prop · GQ0369 · 2003-03-19 00:00:00 — i utlandet understryker behovet av regler som medger en human och flexibel handläggning med rimligt stöd, i synnerhet som gruppen misstänkta i utlandet omfattar både unga och även psykiskt sköra personer. Ambassaden i välkomnar att bistånd i brottmål skall kunna lämnas om den som misstänks för brott utomlands inte är rättskapabel eller när brottet kan medföra mycket allvarlig påföljd. Ambassaden vill dock tillägga att det är förenat med svårigheter att avgöra om en person är rättskapabel eller inte. Länsrätten i anför att regleringens bakomliggande syfte bör framgå av lagtexten. Det bör således kunna utläsas att syftet med bestämmelsen skall vara att bereda den frihetsberövade ett tillfredsställande rättsskydd. Kammarrätten i efterlyser exemplifiering i lagtexten av vad som avses med särskilda skäl. Ambassaden i anför att en offentlig försvarare i inte kan förväntas ge särskilt mycket stöd om målet är det minsta komplicerat. Även om bristerna som kommittén har anfört skall tas upp inom ramen för EU-samarbetet är svenska brottsmisstänkta i i en svår situation. Ambassaden i tillstyrker förslaget att avveckla den automatiska rätten till bistånd för frihetsberövad i brottmål. Regeln bör kunna tillämpas endast i synnerligen ömmande fall, såsom beskrivs i betänkandet. Svenskar i utländska fängelser bör enligt ambassadens mening ha rätt till kostförstärkning om inte detta behov kan tillgodoses på annat sätt. Ambassaden i delar denna uppfattning. Generalkonsulatet i anför att förslaget från tysk synpunkt ligger i linje med vad som är rimligt och vanligt förekommande. Generalkonsulatet i välkomnar förslaget om begränsningar av rätten till bistånd i brottmål. Skälen för regeringens förslag: Regleringen av rätten till offentlig försvarare för den som är misstänkt för brott i , som utgör bak- grund till bestämmelserna lag, finns i 21 kap. 3 a § rättegångs- balken. Enligt denna reglering gäller följande. Är den misstänkte anhål- len eller häktad skall offentlig försvarare förordnas för honom, om han begär det. Offentlig försvarare skall också på begäran förordnas för den som är misstänkt för ett brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Offentlig försvarare skall därutöver förordnas 1.om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utredningen om brottet, 2.om försvarare behövs med hänsyn till att det är tveksamt vilken på- följd som skall väljas och det finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, eller 3.om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den miss- tänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Om den misstänkte biträds av försvarare som han själv har utsett, skall inte vid sidan av denne någon offentlig försvarare förordnas. Enligt 4 § lag är den som anhållits, häktats eller eljest berövats friheten genom beslut av domstol eller annan myndighet i utlandet berättigad till ekonomiskt bistånd i den utsträckning som behövs för att han skall beredas ett tillfredsställande rättsskydd. Också den som, utan att vara berövad friheten, i ett annat land lagförs för brott eller är föremål för förfarande som avser utvisning, omhändertagande för vård eller annat frihetsberövande, har rätt till ekonomiskt bistånd om påfölj- den eller åtgärden skulle innebära ett allvarligt ingrepp. Biståndet får om- fatta kostnad för utredning och bevisning samt för ersättning till för- svarare, rättegångsbiträde, ombud eller tolk, om kostnaden uppkommit under förundersökning, i rättegång eller i annat rättsligt förfarande. Föreligger särskilda skäl får biståndet avse även annan kostnad. Rätten till ekonomiskt bistånd enligt denna paragraf är oberoende av den biståndssökandes ekonomiska förhållanden (prop. 1972:132 sid. 313). Det centrala momentet i paragrafen lag kan sägas vara i den utsträckning som behövs för att han skall beredas ett tillfredsställande rättsskydd, i vilket ligger ett kombinerat kvalitativt och kvantitativt rekvisit. För att rätt till ekonomiskt