prop · GQ0367 · 2003-03-18 00:00:00 — Verkställigheten skall ske på samma sätt som för ett motsvarande nationellt beslut enligt den verkställande statens nationella straffprocessuella bestämmelser (artikel 5) och skall om möjligt göras från mottagandet av frysningsbeslutet. Alla andra beslut om tvångsåtgärder som är nödvändiga för att verkställa beslutet om frysning skall fattas i enlighet med de regler som gäller i den verkställande staten. Efter det att egendomen eller bevismaterialet har blivit fryst skall den utfärdande staten enligt artikel 10 hos den verkställande staten ansöka om rättslig hjälp för att överlämna bevismaterialet eller att ett beslut om att förverka egendomen verkställs. En sådan ansökan skall göras och prövas utifrån de regler som gäller mellan medlemsstaterna i fråga om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål respektive internationellt samarbete rörande verkställighet av beslut om förverkande. Beträffande en ansökan om att överlämna bevismaterialet till den utfärdande staten stadgas att en sådan ansökan som rör något av brotten i listan i artikel 3.2 inte får avslås på grund av avsaknad av dubbel straffbarhet, om brottet i fråga medför ett fängelsestraff i den utfärdande staten. Egendomen eller bevismaterialet skall enligt artikel 6 förbli fryst till dess en ansökan enligt artikel 10 har prövats. Den verkställande staten får efter samråd med den utfärdande staten ställa upp villkor för att egendomen eller bevismaterialet skall förbli fryst i avvaktan på prövningen av en sådan ansökan. En medlemsstat kan i vissa fall skjuta upp verkställigheten enligt artikel 8, bl.a. om verkställigheten skulle skada en pågående brottsutredning eller om egendomen eller bevismaterialet redan omfattas av ett annat beslut om frysning. I artikel 11 anges att medlemsstaterna skall se till att alla parter (inklusive tredje part i god tro) har tillgång till rättsmedel för att kunna tillvarata sina rättigheter, dvs. det skall finns en rätt att överklaga i båda medlemsstaterna. En sådan talan skall väckas vid domstol i den utfärdande eller den verkställande staten i enlighet med den nationella lagstiftningen i respektive stat. Endast den utfärdande staten får dock pröva sakskälen (grunden) för frysningsbeslutet. I bestämmelsen anges också att ett överklagande inte inverkar på verkställighetsförfarandet i den verkställande staten. Den utfärdande staten skall enligt artikel 12 ersätta de skadestånd som den verkställande staten har betalat ut till skadelidande till följd av frysningsbeslutet. Detta gäller dock inte om den konstaterade skadan beror på den verkställande statens agerande vid verkställigheten av frysningsbeslutet. Artikel 14 kommer att ange medlemsstaterna skall ha vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra rambeslutet. Artikel 15 anger att rambeslutet träder i kraft som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 5 Gällande svensk lagstiftning behandlar flera olika typer av straffprocessuella tvångsmedel. Av särskilt intresse är reglerna om kvarstad i 26 kap. och beslag i 27 kap. . Av intresse är vidare bestämmelserna i 28 kap. om husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning som utgör medel för att eftersöka föremål som är underkastade eller kan tas i beslag. För samtliga tvångsmedel gäller proportionalitetsprincipen, dvs. åtgärden får endast vidtas om skälen för tvångsmedlet uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär. De nämnda tvångsmedlen ger möjlighet att säkerställa verkställighet av ett redan meddelat eller kommande förverkandebeslut. Kvarstad används för att säkerställa ett värdeförverkande medan beslag används när det är fråga om ett sakförverkande. Beslag används även för att omhänderta föremål som kan antas äga betydelse för utredning om brott, dvs. som kan användas som bevisning. Följande kan sägas särskilt om de olika säkerhetsåtgärderna. Den grundläggande bestämmelsen om kvarstad inom straffprocessrätten finns i 26 