessa frågor gälla, liksom föreskrifter som har meddelats med stöd av läke- medelslagen (se 13 § etikprövningslagen). Enligt regeringens uppfattning bör regleringen av medicinsk forskning vara så enhetlig som möjligt. Utgångspunkten bör därför vara att de förslag som lämnas med anledning av direktivet om kliniska prövningar så långt möjligt skall överensstämma med bestämmelserna i etikpröv- I vissa fall är detta dock inte möjligt på grund av direktivets Med minderårig avses en person som är Prop. Direktivet om kliniska prövningar innehåller ett antal bestämmelser som avser minderåriga försökspersoner och patienter. Med minderårig avses i svenska språket en person som inte uppnått viss ålder. Denna varierar i olika sammanhang. Med minderårig avses i t.ex. arbetsmiljölagen (1977:1160) en person som inte fyllt . Brotts- balkens straffbarhetsålder är däremot . Direktivet anger inte någon åldersgräns. I ingressen till direktivet anges att det är nödvändigt att fastställa kriterier för skydd av barn vid kliniska prövningar. Som regel avses med begreppet barn den som är . Så definieras också begreppet i FN:s konvention om barnets rättigheter (). Bestämmelserna i direktivet är till för att skydda minderåriga försöks- personer och patienter från att bli utnyttjade. Bestämmelserna innebär bl.a. begränsningar beträffande i vilka fall kliniska prövningar får utföras på minderåriga. Andra begränsningar gäller beträffande vuxna som saknar förmåga att med rättsligt bindande verkan ge sitt samtycke till deltagande i en klinisk prövning. Med begreppet vuxen brukar regel- mässigt avses den som uppnått myndig ålder. Mot denna bakgrund får direktivets begrepp minderårig anses vara synonymt med begreppet underårig, dvs. avse en person som är . 8Skydd av försökspersoner och patienter vid kliniska prövningar Direktivet uppställer till skydd för försökspersoner och patienter vissa villkor som måste vara uppfyllda för att en klinisk prövning skall få utföras. Avvägning mellan risker och förväntad nytta, m.m. Regeringens bedömning: Det krävs ingen lagändring med anledning av direktivets krav i artikel 3.2 a, och i samt 5 f och h ang. nyttan av prövningen, minimering av riskerna och patientens intresse. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: Har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Enligt direktivets artikel 3.2 a får kliniska prövningar endast utföras under förutsättning att de förutsägbara riskerna och obehagen har avvägts med hänsyn till den förväntade nyttan för försökspersonen och för andra nuvarande och framtida patienter. klinisk prövning får påbörjas endast om etikkommittén och/eller den behöriga myndigheten drar slutsatsen att den förväntade terapeutiska nyttan och nyttan för folkhälsan rättfärdigar riskerna, och får endast fortsätta om efterlevnaden av detta krav ständigt övervakas. När det gäller kliniska prövningar på minderåriga eller vuxna som Prop. 2003/04:32 saknar förmåga att med rättsligt bindande verkan ge sitt samtycke till medverkan i prövningen krävs vidare enligt artikel och 5 f att pröv- ningarna har utformats för att minimera smärta, obehag, rädsla och varje annan förutsebar risk som sammanhänger med sjukdomen och dess utvecklingsstadier; både risktröskeln och graden av lidande måste definieras specifikt och ständigt ses över. Dessutom skall enligt artikel 4 i och 5 h patientens intresse alltid väga tyngre än det vetenskapliga intresset och samhällsintresset. Kliniska läkemedelsprövningar omfattas av lagen (2003:460) om etik- prövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen, se avsnitt 5.5). I etikprövningslagen föreskrivs att sådan forskning som om- fattas av lagen får utföras bara om den har godkänts vid en etikprövning. Etikprövningen skall göras av en av forskning. Lagen uppställer vissa allmänna utgångspunkter för etikprövningen. En sådan utgångspunkt är att mänskliga rättigheter och grundläggande friheter alltid skall beaktas vid etikprövningen samtidigt som hänsyn skall tas till intresset av att ny kunskap utvecklas genom forskning. Människors välfärd skall ges företräde framför samhällets och veten- skapens behov. En annan utgångspunkt är att forskning får godkännas bara om de risker som den kan medföra för forskningspersoners hälsa, säkerhet och