bistånd skall komma i fråga förutsätts att sökanden inte kommer i åtnjutande av ett tillfredsställande rättskydd utan denna hjälp. Om den förutsättningen är uppfylld skall ekonomiskt bistånd lämnas, men rätten till bistånd är begränsad till vad som erfordras för att sökanden skall beredas ett rättsskydd som kan anses vara tillfreds- ställande. Frågan vad som är ett tillfredsställande rättsskydd kommer således in i båda dessa led. Bedömningen får uppenbarligen göras från fall till fall genom en sammanvägning av ett flertal olika faktorer, hänförliga till rättssystemet, förfarandet, den möjliga påföljden eller motsvarande för sökanden samt sökandens personliga förhållanden. Den särskilda bestämmelse i den nya lagen som skall motsvara 4 § lag bör utformas så att det tydligare framgår att rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd i de åsyftade fallen är att se som undantag och inte huvudregel. Utgångspunkten är alltid att den enskilde i första hand skall utnyttja de möjligheter som vistelselandets rättsordning erbjuder, i förening med det icke-ekonomiska bistånd som den berörda utlandsmyndigheten kan lämna. Det bör, som kommittén har framhållit, ofta och inte minst när det gäller EU-länder kunna antas att detta är tillräckligt. Att kategoriskt slå fast att ekonomiskt bistånd för rättsskydd skall vara uteslutet i vissa länder är dock olämpligt. Någon förändring av dagens praxis i fråga om rätten till bistånd för frihetsberövade m.fl. avses inte. Det lag använda uttrycket ett tillfredsställande rättsskydd har i och för sig inte någon absolut innebörd. Det har dock ansetts svårtillämpat och har av vissa uppfattats som alltför långtgående med avseende på rätten till bistånd. Genom att uttrycket utmönstras ur lag- texten markeras att syftet med lagen inte är att med hjälp av konsulärt ekonomiskt bistånd försätta sökanden i samma läge som vid en mot- svarande lagföring e.d. i . Som kommittén har framhållit är detta för övrigt inte heller möjligt, eftersom det juridiska biträde etc. som det ekonomiska biståndet kan garantera bara är en och ibland kanske också en mindre betydelsefull faktor bland flera som tillsammans avgör den enskildes situation. Bestämmelsen skall således ta sikte på fall i vilka det enligt en samlad bedömning av förfarandet, brottet, den sannolika påföljden, eventuellt tillgängligt offentligt försvar eller annat rättsskydd samt den enskildes personliga förhållanden inte skulle vara acceptabelt att lämna den enskilde utan ekonomiskt bistånd för rättsskydd. Det går knappast att generellt ange hur sammanvägningen av de angivna faktorerna skall göras. Om, för att ta ett ytterlighetsfall, den frihetsberövade riskerar dödsstraff, eller i övrigt ett mycket strängt straff, och dessutom är mycket ung eller förståndshandikappad, är detta självfallet omständigheter som måste väga mycket tungt. kan naturligtvis även i ett sådant fall det rättsskydd som erbjuds i vistelselandet vara av en sådan kvalitet att det kan anses fullt tillräckligt. Och i ett fall där omständigheterna med avseende på den sannolika påföljden och den frihetsberövades person inte lika starkt talar för ett biståndsbehov kan å andra sidan det aktuella landets rättsordning och avsaknaden av offentligt försvar utgöra skäl för att bistånd ändå skall lämnas. Rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd enligt denna paragraf bör gälla inte bara i brottmål utan liksom också i de i praktiken ytterst sällan förekommande fallen gällande andra grunder för frihetsberövande, såsom psykiatrisk tvångsvård. Också möjligheten att få konsulärt ekonomiskt bistånd för den som, fastän ej frihetsberövad, är föremål för ett förfarande som kan leda till ett frihetsberövande bör finnas kvar. Enligt kommittén har sådana fall inte Det kan dock inte uteslutas att det kan inträffa att en person, utan att vara frihetsberövad, utomlands blir föremål för lagföring eller ett annat myndighetsförfarande som syftar till att frihetsberöva honom, och att förhållandena