kap. 1 § . Syftet med kvarstad är att säkerställa verkställighet av en betalningsskyldighet som kan antas komma att ådömas en misstänkt person på grund av brott, bl.a. värdet av Kvarstad kan beviljas oavsett brottets beskaffenhet. En förutsättning är att det skäligen kan befaras att den misstänkte undandrar sig att betala t.ex. värdet av förverkad egendom. innebär att så mycket av den misstänktes egendom får omhändertas att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning. Kvarstad kan inte förordnas på någon annan persons egendom än den misstänktes. heller inte användas för att omhänderta ett föremål som kan ha betydelse för brottsutredningen eller som har avhänts någon genom brott eller som på grund av brott är förverkat. I sådana fall kan i stället reglerna om beslag enligt 27 kap. användas. I 26 kap. 27 §§ finns regler om handläggningen av frågan om kvarstad. Kvarstad beslutas av domstolen och frågan kan tas upp redan på förundersökningsstadiet. Väcks en fråga om kvarstad skall förhandling äga rum inför rätten, men rätten kan intill dess besluta om s.k. interimistisk kvarstad vid fara i dröjsmål, dvs. då det t.ex. finns en risk att den egendom som förväntas bli föremål för kvarstad försvinner. avvaktan på beslut om kvarstad kan den misstänktes egendom Prop. 2002/03:67 provisoriskt tas i förvar av undersökningsledare eller åklagare. polis får vid fara i dröjsmål ta egendom i förvar. Beslutar rätten om kvarstad skall egendomen, om rätten inte bestämmer annat, bli kvar i myndighetens vård tills beslutet har verkställts. Vidare skall domstolen, om inte åtal väckts, sätta ut den tid inom vilken åtal skall väckas. Denna tid kan förlängas. När målet avgörs skall rätten pröva om kvarstaden skall bestå. Ett beslut om kvarstad skall genast gå i verkställighet, men kan överklagas särskilt till hovrätten. Klagotiden är alltid räknat från den dag beslutet meddelades. Den part som har fått kvarstad beviljad måste själv hos kronofogdemyndigheten begära att åtgärden verkställs. I 26 kap. 8 § finns föreskrifter som hänvisar till bestämmelserna om verkställighet i utsökningsbalken (16 kap.). beslut om verkställighet av kvarstad kan överklagas till tingsrätt av den som berörs av beslutet. Bestämmelserna om beslag finns i 27 kap. 114 a §§ . Grundförutsättningen för åtgärden anges i 1 §. Det föremål det gäller skall skäligen kunna antas ha betydelse för utredning om brott eller vara någon avhänt genom brott eller vara på grund av brott förverkat. Beslag syftar således bl.a. till att säkra bevisning eller förverkande. För att beslag skall få ske, skall föremålet vara tillgängligt för sådan åtgärd, dvs. beslutet om beslag skall kunna gå i verkställighet. Beslag kan användas oberoende av brottets beskaffenhet och förutsätter inte att en viss person kan misstänkas för brottet. Föremålet kan alltså ägas eller innehas av annan än den misstänkte. Särskilda regler gäller enligt 27 kap. 23 §§ i fråga om beslag av skriftliga handlingar och försändelser. Beslag får inte läggas på sådan skriftlig handling vars innehåll kan antas vara sådant att befattningshavare eller annan som avses i 36 kap. 5 § inte får höras som vittne om det, om handlingen innehas av denne eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller. Vidare får hos den misstänkte eller honom närstående, som avses i 36 kap. 3 § , inte tas i beslag ett skriftligt meddelande mellan den misstänkte och någon honom närstående eller mellan sådana närstående inbördes. Det sistnämnda gäller dock inte när det är fråga om brott, för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Brev, telegram eller annan försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag får tas i beslag endast om det för brottet är föreskrivet fängelse eller däröver och försändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren. I 27 kap. 4 § finns bestämmelser om vem som får besluta om beslag. Ett beslag avser normalt ett föremål som påträffas i samband med annan