prop · GQ0394 · 2003-03-20 00:00:00 — genom anvisningarna till föreskrifter (FFFS 1997:30) om svenska försäkringsbolags skyldighet att lämna solvensdeklaration justerar kapitalbasen för vinst eller förlust under innevarande år samt tar hänsyn till utdelning vid beräkningen av kapitalbasens storlek. Bakgrund: Vilka poster som får ingå i kapitalbasen regleras i artikel 18 i första livförsäkringsdirektivet och artikel 16 i första skade- försäkringsdirektivet. Dessa ändrades därefter i viss utsträckning genom artikel 25 i tredje livförsäkringsdirektivet respektive artikel 24 i tredje skadeförsäkringsdirektivet. Reglerna i direktiven har genomförts i 7 kap. 22 och 24 §§ FRL. Till att börja med får inbetalat aktiekapital (i aktiebolag) eller garantikapital (i ömsesidiga försäkringsbolag) ingå i kapitalbasen för såväl livförsäkrings- som skadeförsäkringsrörelse. Kapitalbasen får också omfatta hälften av tecknat men ännu inte inbetalat aktie- eller garantikapital, övrigt eget kapital, med avdrag för orealiserade vinster samt obeskattade reserver. I ett ömsesidigt skadeförsäkringsbolag får räknas in ett belopp som motsvarar fordran på uttaxering enligt bestämmelser i bolagsordningen upp till ett belopp som motsvarar hälften av skillnaden mellan den högst tillåtna uttaxeringen och vad som faktiskt har uttaxerats. En sådan fordran får dock inte motsvara mer än hälften av kapitalbasen. Utöver detta gäller att efter särskild prövning får medge att andra poster än de som nämnts ingår i kapitalbasen. kan därigenom t.ex. medge att övervärden på tillgångar i förhållande till bokfört värde räknas med inom ramen för kapitalbasen (jfr prop. 1995/96:10 del 4 s. 283). Vidare finns vissa speciella regler om hur kapitalbasen skall vara beskaffad. Utöver det nämnda fallet om begränsningar för uttaxeringsrätten gäller bl.a. att kapitalbasen för livförsäkringsrörelse intill en sjättedel skall bestå av aktiekapital, garantikapital, eget kapital eller obeskattade reserver. Genom solvensdirektiven sker nu ytterligare ändringar i första liv- och första skadeförsäkringsdirektiven. Ändringarna innebär att det förtydligas vilka poster som får tas med vid beräkningen av kapitalbasen. Dessa poster delas in i tre olika grupper med hänsyn till deras bedömda säkerhet. Generellt kan poster som ingår i den första gruppen godtas utan begränsningar. För poster i den andra gruppen gäller vissa begränsningar medan posterna i den tredje gruppen endast kan godtas efter den behöriga myndighetens godkännande. Skälen för regeringens förslag: Första skade- och livför- säkringsdirektiven innehåller bestämmelser som tillåter att hälften av ännu inte inbetalat aktiekapital eller garantikapital får ingå i kapitalbasen (se artikel 16.1 i första skadeförsäkringsdirektivet respektive artikel 18.1 i första livförsäkringsdirektivet). Något tillstånd från den behöriga myndigheten har således inte krävts för att få räkna in posten i kapitalbasen. Ändringarna i tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet innebar inte heller någon ändring på denna punkt. Artikel 1.2 i solvensdirektiven innebär dock att det numera krävs godkännande från den behöriga myndigheten för att bolagen skall få räkna in hälften av ännu ej inbetalat aktiekapital eller garantikapital i kapitalbasen. Det innebär att dessa poster lämpligen bör tas bort från första styckena i 7 kap. 22 och 24 §§ FRL. Möjligheten att ansöka om att kapitalet skall få räknas in i kapitalbasen finns redan, vilket medför att det inte finns skäl att göra någon ytterligare ändring av bestämmelserna (se 7 kap. 22 § andra stycket och 24 § andra stycket FRL). Artikel 16.1 i första skadeförsäkringsdirektivet innehåller en bestämmelse om att en fordran som ett ömsesidigt försäkringsföretag kan ha på sina medlemmar i form av begärda extra bidrag under vissa förutsättningar kan få räknas in i kapitalbasen. Bestämmelsen genomfördes i svensk rätt genom 7 kap. 24 § första stycket 5 FRL (se prop. 