i övrigt är sådana att det skulle framstå som motiverat att konsulärt ekonomiskt bistånd lämnades för personens rättsskydd. När det gäller kategorin icke frihetsberövade personer som är föremål för något myndighetsförfarande vars ändamål är personens avlägsnande från den främmande staten bör denna, som kommittén har föreslagit, inte längre omfattas av bestämmelserna. Rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd i de särskilda situationer som här åsyftas bör vara underordnad lagens generella bestämmelse om rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd. Detta innebär att rätten till ekonomiskt bistånd i dessa situationer inte längre skall vara oberoende av sökandens På samma sätt som har gällt i fråga om det allmänna ekonomiska biståndet skall rätten till bistånd i stället förutsätta att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, dvs. med den enskildes egna resurser. I dessa fall blir frågan om försäkring inte aktuell, eftersom de kostnader det gäller inte torde vara möjliga att försäkra sig för. Kommittén har föreslagit en särskild bestämmelse om rätt för frihetsberövade till bistånd för kostförstärkning etc., i anslutning till bestämmelsen om bistånd för rättsskydd. Sådant bistånd bör lämpligen följa bara den generella bestämmelsen om rätt till ekonomiskt bistånd. 6.11 Bistånd till brottsoffer Regeringens förslag: Rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd för brottsoffer skall vara oförändrad, dvs. den som har blivit utsatt för våldsbrott utomlands skall ha rätt att i anslutning till brottet få ekonomiskt bistånd för utredning, bevisning, juridiskt biträde och tolk, i den utsträckning det behövs för att den drabbade skall kunna ta till vara sin rätt. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet sid. 245). Remissinstanserna instämmer i kommitténs förslag eller lämnar det anser att offer för grova våldsbrott också måste ges rätt att om de så vill avbryta sin resa och då även få ekonomiskt bistånd för hemresan på samma villkor som biståndet för utredning, bevisning, ombud och tolk. Skälen för regeringens förslag: Den rätt till konsulärt ekonomiskt bistånd som enligt lag tillkommer personer som utomlands har utsatts för våldsbrott bör, som kommittén har föreslagit, gälla även Rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd i de särskilda situationer som här åsyftas bör dock vara underordnad lagens generella bestämmelse om rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd. att det blir tydligt att rätten till ekonomiskt bistånd i dessa situationer skall förutsätta att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, dvs. hand med den enskildes egna resurser. De kostnader som biståndet avser att ersätta i dessa fall är, till skillnad från kostnader för rättsskydd för personer som misstänks för brott, möjliga att försäkra sig för. blir därför frågan om behovet kan tillgodoses på annat sätt i första hand detsamma som frågan om det finns en försäkring som kan ersätta 6.12 Återbetalning av bistånd Regeringens förslag: De nu gällande reglerna om återbetalnings- skyldighet för erhållet bistånd och om eftergift av återbetalningsskyldig- heten behålls i sak oförändrade, både när det gäller allmänt ekonomiskt bistånd och när det gäller ekonomiskt bistånd till frihetsberövade m.fl. och till brottsoffer. Kommitténs förslag: Allmänt ekonomiskt bistånd skall alltid åter- betalas, utan möjlighet till eftergift. Ekonomiskt bistånd för lokal begravning av en svensk medborgare som har avlidit utomlands skall inte återbetalas. I övrigt överensstämmer kommitténs förslag med regeringens förslag. (Se betänkandet sid. Remissinstanserna: Endast få remissinstanser har direkt berört frågan. Av dessa är de flesta positiva till kommitténs förslag om ett slopande av möjligheten till eftergift av återbetalningsskyldigheten för erhållet allmänt ekonomiskt bistånd. tillstyrker kommitténs förslag. Kammarrätten i ifrågasätter dock om inte en generell regel om möjlighet till jämkning eller