personliga integritet uppvägs av dess vetenskapliga värde. Ytterligare en utgångspunkt är att forskning inte får godkännas, om det förväntade resultatet kan uppnås på ett annat sätt som innebär mindre risker för forskningspersoners hälsa, säkerhet och personliga integritet. Som framgått av avsnitt 5.1 och 5.5 utövar tillsyn över kliniska läkemedelsprövningar. Enligt regeringens bedömning uppfyller svensk rätt direktivets krav i dessa delar. Regeringens förslag: I läkemedelslagens (1992:859) bestämmelse om information (nuvarande 13 § andra stycket och lagförslagets 13 a § första stycket) görs ett tillägg om att de patienter eller försökspersoner som avses delta i en klinisk läkemedelsprövning även skall informeras om sin rätt att när som helst avbryta sin medverkan. Vidare införs i 13 a § andra stycket en bestämmelse om att information om den kliniska läkemedelsprövningen skall lämnas till de personer vars sam- tycke till deltagande i prövningen skall inhämtas enligt läkemedels- lagen i de fall patienten eller försökspersonen är underårig eller en person vars mening inte kan inhämtas på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller något annat liknande för- hållande. Patienten eller försökspersonen skall dock så långt möjligt informeras personligen om prövningen. Om han eller hon är underårig skall informationen lämnas av personal med pedagogisk erfarenhet. Promemorians förslag: I promemorian lämnades inte något förslag till lagändring. Remissinstanserna: vid anser att den nuvarande bestämmelsen om information bör ges en tydligare utformning med avseende dels på direktivets krav att informationen skall vara individuellt anpassad, dels på det förhållandet att även sådana patienter/försökspersoner som inte själva kan antas ha förmåga att ta ställning till sin medverkan skall ges erforderlig information om prövningen. anser att det i lag bör införas ett krav på att en underårigs deltagande i klinisk prövning skall föregås av att personal med pedagogisk erfarenhet har gett information som rör undersökningen, riskerna och nyttan. Informationen skall vara anpassad till den under- åriges förmåga att förstå. Vidare bör det i lag införas ett krav på att försökspersoner som avses delta i klinisk läkemedelsprövning skall informeras om sin rätt att när som helst avsluta sin medverkan i denna. menar att det möjligen kan övervägas om det inte för tydlighetens skull och för en bättre anpassning till direktivet uttryckligen bör anges i lagtexten att informationen också skall omfatta rätten att återkalla lämnat samtycke. Handikappförbundens samarbetsorgan anser att det är angeläget att informationen anpassas så att personer oavsett funktionshinder kan ta del av den information som skall ligga till grund för deras ställningstagande. Skälen för regeringens förslag: Enligt direktivets artikel 3.2 b får kliniska prövningar endast utföras under förutsättning att försöks- personen eller dennes legala ställföreträdare har haft möjlighet, genom ett möte på förhand med prövaren eller en medlem av forskarlaget, att förstå målet för prövningen, dess risker och obehag och de förhållanden under vilka den genomförs. Vidare skall försökspersonen ha informerats om sin rätt att när som helst avsluta sin medverkan. Om försökspersonen är minderårig krävs därutöver att försökspersonen av personal med peda- gogisk erfarenhet har fått information som är anpassad till försöks- personens förmåga att förstå och som rör undersökningen, riskerna och nyttan (artikel 4 b). Även en person som är oförmögen att ge ett informe- rat rättsligt bindande samtycke skall ha fått information som är anpassad till personens förmåga att förstå och som rör undersökningen, riskerna och fördelarna (artikel 5 b). Direktivet uppställer vidare ett krav på att försökspersonen skall ha tillgång till en kontaktpunkt där ytterligare information kan erhållas (artikel 3.4). I direktivet anges inte vad som avses med kontaktpunkt. Eftersom de internationellt harmoniserade riktlinjerna för Good Clinical Practice (GCP) måste anses ligga till grund för utformningen av direktivets bestämmelser om tillämpningen av god klinisk sed, bör dessa riktlinjer kunna ge viss ledning vid tolkningen av direktivet. I riktlinjerna anges bl.a. att den information som skall ges en