prop · GQ0360 · 2003-03-13 00:00:00 — stöden till jordbrukarna i de nya medlemsstaterna skulle fasas in i enlig- het med kommissionens förslag. Men de sammanlagda kostnaderna i Skr. 2002/03:60 nominella termer för sådant direktstöd 2013 skulle inte få överstiga beloppet , uppräknat med en procent . Stats- och regeringscheferna beslutade även att ingen ny medlemsstat 20042006 skulle få en sämre nettoposition i transaktionerna med EU:s budget jämfört med då de får omfattande förmedlemskapsstöd. Toppmötet minskade den finansiella ramen för struktur- och samman- hållningspolitiken 20042006 jämfört med kommissionens förslag . EU enades senare om att föreslå anslutning för att ge tillträcklig tid för ratificering av anslutningsfördraget. I förhandlingarnas slutfas justerade det danska ordförandeskapet EU:s förhandlingsbud på några punkter, såsom t.ex. möjligheten att med dels viss gemenskapsfinansiering, dels nationell finansiering komplettera direktstöden till jordbruket. Efter intensiva slutförhandlingar, som fort- satte under själva toppmötet i , kunde medlemsstater och kandidatländer enas. Det slutliga förhandlingsresultatet ligger inom den utgiftsram som toppmötet i fastställde för utvidgningen. Ytterligare förberedelser, övervakning och skyddsklausuler Kommissionens översynsrapporter visade på ett antal områden i vilka ytterligare förbättringar krävs före anslutning. Kommissionen pekade särskilt på behovet av att bekämpa korruption, stärka rättsväsendet, stärka minoriteters rättigheter samt främja jämställdhet. Brister i för- mågan att möta konkurrensen på den inre marknaden noterades. Vidare behövde den administrativa förmågan stärkas. Kommissionen meddelade därför sin avsikt att presentera en omfattande övervakningsrapport för de tio länder som blir medlemmar 2004 före anslutningen, och att därefter fortsätta övervakningen med samma instrument som för nuvarande medlemsstater. Kommissionen föreslog också att den ekonomiska skyddsklausul som skrivits in i anslutningsfördraget vid den senaste utvidgningen skulle vidgas inom den inre marknaden samt att en särskild skydds- klausul skulle introduceras inom det rättsliga området. Om allvarliga störningar i en medlemsstat skulle uppstå, borde det finnas möjligheter att vidta lämpliga skyddsåtgärder. Orsaken till detta var farhågor för problem utifall de nya medlemsstaternas förhandlingsåtaganden inte uppfylls. stödde kommissionens förslag och slog fast att dessa skyddsklausuler skulle kunna åberopas efter anslutningen. underströk vikten av fortsatta förberedelser i kan- didatländerna inför medlemskap, av fortsatt övervakning samt betonade att skyddsklausulerna måste utformas så att de inte kan missbrukas. Cypernfrågan, , och Europeiska rådets beslut i om utvidgningsförhandlingarna med fattades på grundval av de principer som fastställt 1999 i . Dessa innebar bl.a. att ett enat inte är ett villkor för anslutning samt stöd till ansträngningar av Förenta Skr. 2002/03:60 Nationernas generalsekreterare för att nå en uppgörelse mellan parterna i uttalade i sin strävan efter en anslutning av ett enat och välkomnade att förhandlingar mellan parterna skulle fortsätta i syfte att nå en överenskommelse före utgången av . Kommissionen hade inför toppmötet i uttalat sitt stöd för och i deras strävan att bli medlemmar 2007. Euro- ställde sig bakom detta och underströk i att utvidgningsprocessen är allomfattande och oåterkallelig. Beroende av fortsatta framsteg för att uppfylla Köpenhamnskriterierna ska målet vara att och blir medlemmar av EU 2007. I översynsrapporten bedömdes ha gjort framsteg för att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna. Men kommissionen kon- staterade att ytterligare ansträngningar behövdes. Betydande brister i fråga om demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna kunde konstateras. Behov fanns för bland annat ett kraftigt utökat förmedlem- skapsstöd , förstärkt politisk dialog, utvidgad tullunion och utvecklade handelsförbindelser. ställde