tvångsåtgärd, t.ex. husrannsakan, och huvudregeln är att den som med laga rätt utför tvångsåtgärden får besluta om beslaget. Undersökningsledaren eller åklagaren får besluta att ett föremål som påträffas i annat fall än vid verkställighet av en tvångsåtgärd skall tas i Även utan ett föregående beslut av undersökningsledaren eller åklagaren får en polisman i vissa fall, om fara är i dröjsmål, ta ett Prop. 2002/03:67 påträffat föremål i beslag. Ett sådant beslag skall skyndsamt anmälas till undersökningsledaren eller åklagaren, som har att pröva om beslaget Enligt 27 kap. 5 § kan rätten i vissa fall besluta om beslag. Har ett beslag verkställts utan rättens förordnande, får den som har drabbats av beslaget utan inskränkning i tiden enligt 27 kap. 6 § begära rättens prövning av beslaget. Om rätten beslutar om beslag går beslutet enligt 30 kap. 12 § i omedelbar verkställighet, men beslutet kan överklagas särskilt till hovrätten. Klagotiden är alltid räknat från den dag beslutet meddelades. I 27 kap. 8 § finns bestämmelser angående hävande av beslag och omprövning av beslagsfrågan när målet avgörs. Enligt 27 kap. 9 § kan rätten besluta att en försändelse som kommer in till ett befordringsföretag (t.ex. posten eller ett tele-, järnvägs- eller bussföretag) skall hållas kvar till dess frågan om beslag av försändelsen hunnit prövas. En förutsättning är att det rör sig om en försändelse som kan beslagtas enligt reglerna i 27 kap. 13 §§ . Hur beslagtaget gods skall tas om hand framgår av 27 kap. 10 § . Bland annat anges att ett beslagtaget föremål skall tas i förvar av den som har verkställt beslaget, men får lämnas kvar hos innehavaren, om det kan ske utan fara och det är lämpligt. I sådant fall skall föremålet normalt förseglas eller märkas som beslagtaget. I 27 kap. 11 § anges att det i vissa fall skall lämnas underrättelse om verkställt beslag. Slutligen bör anges att det finns åtskilliga andra bestämmelser än beslagsregler som ger rätt att omhänderta föremål som påträffas hos någon och en erinran om detta har tagits in i 27 kap. 17 § . 5.1.3Husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning Ett av de huvudsakliga syftena med bestämmelserna i 28 kap. rättegångs- balken om husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning är att möjliggöra att föremål skall kunna tas i beslag enligt reglerna i 27 kap. . Det kan noteras att bestämmelserna i 28 kap. inte kan användas för att göra egendom tillgänglig för kvarstad enligt 26 kap. . Med husrannsakan menas ett eftersökande i hus, rum eller slutet förvaringsställe, t.ex. i stängda bilar. Förutsättningarna för husrannsakan anges i 28 kap. 13 §§ . En grundförutsättning är enligt 1 § att det förekommer anledning tro att brott där fängelse ingår i straffskalan har begåtts. Husrannsakan får ske hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet om brottet förövats hos denne eller den misstänkte gripits där. I annat fall krävs att synnerlig anledning förekommer att genom husrannsakan skall anträffas föremål som är underkastat beslag. Husrannsakan får enligt 2 § även ske hos en person som eftersöks för att han eller hon skall underkastas kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. I lokaler som är tillgängliga för allmänheten är enligt 3 § möjligheterna till husrannsakan i viss mån större än som har Bland annat får husrannsakan även ske vid misstanke om begångna Särskilda regler finns beträffande husrannsakan i lokaler som Prop. 2002/03:67 brukar användas gemensamt av personer som kan antas ägna sig åt Enligt 28 kap. 4 § kan undersökningsledare, åklagare eller rätten besluta om husrannsakan. En polisman kan dock företa husrannsakan utan ett sådant beslut, om det är fara i dröjsmål. Om husrannsakan kommer att bli omfattande eller medföra synnerlig olägenhet bör rätten fatta beslutet i frågan. I 69 §§ finns bestämmelser om förfarandet efter det att husrannsakan har beslutats. I 28 kap. 1113 §§ finns bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Kroppsvisitation