1992/93:257 s. 197). Direktivbestämmelsen behölls oförändrad i det tredje skadeförsäkringsdirektivet, vilket bl.a. innebar att det inte krävdes tillstånd från den behöriga myndigheten för att få räkna med posten i kapitalbasen (se artikel 24). I solvensskadedirektivet har bestämmelsen justerats samt disponerats om så att det numera krävs godkännande från den behöriga myndigheten för att fordran skall få räknas in i kapitalbasen (se artikel 1.2). För svensk del medför det att punkten 5 i 7 kap. 24 § FRL bör slopas och att posten i stället får prövas inom ramen för 7 kap. 24 § andra stycket FRL, dvs. att det i fortsättningen krävs godkännande från för att posten skall få räknas in i kapitalbasen. I artikel 18.3 a i första livförsäkringsdirektivet finns en möjlighet att räkna in framtida vinst i kapitalbasen. Den möjligheten begränsas nu i enlighet med artikel 1.4 a i solvenslivdirektivet. Begränsningen innebär att möjligheten att räkna in framtida vinst i kapitalbasen finns kvar till och med , men att högst av det belopp som är lägst av kapitalbasen och solvensmarginalen får räknas in. Ändringen innebär dock inte att försäkringsrörelselagen behöver ändras i något avseende utan bolagen får precis som tidigare ansöka hos i enlighet med 7 kap. 22 § andra stycket FRL om att den framtida vinsten skall få räknas in i kapitalbasen (jfr prop. 1992/93:257 s. 196 f). Artikel 16.2 tredje stycket i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.2 i solvensskadedirektivet, innebär att bolag som i enlighet med artikel i försäkringsredovisningsdirektivet tillämpar diskontering av försäkringstekniska avsättningar för oreglerade skador, skall minska kapitalbasen med skillnaden mellan odiskonterade försäkringstekniska avsättningar och diskonterade avsättningar. I svensk rätt framgår förutsättningarna för att använda sig av diskontering av 4 kap. 16 § i föreskrifter och allmänna råd (FFFS:2000:22) om årsredovisning i försäkringsföretag. Bolag som utnyttjar möjligheten till sådan diskontering har tidigare haft en fördel vid beräkningen av solvensmarginalen på så sätt att diskontering medför en lägre avsättning för oreglerade skador. Genom att oreglerade skador diskonteras minskar de försäkringstekniska avsättningarna, vilket gör att eget kapital och därmed kapitalbasen ökar. Solvensmarginalen bestäms av det högsta av premieindex och skadeindex. Diskontering av oreglerade skador minskar skadeindex och därigenom solvens- marginalen, förutsatt att skadeindex alltjämt är högre än premieindex. Bestämmelsen utjämnar dock endast den först nämnda fördelen, dvs. att kapitalbasen ökar. Sammanfattningsvis medför inte bestämmelsen att samma förutsättningar gäller för bolag oavsett om de utnyttjar möjligheten att diskontera eller ej trots att detta var avsikten med direktivbestämmelsen. Bolag som diskonterar oreglerade skador åtnjuter fortfarande ett lägre solvenskrav, förutsatt att skadeindex är högre än premieindex. Bestämmelsen bör trots detta införlivas med försäkringsrörelselagen. I artikel 16.1 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 18.1 i första livförsäkringsdirektivet stadgas att balanserad vinst skall räknas in i kapitalbasen. Artikel 1.2 i solvensdirektiven ändrar de tidigare direktiven på så sätt att vinsten eller förlusten efter avdrag för utdelning skall räknas in i kapitalbasen. Detta medför dock inte anledning till några större ändringar för svensk del. Att kapitalbasen skall justeras för vinst eller förlust följer redan av att dessa omfattas av posten övrigt eget kapital (se 7 kap. 22 och 24 §§ FRL och 3 kap. 1 § och AA i bilaga 1 till ÅRFL). Direktiven specificerar dock att utdelning skall räknas av från kapitalbasen. Eftersom fastställande av utdelningens storlek inte sker förrän på bolagsstämman efter balansdagen reducerar eventuell utdelning inte posten övrigt eget kapital och därmed formellt inte heller kapitalbasen förrän . Det finns således anledning att ändra bestämmelserna