sig bakom kommissionens förslag, välkomnade de omfattande åtgärder som vidtagit för att uppfylla Köpenhamnskriterierna på det politiska området, och uppmanade att fortsätta reformprocessen och på så sätt närma sig medlemskap i . Om på grundval av en rapport och rekommendation från kommissionen beslutar att uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna kommer med- lemskapsförhandlingar att inledas utan dröjsmål. Dessa ställningstaganden motsvarade strävanden. Särskilt viktigt var att kravet på att ska uppfylla de politiska Köpen- hamnskriterierna kvarstår, samt att ska fatta beslut på grundval av kommissionens rekommendation. Förhandlingarna om utvidgning fastställer på vilka villkor ett kandidat- land ska anslutas till EU och hur eventuella övergångslösningar ska utformas. Kandidatländerna förutsätts överta och införliva EU:s regel- verk med ett minimum av övergångslösningar. Förhandlingarna är uppdelade i 31 kapitel, som handlar om exempelvis fri rörlighet för varor, miljö och rättsliga och inrikes frågor. Ett kapitel öppnas när medlemsstaterna fastställt EU:s gemensamma ståndpunkt i förhandlingen. Ett kapitel stängs sedan medlemsstaterna och varje kandidatland har kommit överens om hur EU:s lagstiftning inom detta område ska införas vid anslutningen. Stängningen av ett kapitel är alltid provisorisk, vilket innebär att ingenting är slutligt beslutat förrän förhandlingarna är slutförda. Förhandlingarna med och fortsätter på samma sätt. Vid ingången av 2002 hade de tolv förhandlande kandidatländerna provisoriskt stängt följande antal kapitel: 24, 24, 24, 26, 22, 23, 23, 20, 20, 20, 14 och 9. Vid utgången av 2002 hade alla dessa länder utom och förhandlat färdigt och därmed stängt samtliga 31 kapitel. hade provisoriskt stängt 23 och 16 kapitel. De allra flesta EU-regler gäller från och med anslutningsdagen i de tio länder som avslutat förhandlingarna. Förhandlingarna har dock resulterat i över tvåhundra olika övergångsbestämmelser och ett fåtal undantag. Kapitlen miljöpolitik, jordbruk och beskattning tillhör de områden som blivit föremål för flest övergångsperioder eller undantag. Vad gäller miljöpolitik är det främst EU:s krav på avfallshantering, vattenkvalitet och rening av utsläpp i luften som gett upphov till övergångsperioder för flera av kandidatländerna. göra betydande investeringar i avfallshanteringen för att uppnå EU:s krav, vilket förklarar att det kommer att ta tid. successivt att anpassa sig till EU:s krav på vattenkvaliteten enligt ett system där de större orterna först inför bättre rening följda av de mindre. De nya medlemsstaterna kommer också att få tid på sig att anpassa äldre anläggningar till EU:s krav på luftutsläpp, medan de nya måste uppfylla kraven från anslutningsdagen. Som tidigare nämnts kommer de s.k. direktstöden till lantbrukare att De nya medlemsstaterna får möj- lighet att komplettera direktstöden med nationella stöd, av vilka en del kan finansieras med medel avsedda för landsbygdsutveckling. kvoterna har fastställts utifrån hittillsvarande produktion. beträffande djurhållning och sanitetskrav inom livsmedelsproduktionen har resulterat i övergångsperioder i de flesta kandidatländer. Som regel måste äldre livsmedelsanläggningar förbättras för att möta De livsmedel som inte uppfyller EU:s krav får inte säljas i andra EU-länder än ursprungslandet. Inom det skattepolitiska området är det främst moms och punktskatter på böcker och tidskrifter, bränslen, restaurangtjänster, tobak och byggande som gett upphov till övergångsperioder. Syftet är att ge befolkning och näringsidkare tid att anpassa sig till nya villkor. och har fått undantag som ger länderna rätt att tillämpa nationell accisnivå på fruktodlares destillat för personligt bruk. Andra politikområden som gett upphov till övergångsperioder är personers fria rörlighet, tjänsters och kapitalets fria rörlighet, konkurrens- politik, transportpolitik samt social- och energipolitik. lemsstaterna gav upphov till övergångsperioder som