innebär undersökning av någons kläder eller vad han bär på sig eller av väskor, paket eller föremål som han har med sig. En kroppsbesiktning innebär undersökning av kroppen, tagande av prov från kroppen eller undersökning av sådana prov. Dessa tvångsmedel får, för att eftersöka föremål som kan tas i beslag, endast vidtas mot den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa. Kroppsvisitation, men inte kroppsbesiktning, får i vissa fall även ske mot någon annan än den misstänkte. Undersökningsledare, åklagare och rätten, samt en polisman vid fara i dröjsmål, får besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Frysning av egendom skall delvis syfta till att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande. Förverkande av egendom innebär att en person genom ett straffrättsligt förfarande berövas viss egendom eller rätten till egendomen. Bestämmelser om förverkande finns i 36 kap. och i flera specialstraffrättsliga författningar, t.ex. i narkotikastrafflagen (1968:64). Förverkande kan ske antingen genom sakförverkande, som innebär att viss egendom förklaras förverkad, eller genom värdeförverkande, som innebär att förverkandet i stället avser värdet av viss egendom. I 36 kap. 1 § föreskrivs att utbyte av brott enligt balken skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Med utbyte avses såväl den konkreta egendom som mottagits, en sak eller en rättighet, som det i pengar uppskattade värdet av det mottagna. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt kan också förklaras förverkad, om det krävs för att förebygga brott eller om det finns särskilda skäl, se 2 §. I 4 § finns en särskild bestämmelse om förverkande av ekonomiska fördelar som uppkommit för en näringsidkare till följd av ett brott som är begånget i utövningen av näringsverksamhet. I 36 kap. 5 § anges vem som kan drabbas av ett beslut om förverkande. Till personkretsen anges framför allt gärningsmannen eller annan som medverkat till brottet samt den i vars ställe dessa var, t.ex. en arbetsgivare. Även den som beretts genom brottet, liksom den som efter brottet har förvärvat egendomen eller särskild rätt till egendomen och haft vetskap eller skälig anledning att anta att egendomen haft samband med brottet, hör hit. I ett flertal lagar och förordningar finns bestämmelser om internationellt rättsligt samarbete när lämnar eller begär bistånd under en förundersökning eller rättegång i brottmål. Av särskilt intresse är de bestämmelser som finns om internationell rättslig hjälp i brottmål och internationell verkställighet av domar och slutliga beslut. En redogörelse för dessa lämnas mot bakgrund av att rambeslutet bör ses som ett första steg för att kunna överlämna bevismaterial från en stat till en annan eller för att säkerställa verkställighet av ett beslut om förverkande. Som framgår av avsnitt 4.4 skall de regler som gäller vid internationell rättslig hjälp i brottmål och internationell verkställighet av domar och beslut alltjämt gälla efter det att egendomen har blivit fryst med stöd av rambeslutets bestämmelser. 5.3.1Internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål regleras under vilka förutsättningar kan lämna rättslig hjälp eller begära sådan hjälp utomlands. När det gäller att lämna rättslig hjälp är grundtanken i lagstiftningen att samtliga åtgärder som kan vidtas i en svensk förundersökning eller rättegång också skall kunna vidtas av svenska åklagare och domstolar för att bistå utländska myndigheter. Utifrån samma synsätt skall åtgärderna dessutom vidtas under samma förutsättningar som gäller vid en svensk förundersökning eller rättegång. Principen varken mer eller mindre gäller alltså i sammanhanget. I vissa fall kan svenska åklagare och domstolar emellertid lämna bistånd även med andra åtgärder som är okända för oss, så länge det inte är fråga om en tvångsåtgärd. Dessutom kan svenska åklagare och domstolar acceptera ett annat förfarande för att vidta åtgärden om detta begärs, under