på så sätt att avdrag med den beräknade dvs. den av styrelsen föreslagna utdelningens storlek skall göras från posten övrigt eget kapital. Eftersom direktiven klargör att solvenskraven skall vara uppfyllda kan det övervägas om man vid beräkningen av kapitalbasens storlek i lagtext skall justera för vinst eller förlust under innevarande räkenskapsår. En sådan justering görs emellertid lämpligen genom att föreskrifter om solvensdeklaration ändras. Kapitel 6 a i försäkringsrörelselagen innehåller bestämmelser om förvärv och överlåtelse av egna aktier och innebär i huvudsak att noterade publika skadeförsäkringsaktiebolag och livförsäkrings- aktiebolag som får dela ut vinst får förvärva och överlåta egna aktier i samma utsträckning som aktiebolag i allmänhet. Onoterade försäkrings- aktiebolag och livförsäkringsaktiebolag som inte får dela ut vinst får vidare förvärva egna aktier och aktier i ett moderbolag när någon ersättning inte lämnas för förvärvet. Utöver det får dessa bolag i ytterligare ett antal undantagssituationer förvärva egna aktier. I artikel 16.2 andra stycket i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 18.2 andra stycket i första livförsäkringsdirektivet, båda i lydelse enligt artikel 1.2. i solvensdirektiven, föreskrivs att kapitalbasen skall minskas med beloppet för de egna aktier som försäkringsbolaget innehar direkt. Det finns anledning att analysera om det krävs några åtgärder för att införliva bestämmelsen i svensk rätt eller inte. När reglerna om förvärv av egna aktier infördes i försäkrings- rörelselagen diskuterades bl.a. frågan hur innehav av dessa aktier skall redovisas. De redovisningsregler som gäller innebär i korthet att egna aktier inte får tas upp som en tillgång i balansräkningen och att förvärv och avyttring skall redovisas direkt mot eget kapital (4 kap. 1 § ÅRFL som hänvisar till 4 kap. 14 § årsredovisningslagen [1995:1554], ÅRL, och 5 kap. 1 § ÅRFL som hänvisar till 5 kap. 14 § andra och tredje stycket ÅRL). Ett innehav av egna aktier som i ekonomiskt hänseende inte innebär något värde för bolaget kommer därigenom inte att ingå i försäkringsbolagets kapitalbas. Mot bakgrund av det föranleder inte artikel 16.2 andra stycket i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 18.2 andra stycket i första livförsäkringsdirektivet, båda i lydelse enligt artikel 1.2. i solvensdirektiven, några åtgärder för att genomföra dessa. Det svenska regelsystemet uppfyller redan de krav som ställs i direktiven. 7.1.4Bestämmande av solvensmarginalen för skadeförsäkringsrörelse Regeringens förslag: Vid bestämmandet av solvensmarginalen skall , ersättningar, avsättningar och regressbelopp som avser försäkringsklasserna i 2 kap. 3 a § första stycket 1113 försäkringsrörelselagen ökas . får medge att statistiska metoder används för bestämning av andelen , ersättningar, avsättningar och regressbelopp som avser dessa försäkringsklasser. Beräkningen av premieindex skall grundas på det högsta av de belopp som erhålls vid beräkning enligt nuvarande bestämmelse och bruttovärdet av de intjänade premierna. De tröskelvärden som finns vid beräkningen av premie- och skadeindex höjs till 50 respektive . Dessa belopp skall justeras så att de avspeglar förändringar i det europeiska konsumentprisindexet. Vidare utsträcks tiden för beräkning av den kvot som premieindex eller skadeindex skall multipliceras med när solvensmarginalen skall beräknas till de tre närmast föregående räkenskapsåren. Om den solvensmarginal som räknats fram är lägre än den föreskrivna solvensmarginalen för det föregående året föreskrivs en speciell korrigeringsregel. ges befogenhet att i enskilda fall bestämma att det avdrag som gjorts på grund av avgiven återförsäkring skall minskas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: anför att det i solvensskadedirektivet, som förutsättning för att tillsynsmyndigheten skall få minska avdraget för avgiven återförsäkring, ställs krav på en betydande