gäller personers fria De nuvarande medlemsstaterna får möjlighet att under nationell rätt reglera tillträdet till sina arbetsmarknader för arbetstagare från nya Denna möjlighet gäller och upp till sju år Den gav under utvidgningsför- handlingarna uttryck för att vill att fri rörlighet för arbetstagare från de nya medlemsstaterna tillämpas från anslutningsdagen. utredare har utarbetat förslag på hur arbetstagare från de nya Skr. 2002/03:60 medlemsstaterna skulle kunna få tillgång till den svenska arbetsmarknaden. Betänkandet kommer att remissbehandlas En övergångsperiod i fråga om kapitalets fria rörlighet gäller unionsmedborgares rätt att köpa fritidshus och jordbruksmark. Över- gångsbestämmelser kommer att finnas i flera kandidatländer. och stålindustrier kommer att få att anpassa sig till de marknadsförhållanden och konkurrensregler som gäller på unionens inre marknad. Flera länder kan gradvis under varierande antal år avveckla statsstöd i form av skattelättnader som inte är förenliga med för statsstöd. Rätten för åkare från de nya medlems- staterna att utföra inrikes transporter i ett land med ett fordon registrerat i ett annat land blir också föremål för övergångsperioder. Frågan om kärnsäkerhet fick stark belysning i förhandlingarna. Tre kandidatländer åtog sig att stänga kärnreaktorer vilkas säkerhet inte går att förbättra, nämligen , och . Omfattande krav har ställts på kandidatländerna att uppgradera nivån på gränskontroller och rättsväsende för att klara EU:s krav på det rätts- liga och inrikespolitiska området. Förhandlingarna har därmed bidragit till reformer av rättsväsendet och de rättsvårdande myndigheterna. Polis- samarbete, bekämpning av korruption, organiserad brottslighet, droger samt migrations- och asylfrågor är viktiga delar av regelverket som behandlats under förhandlingarna. Resultatet av anslutningsförhandlingarna, i form av övergångslös- ningar och tekniska anpassningar av , ska läggas fast i ett anslutningsfördrag som omfattar samtliga de tio länder som avslutat förhandlingarna. inleddes arbetet med att utforma fördraget. Arbetet ska slutföras . För att förbereda kandidatländerna inför EU-medlemskap antog EU 1997 en förstärkt förmedlemskapsstrategi. Den består av tre delar Europa- avtalen, anslutningspartnerskapen samt förmedlemskapsstödet. Förhand- lingar om särskilda avtal om ömsesidigt erkännande av produktgodkän- nanden av industrivaror (s.k. ) har också förts och slutits med vissa av kandidatländerna (jfr. Förmedlemskapsstödet är uppdelat i tre program Ispa, Sapard och Phare. Den sammanlagda budgeten för programmen var . Ispa-programmet omfattar stödinsatser för strukturomvandling på miljö- och transportområdet. Sapardprogrammet ger stöd till jordbruks- och landsbygdsutveckling och syftar till att främja införlivandet av på jordbruksområdet. Phareprogrammet utgör EU:s finansiella instrument för stödet till ekonomiska och institutionella reformer i kandidatländerna. Medlen används för institutionsbyggande insatser () och tillhörande investeringar i infrastruktur (). Programmet är uppdelat i nationella, gränsöverskridande och horisontella program. De nationella programmen, som är anpassade efter varje lands indivi- duella behov, har bl.a. innefattat insatser för att stärka myndigheternas administrativa förmåga samt bekämpa korruption och organiserad brotts- Skr. 2002/03:60 lighet. De gränsöverskridande programmen har inriktats på att öka möjligheterna för kontakter, samarbete och affärsverksamhet över gräns- erna. Inom de horisontella programmen, som riktar sig med likadana insatser till alla kandidatländer, har stöd givits för bl. a. kärnsäkerhet, miljö och statistik. Ansvaret för genomförandet av programmen har i allt större utsträckning överlämnats till kandidatländerna. För de kandidatländer som avslutat förhandlingar om EU-medlemskap i kommer 2003 att utgöra det sista regul- jära programåret för Phare-stöd. i enades om att inrätta en övergångsmekanism (Transition Facility) för åren 20042006 