förutsättning att ett sådant förfarande inte strider mot grundläggande principer i den svenska rättsordningen. När det gäller svenska myndigheters ansökningar om rättslig hjälp utomlands finns endast några få regler i den svenska lagstiftningen, vilket beror på att det är den andra statens regler som bestämmer under vilka förutsättningar bistånd kan lämnas till en svensk åklagare eller domstol. I 2 kap. i den nämnda lagen finns allmänna bestämmelser om rättslig hjälp i . Där anges vem som får ansöka om rättslig hjälp, vad en sådan ansökan skall innehålla och till vem ansökan skall skickas samt vem som har behörighet att handlägga en sådan ansökan. Utgångspunkten är att den instans som handlägger ärendet också prövar om förutsättningarna för att vidta åtgärden enligt de svenska reglerna i t.ex. är uppfyllda. Är så inte fallet skall ansökan avslås. I 2 kap. finns angivet vissa andra förutsättningar som måste prövas. En sådan förutsättning är kravet på dubbel straffbarhet. Detta krav gäller generellt för samtliga åtgärder som innebär användande av tvångsmedel, t.ex. husrannsakan och beslag. När det gäller ansökningar om husrannsakan och beslag görs emellertid ett undantag från detta krav om ansökan kommer från en medlemsstat i EU eller från eller . I samma kapitel finns även vissa andra generella vägransgrunder, t.ex. att en ansökan skall avslås om ett bifall skulle kränka suveränitet, Prop. 2002/03:67 medföra fara för rikets säkerhet eller strida mot allmänna rättsprinciper eller andra väsentliga intressen. Föreligger någon av dessa grunder, är det regeringen och inte en åklagare eller domstol som skall avslå en ansökan om rättslig hjälp. Beträffande kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder som avses i 28 kap. , dvs. kroppsvisitation och kroppsbesiktning, finns särskilda bestämmelser i 4 kap. 1424 §§ lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Ansökningar om sådana åtgärder i handläggs av åklagare och prövas i vissa fall av domstol. Egendomen får tas i beslag och överlämnas till den ansökande staten om egendomen skäligen kan antas ha betydelse för utredning om gärningen, dvs. om egendomen kan användas som bevismaterial. Det är domstolen som prövar om beslaget är lagligen grundat och om egendomen skall överlämnas till den ansökande staten. Själva beslutet att överlämna beslagtagen egendom till en annan stat verkställs av åklagaren. kan enligt 4 kap. 23 § bistå en annan stat genom att ta egendom i beslag eller besluta om kvarstad av den berörda personens tillgångar för att säkerställa ett beslut om förverkande i den andra staten. En förutsättning för detta är att det utländska beslutet om förverkande kan, i ett senare skede, verkställas i och det skäligen kan befaras att verkställigheten i av det utländska beslutet om frysning annars skulle försvåras. När domstolen beslutar om kvarstad eller fastställer ett verkställt beslag, skall domstolen bestämma hur länge åtgärden längst får bestå. Den bestämda tiden får förlängas om det finns anledning till det. Åtgärden skall bestå till dess att ansökan om verkställighet har prövats. 5.3.2Internationell verkställighet av domar och slutliga beslut Bestämmelser om verkställighet av domar och slutliga beslut i eller utomlands finns i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställig- hetslagen) och i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen). Den internationella verkställighetslagen gör det möjligt att verkställa utländska domar och slutliga beslut, inklusive beslut om förverkande, i . Även det omvända förhållandet regleras, dvs. verkställighet av svenska domar och slutliga beslut utomlands. När det gäller verkställighet av förverkandebeslut kan det endast ske i förhållande till en stat som har ingått ett avtal med bilateralt eller multilateralt om att verkställa varandras beslut. De avtal som i realiteten kan bli tillämpliga är och förverkandekonvention . En ansökan om att verkställa ett förverkandebeslut i handläggs