försämring; inte enbart en försämring. Den svenska regleringen bör enligt nämndens uppfattning ansluta så nära direktivets som möjligt. anför att det är oklart om det är möjligt att med stöd av stabilitetsprincipen justera ned värdet av alla poster som kan ingå i kapitalbasen och att lagtexten utifrån det bör förtydligas. Bakgrund: Regleringen av hur solvensmarginalen för skadeförsäk- ringsrörelse bestäms bygger i stor utsträckning på vad som föreskrivs i artikel 16.2 och 3 i första skadeförsäkringsdirektivet. Direktivet införlivades i försäkringsrörelselagen genom prop. 1992/93:257 då 7 kap. 25 § FRL i huvudsak fick sin nuvarande lydelse. I korthet bestäms solvensmarginalen utifrån den summa som är högst av premieindex eller skadeindex. Premieindex och skadeindex fungerar därvid som grova uppskattningar av försäkringsrisken. Premieindex kan sägas vara framåtblickande och gör att solvensmarginalen relateras till omfattningen av den rörelse som bedrivs mätt med premievolymen. Skadeindex är bakåtblickande och tar hänsyn till riskerna i den rörelse som har bedrivits. Premieindex grundas i huvudsak på ett belopp som uppgår till under föregående räkenskapsår förfallna brutto för direkt försäkring och mottagen återförsäkring med avdrag för skatter, avgifter och annullerade försäkringsavtal. Premieindex utgör sedan av det beloppet och av överstigande belopp. Skadeindex grundas på ett belopp som består av genomsnittet av utbetalda ersättningar brutto och mottagen återförsäkring för vart och ett av de tre föregående räkenskapsåren med avdrag för erhållna regressbelopp. Till det skall läggas en tredjedel av avsättningen för oreglerade skador brutto i direkt försäkring och mottagen återförsäkring vid det föregående räkenskapsårets utgång. Från det senare beloppet dras en tredjedel av avsättningen för oreglerade skador brutto i direkt försäkring och mottagen återförsäkring vid början av den treårsperiod som slutade med det föregående räkenskapsårets utgång. Summan av dessa beräkningar multiplicerad och av resten utgör skadeindex. Solvensmarginalen utgör sedan det högsta av premieindex eller skadeindex multiplicerat med en kvot som aldrig får understiga 0,5 som räknas fram på visst närmare angivet sätt. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 16a.3 andra stycket och artikel 16a.4 första stycket i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse i enlighet med artikel 1.3 i solvenskadedirektivet, följer att vid bestämmandet av solvensmarginalen skall , ersättningar, avsättningar och regressbelopp som motsvarar försäkringsklasserna 11 13 i 2 kap. 3 a § första stycket FRL ökas . I enlighet med artikel 16a.3 åttonde stycket i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.3 i solvensskadedirektivet, kan den behöriga myndigheten få medge att statistiska metoder används för att bestämma andelen , ersättningar, avsättningar och regressbelopp avseende de ovan nämnda klasserna. Genom den ändrade lydelsen av direktivet införs en beräkning av solvensmarginalen grundad på riskkategori, s.k. riskbaserat tilläggs- kapital, vilket är en av de viktigaste ändringarna i direktivet. På så sätt kommer en mer flexibel och riskorienterad beräkning av solvensmarginalen att ske för de aktuella försäkringsklasserna. Genom införandet av riskbaserat tilläggskapital bevaras också enkelheten i den befintliga metoden som solvensmarginalen justeras upp för försäkringsklasser med mer volatila risker. Metoden att använda sig av riskbaserat tilläggskapital utgör därför ett välkommet tillskott vid bestämmandet av solvensmarginalen för skadeför- säkringsrörelse. Det finns således goda skäl till att införa en bestämmelse motsvarande direktivets i försäkringsrörelselagen. Eftersom , ersättningar, avsättningar och regressbelopp inte alltid följer en försäkringsklass bör också möjligheten att få använda sig av statistiska metoder för att bestämma andelen , ersättningar, avsättningar och regressbelopp avseende de ovan nämnda klasserna införlivas. Av artikel 16a.3 i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.3 i solvensskadedirektivet följer att beräkningen av premieindex fortsättningsvis skall grundas på det högsta av de belopp som erhålls vid beräkning enligt nuvarande bestämmelse dvs. under det föregående räkenskapsåret förfallna brutto för direkt försäkring och mottagen återförsäkring med avdrag för dels däri ingående skatter och avgifter, dels för annullerade försäkringsavtal eller bruttovärdet av de intjänade premierna. Även beräkningen av premieindex skall således grundas på det högsta av två belopp, varefter detta index utgörs av av det högsta av de beloppen upp till en viss gräns som beskrivs närmare nedan. Den ändrade beräkningen bör införas i försäkringsrörelselagen för att svensk rätt skall överensstämma med direktivet. Som redogjorts för ovan bestäms solvensmarginalen i två steg; med premieindex beräknas först av de första tio miljonerna euro och därefter på överstigande belopp. Vid beräkningen av skadeindex ingår av de första sju miljonerna euro och av överstigande belopp. I artikel 16a.3 sjätte stycket och artikel 16a.4 sjätte stycket i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.3 i solvensskadedirektivet, höjs de belopp som premie- och skadeindex beräknas utifrån till 50 respektive . Vidare utsträcks i solvensskadedirektivet den tid som anges för beräkning av den kvot som premieindex eller skadeindex skall multipliceras med för att solvensmarginalen skall erhållas till de tre närmast föregående räkenskapsåren; detta i stället (se artikel 16a.3 sjunde stycket i första skadeförsäkringsdirektivet i lydelse enligt artikel 1.3 i solvensskadedirektivet). Ändringarna av de belopp som premie- och skadeindex beräknas utifrån är naturliga med tanke på inflationen och med tanke på att de varit oförändrade sedan det första Likaså är det naturligt att utsträcka tiden för beräkning av den kvot som premieindex eller skadeindex skall multipliceras med när solvensmarginalen skall beräknas till de tre närmast föregående räkenskapsåren. På så sätt erhålls en jämnare och mer rättvisande beräkning. Ändringarna i direktivet bör införas i svensk rätt. I enlighet med vad som redogjorts för ovan skall de tröskelvärden som finns vid beräkningen av premie- och skadeindex höjas till 50 respektive . Dessa belopp skall, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 17a i första skadeförsäkringsdirektivet i lydelse enligt artikel 1.5 i solvensskadedirektivet, justeras så att de avspeglar förändringar i det europeiska konsumentprisindexet. Detta för att i fortsättningen undvika de tvära höjningar som måste ske. Dessa bestämmelser bör införas i försäkringsrörelselagen för att svensk rätt skall överensstämma med direktivet. Den gällande regleringen av bestämmandet av solvensmarginalen har fungerat bra mot bakgrund av att den är baserad på och ersättningar. Regleringen är dock behäftad med en svaghet som visar sig när ett försäkringsbolag drabbas av en väsentlig nedgång i omsättningen. I det mest extrema fallet, ett försäkringsbolag som är under avveckling och som inte ingår några nya avtal (s.k. run-off-bolag), kan regleringen ge till resultat att solvensmarginalen bestäms till noll. Den bristen korrigeras genom artikel 16a.5 i första skadeförsäkringsdirektivet i lydelse enligt artikel 1.3 i solvensskadedirektivet. Där krävs en solvensmarginal som baseras på föregående års solvensmarginal med avdrag för den proportionella minskningen av nivån på de försäkrings- tekniska avsättningarna. Fördelen med den metoden är att solvens- marginalens utgångsnivå bestäms med den nuvarande metoden men att marginalen därefter hålls på en nivå som är proportionell till storleken av de återstående försäkringstekniska avsättningarna. På de ovan anförda skälen bör en motsvarande bestämmelse som i direktivet införas i försäkringsrörelselagen. Artikel 20a i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.7 