för att fortsatt stärka den administrativa kapaciteten i dessa länder. Stödet ska inriktas på institutionsbyggande insatser inom t.ex. rättsväsendet, gränsbevakning, miljö, kärnsäkerhet och statistik. Samarbetet inom ramen för övergångsmekanismen kommer att innefatta partnersamverkan (s.k. twinning). Möjligheten till expertutbyte kvarstår och väntas öka i omfattning. i enades om att förstärka Pharesam- arbetet med och . Även stödet till i egenskap av kandidatland kommer att öka . har stött dessa beslut 4Den ekonomiska och monetära unionen EMU 4.1De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utgör det centrala instrumentet för samordning av den ekonomiska politiken inom EU. Riktlinjerna utarbetas och består av en allmän del, som anger övergripande riktlinjer för den ekonomiska politiken i medlemsstaterna och gemenskapen, samt specifika rekommendationer till varje enskild medlemsstat. De omfattar såväl makroekonomisk politik som syssel- sättnings- och strukturpolitik. I linje med det förfarande som användes under det svenska ordförandeskapet 2001 antog ett dokument med huvudfrågor som ska ingå i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (det s.k. KIP). I detta dokument behandlas de frågor som identifierat som huvudfrågorna inför utarbetandet av de allmänna riktlinjerna . KIP av- rapporterades till Europeiska rådets vårtoppmöte i för att stats- och regeringscheferna skulle ge politisk vägledning till det fortsatta arbetet med utformningen av riktlinjerna. Med beaktande av denna vägledning lade kommissionen Skr. 2002/03:60 fram en rekommendation till riktlinjer. Efter en orienterande debatt i och kommittébehandling i Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) och politik (KEP), antog ett utkast till allmänna riktlinjer . Utkastet lämnades över till för diskussion och antagande av slutsatser. Riktlinjerna antogs formellt vid . De allmänna riktlinjerna är ett av de huvudsakliga instrumenten för att uppnå det strategiska målet i den s.k. Lissabonstrategin. upp- laga identifierades följande huvudsakliga utmaningar för den ekonomiska politiken - att: säkerställa och ytterligare utveckla det makroekonomiska ramver- ket för att främja sunda offentliga finanser, få fram fler och bättre jobb, öka arbetskraftsdeltagandet samt åt- gärda den ihållande arbetslösheten, stärka förutsättningarna för högre produktivitetstillväxt samt verka för hållbar utveckling, för nuvarande och kommande genera- I den landspecifika delen gavs följande rekommendationer till att: fortsätta strategin att sänka skatter för låg- och medelinkomsttagare och säkerställa att utgiftstaket respekteras, uppnå, , ett överskott för den offentliga sektorn i överens- stämmelse med regeringens medelsiktiga överskottsmål om av BNP över en konjunkturcykel, som en strikt utgiftskontroll bibehålls, genomföra ytterligare reformer av skatte- och bidragssystemen, i syfte att förbättra incitamenten att arbeta, ytterligare förbättra effektiviteten i de arbetsmarknadspolitiska pro- grammen och fortsätta att rikta dessa mot dem som löper störst risk att drabbas av långtidsarbetslöshet, liksom att möta efterfrågan från arbetsmarknaden, förbättra konkurrensen i tillhandahållandet av offentliga tjänster på den lokala nivån, öka insatserna för att säkerställa konkurrens inom de sektorer där konkurrensen befunnits vara otillräcklig, såsom detaljhandelsför- säljningen av apoteksprodukter och mat. Rationalisering av det ekonomisk-politiska samarbetet har de s.k. ekonomisk-politiska processerna de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, Cardiff-processen för ekono- miska reformer och sysselsättningsstrategin förändrats. rådet har beslutat att tidsplanerna för antagandet av de allmänna riktlin- jerna för den ekonomiska politiken och för det årliga sysselsättnings- paketet ska synkroniseras så snart detta är möjligt. Syftet är att ge de viktigaste politiska impulserna till de åtgärder som är avgörande för att unionen ska uppnå Lissabonstrategins