av Riksåklagaren. I stället för att ansöka vid domstol om att verkställa själva förverkandebeslutet kan Riksåklagaren i vissa fall genom strafföreläggande ensam besluta om förverkande. verkställighetslagen finns också bestämmelser om beslag av egendom Prop. 2002/03:67 som genom den utländska domen har förverkats och i lagen erinras dessutom om att det finns regler om beslag och kvarstad i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. När det gäller verkställighet av förverkandebeslut som har meddelats i är det som prövar om sådan verkställighet skall ske utomlands. Genom enhetlig nordisk lagstiftning är det möjligt att inom verkställa domar och beslut i brottmål i annat nordiskt land än domslandet. Egendom som har förverkats i ett annat nordiskt land kan alltså på begäran enligt den nordiska verkställighetslagen verkställas här i landet. Detta gäller också beslut om kvarstad eller beslag till tryggande av förverkande av egendom. Motsvarande gäller i fråga om verkställighet av förverkandebeslut som har meddelats i . Begäran om verkställighet skall göras av och verket är även mottagare av framställningar om verkställighet här i som görs av vederbörande myndigheter i de nordiska länderna. I den nordiska verkställighetslagen erinras om att bestämmelser om användningen av beslag och kvarstad på begäran av myndigheterna i de nordiska länderna finns i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. 6Antagande av rambeslutet och svenska förklaringar till rambeslutet Regeringens förslag: godkänner utkastet till Europeiska unionens rambeslut om verkställighet av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial. Förslaget i utkastet till proposition överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom advokatsamfund tillstyrker att röstar för ett antagande av rambeslutet eller förklarar att de inte har något att invända mot detta. anser att beredningsunderlaget för ett ställningstagande till om rambeslutet bör antas är otillräckligt. lagtext som gör att det går att förutse konsekvenserna av ett antagande av Samfundet påpekar att det i det remitterade utkastet till proposition lämnas öppet hur en framtida reglering skall se ut och enligt samfundets mening är det djupt otillfredsställande att ett beslut om att anta rambeslutet skall fattas på ett sådant underlag. vidare att principen om ömsesidigt erkännande, som rambeslutet är en följd av, kommer till ett för ensidigt uttryck. sig medlemsstaternas rättsordningar åt, dels avseende regelverkens innehåll t.ex. förutsättningarna för straffprocessuella ingripanden, dels avseende rättsväsendets uppbyggnad, funktion och effektivitet. rambeslutet förbinder sig att godta ett beslut fattat i en annan medlemsstat utan möjlighet att göra en materiell prövning av t.ex. styrkan av misstankegraden eller möjlighet att tillämpa svenska regler som, till följd av skyddsvärda intressen, innebär begränsningar i myndigheters rätt att ingripa mot enskilda. Att låta den medlemsstats reglering som ger den enskilde det sämsta skyddet mot ingripanden vara den nedersta gränsen för enskildas skydd i hela unionen, anser samfundet vara ett märkligt uttryck för principen om ömsesidigt erkännande. Enligt samfundet vore det rimligt att medlemsstaterna erkänner också det längre gående skydd som enskilda stater har funnit vara adekvat i den egna rättsordningen. Samfundet är slutligen kritiskt till den teknik som används i rambeslutet när det gäller begränsningen av möjligheten att åberopa kravet på dubbel straffbarhet. Skälen för regeringens förslag: Ett godkännande av rambeslutet har ett mycket brett stöd bland remissinstanserna. Det finns ändå anledning att närmare beröra de principiella invändningar som har anfört mot att godkänna att rambeslutet antas utan att någon lagtext är föreslagen. Ett rambeslut skiljer sig från andra mellanstatliga överenskommelser genom att rambeslutet blir bindande för EU:s medlemsstater så snart rambeslutet har antagits av ministerrådet.