i solvensskadedirektivet, föreskriver att medlemsstaterna skall se till att de behöriga myndigheterna har befogenhet att justera ned värdena av alla poster som kan ingå i kapitalbasen; i synnerhet i de fall där dessa posters marknadsvärde har förändrats i betydande utsträckning sedan utgången av föregående räkenskapsår. De behöriga myndigheterna skall också ha befogenhet att vid bestämmandet av solvensmarginalen minska nedsättningen på grundval av återförsäkring. I direktivet uttalas dock att en sådan nedsättning förutsätter att återförsäkringsavtalen har ändrats eller försämrats i betydande utsträckning sedan föregående räkenskapsår eller att det inte finns någon, eller bara en obetydlig risköverföring i kontrakten för återförsäkring. Vad först gäller kravet i direktivet att de behöriga myndigheterna skall ha befogenhet att justera ned värdet av alla poster som kan ingå i kapitalbasen så är det kravet betingat av att volatiliteten på marknaderna ökat alltmer. Det kan således inträffa väsentliga förändringar av marknadsvärdet på den fria tillgångsmassan som motsvarar kapitalbasen. För att tillsynsmyndigheterna skall kunna förvissa sig om att kravet på solvensmarginal är uppfyllt (jfr artikel 16.1 i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.2 i solvensskade- Prop. 2002/03:94 direktivet, och 1 kap. 8 a § första stycket FRL) måste myndigheterna ges befogenhet att justera ned värdet på alla poster som kan ingå i kapitalbasen. Det är speciellt viktigt när ett försäkringsbolag bokför sina tillgångar till fullt marknadsvärde och dessa sedan efter det senaste bokslutet minskar kraftigt i värde. har inom ramen för den s.k. stabilitetsprincipen redan den befogenhet som beskrivits ovan. Stabilitetsprincipen innebär bl.a. att försäkringsrörelse skall bedrivas med en för rörelsens omfattning och beskaffenhet tillfredsställande soliditet (se 1 kap. 1 a § första stycket FRL). Det medför bl.a. att kan beakta att vissa poster i den tillgångsmassa som motsvarar kapitalbasen, t.ex. organisations- innehav och fastighetsinnehav, är mindre likvida och därmed av sämre värde som buffertkapital för att möta snabba förändringar i verksamheten (se prop. 1998/99:87 s. 177 och 270). Något behov av att i lagtext ytterligare såsom anfört klargöra att inspektionen har rätt att justera ned värdet av alla poster som kan ingå i kapitalbasen finns således inte. Utifrån det anförda bör artikel 20a i första skadeför- säkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.7 i solvensskadedirektivet, i den delen inte föranleda några särskilda bestämmelser i svensk lag. I artikel 20a i första skadeförsäkringsdirektivet, i lydelse enligt artikel 1.7 i solvensskadedirektivet, föreskrivs att de behöriga myndigheterna också skall ha befogenhet att vid bestämmandet av solvensmarginalen minska nedsättningen på grundval av återförsäkring. Detta är en viktig ny bestämmelse eftersom återförsäkring är ett område där det är nödvändigt att anlägga ett mer differentierat synsätt än vad som är möjligt. Inte minst är det viktigt att kunna ta hänsyn till återförsäkringsprogrammens kvalitet. Speciellt för finansiell återförsäkring där risköverföringen är begränsad eller obefintlig är det en väsentlig fråga. I svensk rätt finns ingen sådan möjlighet som föreskrivs i direktivet. Mot bakgrund av det ovan anförda bör en sådan bestämmelse införas i försäkrings- rörelselagen. anfört bör därvid som krav för att minskning av det avdrag som gjorts på grund av avgiven återförsäkring skall få ske, föreskrivas att försäkringsavtalen har försämrats i betydande utsträckning eller leder till en endast obetydlig risköverföring. Bestämmelsen kommenteras närmare i författningskommentaren till 7 kap. 25 § FRL. 7.1.5Bestämmande av solvensmarginalen för livförsäkringsrörelse Regeringens förslag: Den bestämmelse som reglerar hur solvensmarginalen beräknas för livförsäkringsrörelse justeras så att den även formellt omfattar fondförsäkring.