långsiktiga målsättningar om till- växt och sysselsättning. Vid Europeiska rådets möte i uppmanades rådet och kom- Skr. 2002/03:60 missionen att strömlinjeforma de berörda processerna: inriktningen måste vara åtgärder för genomförande snarare än ett årligt utarbetande av riktlinjer. Mot bakgrund av mandatet lade kommissionen fram ett meddelande . I meddelandet (KOM (2002) 487) föreslogs hur de eko- nomisk-politiska processerna skulle kunna rationaliseras, effektiviseras och förenklas, särskilt i ljuset av utvidgningen och det strategiska Lissabon-målet. Kommissionen föreslog bl.a. en tydligare uppdelning mellan dels politisk vägledning och utarbetande av riktlinjer och dels genomförande och uppföljning . På basis av kommissionens förslag beslutade rådet att en ny modell för samarbetet ska genomföras . Den nya modellen innebär att ett s.k. riktlinjepaket läggs fram . Riktlinjerna följs upp på ett samlat sätt , då med- lemsstaterna återrapporterar om vidtagna åtgärder. Därefter presenterar kommissionen ett s.k. genomförandepaket , vilket behandlas i rådet. Andra viktiga förändringar är att riktlinjerna och rekommendation- erna i princip kommer att gälla . Under mellanliggande år ska de endast ses över mot bakgrund av förändringar i den ekonomiska situationen. Fokus på genomförande ska öka genom att ytterligare tid ägnas åt att granska genomförandet av politiken och genom att Ekofin- rådet antar slutsatser på kommissionens genomföranderapport. Vidare får stats- och regeringscheferna vid vårtoppmötena en tydligare roll i att granska politiken som förts och genom att ge en samlad politisk vägled- ning inför kommande års arbete. Den nya modellen innebär att sysselsätt- ningsstrategin synkroniseras med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Syftet med stabilitets- och tillväxtpakten är att förstärka den gemen- samma övervakningen av de offentliga finanserna för att säkerställa en varaktig budgetdisciplin i den tredje etappen i EMU. Pakten består av två rådsförordningar och en vägledande resolution från . Den ena rådsförordningen (förordning (EG) nr 1466/97) fastställer ett förfarande inriktat på förebyggande åtgärder som tar sikte på att i ett tidigt skede förhindra uppkomsten av alltför stora underskott i medlemsstaterna (systemet för tidig varning). Den andra rådsförordningen (förordning (EG) nr 1467/97) preciserar förfarandet vid alltför stora underskott enligt artikel 104 i EG-fördraget. I resolutionen finns viktiga politiska åtaganden från medlemsstaterna, rådet och kommissionen att strikt tillämpa reglerna i fördraget och i rådets förordning om pakten. I pakten har länderna åtagit sig att på medellång sikt eftersträva ett mål för de offentliga finanserna nära balans eller i överskott. Varje medlems- stat får dock själv bestämma det exakta budgetmålet. De medlemsstater som deltar i valutaunionen ska utarbeta stabilitetsprogram och länderna som inte deltar ska utarbeta konvergensprogram. Prognoshorisonten flyttas fram i uppdateringarna. De årliga uppdateringarna utgör ett viktigt redskap i övervakningen av Dessa inriktas särskilt på att identifiera faktiska och förväntade avvikelser från det medelfristiga budgetmålet samt anpass- ningsbanan mot detta mål. Därefter ska programmen granskas av Ekonomiska och finansiella kommittén på grundval av en utvärdering från kommis- Vid behov ska de också granskas av . rådet gjorde över programmen noteras att en högre ambitionsnivå i budgetpolitiken hade varit önskvärd i en del av medlems- föreslog kommissionen att och skulle ges en s.k. tidig varning då länderna löpte risk att få alltför stora Rådet beslöt att inte rösta om kommissionens rekommendation då länderna bekräftade sina åtaganden att inte bryta 3- Vid inrapporteringen av underskottsdata visade det sig emellertid att hade ett underskott på mot- svarande av BNP. Kommissionen inledde då förfarandet vid alltför stora underskott och rådet slog fast att hade ett alltför Rådet gav då också en rekommendation om att års