eftergift av återbetalnings- skyldigheten bör tillföras förslaget. Ambassaden i New Dehli anför att det kan ifrågasättas om det är rimligt att den som blir frikänd för ett brott inte behöver återbetala erhållet bistånd, som bistånd till någon som helt utan egen skuld råkat ut för en olycka alltid måste betalas tillbaka. Skälen för regeringens förslag: När det varaktiga ekonomiska biståndet har avskaffats kommer det allmänna konsulära ekonomiska biståndet, till skillnad från bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453), alltid att avse tillfälligt ekonomiskt stöd i akuta situationer. Bakgrunden till hjälpbehovet i den akuta situationen är typiskt sett inte så mycket den hjälpbehövandes svaga ekonomiska ställning som det förhållandet att behovet uppstått utomlands. Det finns därför all anledning att ha som bestämd utgångspunkt att biståndet skall betalas tillbaka. innebär det förhållandet, att allmänt ekonomiskt bistånd inte skall lämnas förrän det klarlagts att den hjälpbehövande saknar möjlighet att själv få fram erforderliga medel, att personer med svag ekonomi kommer att vara överrepresenterade i gruppen av biståndsmottagare. bistånd som behöver lämnas till en person i en nödsituation kan också ibland avse betydande belopp. därtill otvivelaktigt fall i vilka omständligheterna framstår som så ömmande att en möjlighet att helt eller delvis efterge åtebetalningsskyldigheten är motiverad. Att sådana bedömningar ofta är svåra och även som kommittén anfört kan sägas vara artfrämmande för utrikesförvaltningens verksamhet utgör med hänsyn härtill inte till- räckliga skäl för att avskaffa möjligheten till eftergift. andra skäl för en sådan förändring har inte framkommit. skulle förändringens effekter vara små. Möjligheten till hel eller delvis eftergift av återbetalningsskyldigheten för mottaget allmänt ekonomiskt bistånd bör därför finnas kvar, för att tilllämpas med samma restriktivitet När det gäller vilket organ som skall besluta i dessa ärenden finns det knappast något alternativ till den nuvarande ordningen att pröv- ningen görs av ( sulära och civilrättsliga ärenden). De i anslutning till och rättshjälpslagens regler utformade bestämmelserna lag om återbetalningsskyldighet för konsulärt ekonomiskt bistånd åt frihetsberövade m.fl. och brottsoffer bör överföras till den nya lagen i sak oförändrade. Enligt 7 § förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. gäller att beslut av en utlandsmyndighet som skall överklagas hos länsrätt skall tas upp av Länsrätten i . Denna forumregel gäller vid överklagande av beslut i anledning av ansökningar om konsulärt ekonomiskt bistånd, eftersom dessa beslut fattas av utlands- myndigheter. prövar frågor om återbetalning av sådant bistånd blir det emellertid i enlighet med den generella forum- regeln i 6 § förordningen om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. Länsrätten i som är behörig länsrätt vid över- klagande. Överklaganden av länsrätternas beslut tas i sin tur upp av Kammarrätten i respektive Kammarrätten i . En remissinstans har ifrågasatt om detta är en lämplig ordning. Följande kan konstateras. Vid tillkomsten av lag komplet- terades (genom SFS 1973:148) gällande forumregler i Kungl. Maj:ts kungörelse (1971:1200) för att beslut enligt lagen skulle överklagas hos samma kammarrätt som utlandsmyndigheternas beslut (Kammarrätten i ). Samma reglering överfördes till förordningen (1977:937) om allmänna digheternas respektive beslut sammanfördes senare till en gemensam specialregel gällande alla beslut enligt 1973 års ändrades (SFS 1995:29) till att överklagande skulle ske hos länsrätt ersattes (genom SFS 1995:126) den nämnda gemensamma forumregeln i förordningen om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. av en ny forumregel som styrde dessa överklaganden till Vid denna ändring bortföll specialregleringen i den del som omfattade beslut, varigenom dessa kom att i enlighet med förordningens generella reglering få Läns- rätten i som besvärsinstans, med fullföljd till Kammar- Överklaganden av beslut i fråga om beviljande av konsulärt ekono- miskt bistånd och överklaganden av beslut i fråga om återbetalning av sådant bistånd bör prövas av en och samma länsrätt respektive kammar- Regeringen avser därför att genom ändring i förordningen om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. göra Länsrätten i till specialforum även för överklaganden av beslut i fråga om återbetalning av konsulärt ekonomiskt bistånd. 7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Den nya lagen innebär inte några stora förändringar för arbetet med konsulärt bistånd. Behovet av informationsinsatser och förberedelsetid är följaktligen begränsat. Ett ikraftträdande vore därför möjligt. Det kan dock vara olämpligt att den nya lagen träder i kraft . Ikraftträdandet bör av denna anledning skjutas fram något, och kan lämpligen sättas till . Enligt 1 § andra stycket lag har kunnat bevilja svenska medborgare som är bosatta i utlandet ett periodiskt understöd i form av varaktigt ekonomiskt bistånd, om de på grund av ålder, sjukdom eller andra omständigheter inte kunnat försörja sig själva. Det varaktiga ekonomiska biståndet bör avvecklas successivt. De perso- ner som får sådant bistånd bör kunna få det även i fortsättningen om de inte har någon annan möjlighet att försörja sig. De personer som får del av det varaktiga ekonomiska biståndet är i praktiken inte i stånd att återbetala biståndet. Det finns därför anledning att föreskriva att det varaktiga ekonomiska bistånd som i fortsättningen, övergångsvis, kommer att lämnas inte skall betalas tillbaka. Den föreslagna nya lagens införande kan inte antas få några ekonomiska konsekvenser. Eventuellt uppkommande kostnadsökningar kommer att hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslaget till lag om konsulärt ekonomiskt bistånd Paragrafen, som delvis motsvarar 1 § första stycket lag, presenterar det som är föremålet för regleringen i lagen ekonomiskt bistånd till enskilda utomlands samt beteckningen konsulärt ekonomiskt bistånd. Det konsulära ekonomiska biståndet ingår som en del i det vidare begreppet konsulärt bistånd. Inom ramen för detta återfinns även sådant faktiskt handlande av personalen vid utlands- myndigheterna som inte minst i direkt samband med ärenden om ekonomiskt bistånd kommer den enskilde till del i form av råd och vägledning samt olika tjänster såsom förmedling av pengar från . Vidare anges vilka myndigheter som handlägger ärenden om ekonomiskt bistånd (utom i fråga om återbetalning). Dessa är samtliga de svenska beskickningarna och karriärkonsulaten. Övriga delar av utrikesrepresentationen, dvs. delegationer vid internationella organisa- tioner, i och honorärkonsulat, handlägger alltså inte biståndsärenden. () handlägger inte heller ärenden rörande beviljande av bistånd, men utgör däremot utlandsmyndigheternas centrala resurs för information och sam- råd i dessa ärenden. Andra stycket: För att huvudregeln att konsulärt ekonomiskt bistånd lämnas mot återbetalning skall tydliggöras innehåller lagens första paragraf en upplysning i form av en hänvisning till paragraferna om återbetalning. Bestämmelserna om bosättning i 2 kap. socialförsäkringslagen (1999:799) har följande innehåll. 1 § Vid tillämpning av denna lag skall en person anses vara bosatt i , om han eller hon har sitt egentliga hemvist här i landet. Den som kommer till och kan antas komma att vistas här skall anses vara bosatt här. Detta gäller dock inte om synnerliga skäl talar mot det. En utlänning som enligt 4 § andra stycket folkbokföringslagen (1991:481) inte skall folkbokföras skall inte heller anses vara bosatt här. En i bosatt person som lämnar landet skall fortfarande anses vara bosatt här om utlandsvistelsen kan antas vara längst . 2 § Den som av en statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning skall anses vara bosatt i om han eller hon tidigare varit bosatt i . När en annan stat som arbetsgivare sänder en person till för arbete för arbetsgivarens räkning skall den personen inte anses vara bosatt i . 3 § En person som tillhör en annan stats beskickning eller karriärkonsulat eller dess betjäning skall anses vara bosatt i endast om det är förenligt med bestämmelserna om immunitet och privilegier i de konventioner som anges i 2 och 3 §§ lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Detta gäller även en sådan persons privattjänare. En person som på grund av anknytning till en internationell organisation omfattas av bestämmelserna i 4 § lagen om immunitet och privilegier i vissa fall skall anses vara bosatt i endast i den mån det är förenligt med vad som följer av tillämplig stadga eller avtal som anges i bilagan till den lagen. 4 § En i bosatt person som lämnar landet för arbete för arbetsgivarens räkning skall fortfarande anses vara bosatt här, om han eller hon är anställd av 1.ett svenskt trossamfund eller ett organ som är knutet till ett sådant samfund 2.en svensk ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet. Första stycket gäller endast om utlandsvistelsen kan antas vara längst . 5 § En i bosatt person som lämnar landet för att studera i ett annat land skall fortfarande anses vara bosatt i så länge han eller hon genomgår en studiestödsberättigande utbildning eller har utbildningsbidrag för doktorander. Den som kommer till för att studera skall inte anses vara bosatt här. Detta gäller dock inte den som har utbildningsbidrag för doktorander. 6 § Vad som sägs om personer som avses i 25 §§ gäller även medföljande make samt barn som inte fyllt . Med make likställs den som utan att vara gift med den utsände lever tillsammans med denne, om de har varit gifta eller gemensamt har eller har haft barn. Det avgörande för huruvida någon skall anses vara bosatt i vid tillämpning av lagen är alltså enligt huvudregeln om personen har sitt egentliga hemvist här inte den faktiska registreringen i folkbok- föringen, vilken i praktiken i utflyttningsfall inte sällan är felaktig på grund av utebliven flyttningsanmälan. En annan sak är att det inte är säkert att utlandsmyndigheten i praktiken har tillgång till annat besluts- underlag än folkbokföringen och sökandens egna uppgifter. Frågan om bosättning i är grundläggande för rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd. Om bosättningsfrågan är osäker i ett biståndsärende behöver emellertid denna fråga ofta inte bli ensam avgörande. I de fallen kommer i stället ofta på grund av att sökanden har anknytning till vistelselandet eller något tredje land prövningen att gälla huruvida det verkligen föreligger ett behov av ekonomiskt bistånd och/eller huruvida behovet kan tillgodoses på annat sätt. 3 och 4 §§ I dessa paragrafer anges kretsen biståndsberättigade. Den härigenom bestämda ramen för vilka som kan komma i fråga för ekonomiskt bistånd är enhetlig för allt bistånd enligt lagen. Däremot kommer det vid prövningen av rätten till ekonomiskt bistånd i konkreta fall att kunna skilja avsevärt mellan olika situationer i fråga om huruvida kravet på särskilda skäl enligt 4 § kan anses uppfyllt. Det skall som huvudregel krävas både svenskt medborgarskap och Flyktingar och statslösa personer som är bosatta i skall lik- ställas med svenska medborgare som är bosatta i . eller statslös avses den som har rätt till ett resedokument enligt någon av följande två konventioner: angående flyktingars rättsliga ställning, (SÖ 1954:55, 1966:27 och 1970:62 samt ett därtill anslutet protokoll (SÖ 1967:45), och New angående statslösa personers rättsliga ställning (SÖ 1965:54, 1966:28 och 1979:63). Prövningen enligt 4 § 1 och 2 av huruvida särskilda skäl skall anses föreligga skall principiellt ta sin utgångspunkt i en jämförelse med de skäl som ligger bakom ställningstagandet att dessa personer inte primärt är biståndsberättigade, och främst avse frågan huruvida situationen är sådan att starka individuella skäl talar för ett likställande med de primärt berättigade. skälighetssynpunkter får dock också beaktas.