försöksperson innan samtycke lämnas skall innehålla uppgift om den eller de personer som försöks- personen kan kontakta för att få ytterligare information om den kliniska prövningen och om försökspersoners rättigheter. Kliniska läkemedelsprövningar omfattas av lagen (2003:460) om etik- prövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen, se avsnitt 5.5). Lagen innehåller föreskrifter om information och samtycke. I propositionen Etikprövning av forskning (prop. 2002/03:50 s. 123) uttalas att de bestämmelser om information och samtycke som finns i annan lagstiftning beträffande sådan medicinsk forskning som skall etik- prövas enligt etikprövningslagen även i fortsättningen bör gälla för där avsedd forskning. I de fall det finns särskilda föreskrifter i någon annan författning skall alltså de särskilda föreskrifterna gälla i stället för bestämmelserna om information och samtycke i etikprövningslagen (se 13 § etikprövningslagen). Detta innebär att etikprövningslagens bestäm- melser om information och samtycke inte skall tillämpas vid kliniska läkemedelsprövningar. I stället skall läkemedelslagens bestämmelser i dessa frågor gälla, liksom föreskrifter som har meddelats med stöd av läkemedelslagen. I 13 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859) uppställs redan ett krav på att de patienter eller försökspersoner som avses delta i en klinisk läkemedelsprövning skall få sådan information om prövningen att de kan ta ställning till om de vill delta i denna. Av förarbetena framgår bl.a. följande. Information skall lämnas såväl innan prövningen inleds som under hand så länge den pågår. Det är ytterst en uppgift för den som ansvarar för prövningen att se till att deltagarna får all den information som behövs. Informationen skall lämnas utan att deltagarna behöver begära att få bli informerade. En annan sak är, att den information som lämnas kanske inte alltid är tillräcklig för deltagarnas behov och att den måste kompletteras med ytterligare besked allt eftersom deltagarna ställer frågor. Informationen syftar naturligtvis till att hålla deltagarna väl insatta i olika frågor som rör prövningen. Ytterst har den emellertid betydelse för deltagarnas ställningstagande till om de vill delta i prövningen. Informationen måste därför ha sådan omfattning och sådant innehåll, att den kan ligga till grund för deltagarnas ställningstagande (prop. 1991/92:107 s. 96 f.). Regeringen delar uppfattningen att det av läkemedelslagen bör framgå att den information som skall lämnas till en patient eller försöksperson som avses delta i en klinisk läkemedelsprövning även skall avse dennes rätt att när som helst avbryta sin medverkan. Närmare regler om vad som skall framgå av informationen och hur den skall lämnas finns i föreskrifter och allmänna råd (LVFS 2003:6) om klinisk prövning av läkemedel för humant bruk (se avsnitt 5.4). När det gäller kliniska läkemedelsprövningar på patienter eller försöks- personer som saknar förmåga att lämna samtycke till deltagande skall, enligt direktivet, samtycke inhämtas från deras legala ställföreträdare. Som framgår av avsnitt 8.3.2 och 8.3.3 föreslår regeringen att det i 13 b § läkemedelslagen införs bestämmelser om vem som skall lämna samtycke när det gäller kliniska prövningar på underåriga eller vuxna som inte själva kan samtycka. Regeringen anser att det av läkemedelslagen bör framgå att informationen om den kliniska prövningen i dessa fall skall lämnas till de personer som skall lämna samtycke till deltagande. Patient- en eller försökspersonen skall dock så långt möjligt informeras person- ligen om prövningen. Informationen får därvid anpassas till bl.a. patient- ens eller försökspersonens ålder, mognad och förmåga att förstå. I lagtexten har formuleringen den vars mening inte kan inhämtas på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller något annat liknande förhållande valts. Vad som avses är situationer där en person på grund av sitt sjukdomstillstånd eller motsvarande inte förmår inse vad den kliniska prövningen skulle innebära för hans eller hennes Prop. 2003/04:32 del och därför inte kan avgöra om han eller hon vill delta i prövningen. Det kan också vara fråga om en person som på grund av sitt sjuk- domstillstånd inte förmår ge uttryck för något samtycke.