utgång vidta åtgärder för få ned underskottet. I kommissionens höstprognos som presenterades bedömdes att skulle få ett underskott på motsvarande 3,8 procent av BNP 2002 och att skulle få ett underskott på 2,7 Kommissionen inledde då förfarandet för allt för stora underskott för och rekommenderade att skulle ges en tidig varning eftersom landet riskerade att få ett alltför stort underskott. väntades behandla de inledda procedurerna mot och i början av 2003. Diskussion om stabilitets- och tillväxtpakten I ljuset av de försämrade statsfinanserna i flera länder ägde det rum en diskussion om stabilitets- och tillväxtpakten och dess tillämpning. Stats- och regeringscheferna uppmanade i toppmöte i våren 2002 kommissionen att lämna förslag över hur det ekonomisk-politiska samarbetet skulle kunna stärkas. kommissionen ett meddelande som diskuterar hur stabilitetspakten skulle Kommissionen föreslår inga ändringar i de rådsförord- ningar som ingår i pakten (se ovan). I stället kan justeringar göras av den s.k. uppförandekod som gäller för utformning av stabilitets- och konver- Medlemsstaterna kan också göra politiska utfästelser att strikt tillämpa pakten i en ny rådsresolution. att medlemsstaterna ska tvingas lägga större vikt vid att få ned stora Vidare föreslår man att det medelfristiga målet om nära balans eller överskott ska formuleras i cykliskt rensade termer. Kommissionen presenterade också ett meddelande om hur statistiken över de offentliga finanserna skulle kunna förbättras (KOM (2002) 661). Detta ska ses i ljuset av att vissa länder tvingats kraftigt revidera inrapporterade siffror över de offentliga finanserna. meddelanden kommer att behandlas av medlemsstaterna i början av Skr. 2002/03:60 2003. överlämnade sitt konvergensprogram till kom- missionen och rådet. Det svenska konvergensprogrammet behandlades av och fick ett mycket gott omdöme. Så var även fallet då den tredje uppdateringen av det svenska programmet behandlades av . Regeringen tog beslut om den fjärde uppdateringen av det svenska konvergens- programmet och programmet överlämnades därefter till kommissionen och rådet. Huvudbudskapet i det uppdaterade programmet är att det medelfristiga mål för överskotten i de offentliga finanserna som redo- visades i konvergensprogrammet 1998 ligger fast och att överskotten även fortsättningsvis ligger i linje med överskottsmålet. Programmet kommer att behandlas av . 4.3Cardiff-processen om ekonomiska reformer EU:s samarbete om ekonomiska reformer på produkt- och kapital- marknader, den s.k. Cardiff-processen, syftar till att effektivisera mark- nadernas funktionssätt och stärka potentialen för hög tillväxt och sysselsättning i EU. Inom Cardiff-processen övervakas framstegen med ekonomiska reformer i medlemsstaterna och goda exempel lyfts fram. Processen bidrar till utarbetandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och arbetet med Lissabonstrategin. Regeringen fäster stor vikt vid Cardiff-samarbetet. överlämnade en nationell rapport om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna till KEP och kommissionen. Medlemsstaternas nationella rapporter utgjorde tillsammans med kommissionens s.k. , vilken behandlar marknadernas funktionssätt ur ett gemenskapsperspektiv, underlag till den multilaterala ländergranskningen som genomfördes i KEP under . Ländergranskningen resulterade i en rapport från kommittén, den årliga rapporten om strukturreformer, som belyser reformarbetet i medlemsstaterna. ställde sig bakom den årliga rapporten som också utgjorde ett viktigt bidrag till de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2002. En särskild granskning av inre marknadsfrågor inom Cardiff-processen ägde också rum under rådet för inre marknad, turism och konsumentfrågor. Detta utmynnade i rådsslutsatser om den inre marknaden inför vårtoppmötet i . En översyn av inre marknadsbidraget till Cardiff-processen har genomförts . utarbetades nationella rapport om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna.