prop · GR035 · 2003-09-29 00:00:00 — Värdesäkringen av familjerättsliga underhållsbidrag i lagen (1966:680) Prop. 2003/04:5 om ändring av vissa underhållsbidrag är fortfarande kopplad till pris- Därutöver kan nämnas att det inom övervägs vilken indexeringsmetod som skall användas för sjuk- och aktivitetsersättning. Frågan om skadeståndslivräntorna fortfarande skall vara värdesäkrade eller om man skall införa ett system med standardsäkring är komplex. anför skulle ett sådant system innebära att principen om full kompensation upprätthålls samt att antalet ompröv- ningsärenden sannolikt skulle sjunka. Det är emellertid inte möjligt att inom ramen för detta ärende ta upp alla de frågeställningar som ett standardsäkringssystem för med sig. Exempelvis innebär ett system med inkomstindex som omräkningsfaktor att livräntetagaren får del av den allmänna lönetillväxten, men att den utbetalda ersättningen också kan minska om reallönerna sjunker. För vissa personer kan det därför vara viktigare att inkomsterna är värdesäkrade än att dessa följer de yrkes- aktivas standardutveckling. Kostnaderna inom försäkringssystemet kom- mer normalt sett också att öka om man inför en inkomstindexerings- metod för skadeståndslivräntorna. Dessa kostnader kommer att föras tillbaka på försäkringstagarna genom höjda . En noggrann beräkning av kostnaderna och vilka nivåer på framtida som kan bli aktuella bör därför också göras innan ett nytt system övervägs. Dessutom finns det anledning att med hänsyn till kostnader och skiftande önskemål från livräntetagarna överväga om dessa skall få del av hela den reala standardhöjningen i samhället eller om standardsäkringen skall begränsas, vilket har skett inom arbetsskadeförsäkringen. Det kan också nämnas att prisbasbeloppet ligger till grund för de av- sättningar som försäkringsbolagen gör för att trygga framtida utbetal- ningar. En förändring av index skulle därför även innebära den komplikationen att reglerna som styr försäkringsbolagens avsättningar eventuellt måste ändras. Mot denna bakgrund föreslås inte någon förändring av de gällande reglerna. Om det senare skulle visa sig att det finns ett reformbehov i detta avseende får frågan tas upp till övervägande i ett annat samman- hang. Regeringens förslag: Bestämmelserna om när den årliga värdesäk- ringen skall ske skall ändras till . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se prome- s. 70). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Värdesäkringen enligt alla författ- ningar skedde från början med hänsyn till det basbelopp som gällde föregående år. Att föregående månads basbelopp användes och inte januari månads berodde på att det då skulle vara möjligt att meddela föreskrifter om ändring av livräntorna i så god Prop. 2003/04:5 tid att ändringarna kunde genomföras . Nya bestämmelser om hur basbeloppet räknas fram genomfördes . Reglerna innebar att basbeloppet bestämdes en gång i stället för och att det nya beloppet skulle räknas om . ändrades värdesäkringsreglerna på så sätt att värdesäkringen sker . fastställs prisbasbeloppet i augusti året innan. Det finns därför inte skäl att avvakta till med att fastställa värdesäkringen. Bestämmelserna om från vilken tid tillägg och ändring sker bör därför ändras till vad som ursprungligen gällde. 6.8Skall en myndighet fastställa ändringstalet? Regeringens bedömning: Det bör inte genomföras några förändringar av reglerna om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa procenttal för tillägg eller ändring. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 71). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt de bestämmelser som föreslås i denna proposition skall samtliga skadeståndslivräntor värde- säkras i förhållande till ändringarna i prisbasbeloppet. Det kan därför ifrågasättas om det finns något behov av att behålla de regler som gäller om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa procenttal för tillägg eller ändring. Såväl försäkringsbolagen som staten känner ju väl till vilka förändringar som sker i prisbasbeloppet. Det kan emellertid finnas behov av fastställda ändringstal för de fåtal enskilda som skall utge skadeståndslivränta. Det finns därför inte anledning att föreslå några ändringar i reglerna som anger att ändringstalen skall fastställas. Kompensation för redan fastställda livräntor? Regeringens bedömning: Livräntetagarna bör inte kompenseras för den värdeförsämring som ligger i att tilläggen har avrundats till närmast lägre hela procenttal i stället för till två decimaler. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 71). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Eftersom tilläggen enligt TLL, TLF och kungörelse har avrundats till närmast lägre hela procenttal har livräntetagare som får sin ersättning enligt dessa författ- ningar inte blivit kompenserade fullt ut. Den värdesäkring som livränte- tagarna därigenom gått miste om har inte balanserats för att utnyttjas Avsikten har således aldrig varit att livräntetagarna skulle få del Prop. 2003/04:5 av den penningvärdesförändring som motsvaras av överskjutande deci- En kompensation för mistade decimaltal skulle alltså inte bara innebära en tidigareläggning av vad livräntetagarna haft att räkna med utan också en retroaktiv förbättring av kompensationsnivån. Varken livräntetagare eller livräntebetalare kan ha räknat med en sådan retroaktiv förändring. En sådan förändring bör därför inte genomföras. Regeringens förslag: Lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafik- livräntor och förordningen (1967:666) om tillägg till vissa trafik- livräntor, som utgår av statsmedel, m.m. läggs samman på så sätt att förordningens bestämmelser förs in i lagen. Ändringarna i kungörel- sen (1971:14) om tillägg till vissa statliga skadelivräntor, m.m. skall besluta om. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se prome- s. 73). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Värdesäkringsregler för skadestånds- livräntor finns i fem olika författningar. Det skulle i och för sig ha varit önskvärt att samla alla regler i en enda författning på området. En sådan åtgärd skulle dock vara komplicerad med hänsyn till att reglerna är konstruerade olika i författningarna. Som exempel kan nämnas att värdesäkringsförmånen utgår vid sidan av själva skadeståndet enligt de författningar som reglerar skador som inträffat före utgången av medan förmånen är en del av skadeståndet för skador som inträffat därefter. Det kan i sammanhanget också nämnas att inte föreslog någon sådan enhetlig reglering när regler skapades. Reglerna rör huvudsakligen frågor om enskildas ekonomiska förhållan- den inbördes och faller således inom det obligatoriska lagområdet (8 kap. 2 § regeringsformen). I de författningar som tar sikte på statens skyl- dighet att värdesäkra skadeståndslivräntor kan föreskrifterna dock inte sägas reglera enskildas inbördes ekonomiska förhållanden, varför den nämnda bestämmelsen i regeringsformen inte kan åberopas. För dessa fall gäller inte heller bestämmelsen i 8 kap. 3 § regeringsformen, efter- som det i dessa fall inte rör åligganden för enskilda eller ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. De statliga skade- ståndslivräntorna skulle därmed i princip kunna regleras genom förord- ning. Förordningen (1967:666) om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. tillkom före det att den nuvarande regeringsformen trädde i kraft. Beteckningen förordning användes då för vissa före- skrifter som beslutades av ensam. Så har skett även i detta fall (prop. 1967:137, bet. 1967:1LU58 och rskr. den aktuella förordningen får ändras endast genom lag (punkten 6 andra Prop. 2003/04:5 stycket i övergångsbestämmelserna till regeringsformen). Förordningen hänvisar i stora delar till lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntor och innehåller i övrigt i princip motsvarande bestäm- melser som denna. Det är därför ändamålsenligt att lägga samman lagen och förordningen på så sätt att man för in förordningens bestämmelser i lagen. Därigenom minskas också i någon mån författningsfloran på området. Kungörelsen (1971:14) om tillägg till vissa statliga skadelivräntor, m.m. har beslutats av Kungl. På grund därav och då frågan inte omfattas av de ovannämnda bestämmelserna i regeringsformen skulle ändringarna kunna ske i förordning. Med hänsyn till att värdesäkringen av alla andra statliga livräntor regleras i lag bör dock även ändringarna i kungörelsen ske genom lag. Lagrådet har ifrågasatt att riksdagsbeslutade föreskrifter förs in i en grundförfattning, vars rubrik signalerar att innehållet är riksdagsobundet. Lagrådet har också förordat att hela kungörelsen ses över och att föreskrifter hörande till eller avsedda att föras över till att besluta om bör brytas ut och samlas i en lag, medan regeringens föreskrifter samlas i en förordning. Regeringen delar Lagrådets synpunkter. Kungörelsen innehåller dock delar som fattat beslut om. Även om det inte är lämpligt att en författning innehåller både riksdagsbundna föreskrifter och föreskrifter beslutade av regeringen är alltså detta något som gäller . För att genomföra den mer generella översyn av kungörelsen som Lagrådet förordar krävs ytterligare beredningsunderlag. Någon sådan förändring kan alltså inte genomföras . Regeringen avser dock att inleda ett arbete med denna innebörd. Lagrådet har också anmärkt att regeringen enligt den föreslagna 1 § i kungörelsen kommer att kunna föreskriva om undantag från de regler som författningen innehåller. Det är givetvis inte avsikten att regeringen skall ha en sådan rätt i de delar som författningen är riksdagsbunden. Med anledning därav har 1 § justerats. Regeringens förslag: Ändringarna skall träda i kraft De nya bestämmelserna lagar skall tillämpas endast för livräntor som har fastställts efter ikraftträdandet. (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntor och i kungörelsen (1971:14) om tillägg till vissa statliga skadelivräntor, m.m. införs bestämmelser om att livräntetagarna skall kompenseras för föränd- ringar i prisbasbeloppet som ännu inte kommit dem till del. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se prome- s. 75). Remissinstanserna: Justitiekanslern, , universitet och har förordat att de nya bestämmelserna om indextillägg lagar skall tillämpas också för livräntor som har fastställts före ikraftträdandet. Övriga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot det förslaget. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot övriga förslag. Skälen för regeringens förslag: Ändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt, dvs. vid nästa förestående värdesäkring, . Av skäl som framgår av avsnitt 7 bör förordningen (1967:666) om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. upphävas. Bestämmelserna i lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntor och i kungörelsen (1971:14) om tillägg till vissa statliga skadelivräntor, m.m. innebär att värdesäkringen sker först när prisbasbeloppet har ökat med sedan föregående höjning. När lagstiftningen träder i kraft kan det därför ha förflutit utan att indextillägg har betalats ut som prisbasbeloppet har ökat index- tillägg; en ökning som livräntetagarna således inte har fått del av. Vid den förändring som görs bör livräntetagarna därför tillgodo- föras ökningen av prisbasbeloppet indextillägg utgick. En övergångsbestämmelse med den innebörden tas in i lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntor och kungörelsen (1971:14) om tillägg till vissa statliga skadelivräntor, m.m. I avsnitt 6.3 har vi gjort bedömningen att systemet med s.k. balan- serade procenttal skall avskaffas endast för de livräntetagare som får sin livränta fastställd efter de nya författningarnas ikraftträdande. I lagen (1973:214) om tillägg till vissa ansvarslivräntor och lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor införs därför övergångsbestämmelser med den innebörden. Remissinstansernas synpunkter i den frågan har bemötts i avsnitt 6.3. De nya bestämmelserna om när indextillägg skall utgå bör dock gälla för alla livräntor. I vissa fall skall värdesäkring ske även om livräntan inte slutligt har fastställts. I 2 § tredje stycket lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor anges således bl.a. att ändring skall ske för livräntor som fastställts efter den dag då ändring skall ske, om första domstols dom i målet meddelats före nämnda dag. Det gäller alltså fall då livräntan prövas av domstol och tingsrätten genom dom har fastställt livräntan, men frågan har överklagats. Tingsrättens dom skall då, i fråga om tid- punkt för ändring, ses som ett slutligt fastställande och ändring ske året efter tingsrättens dom. I förarbetena till lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntor (prop. 1967:137 s. 65 och 66) anges bl.a. att en bedömning av när liv- räntan skall anses fastställd är beroende av en tolkning av överinstansens dom. En enkel regel för vilka livräntor som skall omfattas av författningarna i den äldre respektive den nya lydelsen är att äldre bestämmelser skall tillämpas för livräntor som har fastställts före ikraftträdandet. Någon motsvarighet till den särregel som finns i 2 § tredje stycket lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor och som reglerar att ändring för vissa fall skall ske trots att livräntan fastställts först efter den dag då ändring skall ske är inte aktuellt att införa här. Regeringens bedömning: Förslagen leder inte till några ökade kost- nader för det allmänna. Förslagen torde generellt leda till minskade kostnader för livräntebetalarna genom att möjligheten att utnyttja balanserade procenttal tas bort. För livräntetagarna leder förslagen till att hela värdesäkringsförmånen kommer dem till del. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 77). Remissinstanserna: Har inte närmare kommenterat frågan. Skälen för regeringens bedömning: För försäkringsbolagen gäller att kostnaderna för livräntor som har fastställts före ikraftträdandet inte påverkas av förslagen. Om inflationstakten kommer att ligga på ungefärligen samma nivå som den gjort innebär förslagen att försäkringsbolagens framtida kostnader för nya livräntor kommer att bli väsentligt lägre än med ett bibehållet system. Om inflationen skulle bli väsentligt högre så att prisbasbeloppet kommer att höjas med kommer kostnaderna för försäk- ringsbolagen på kort sikt att öka i förhållande till det nuvarande systemet. Långsiktigt kan dock förslagen inte leda till högre kostnader för försäkringsbolagen oavsett inflationsnivå eftersom även det nuvarande systemet skall ersätta livräntetagarna för hela penningvärdesföränd- ringen. Det anförda gäller inte enbart för försäkringsbolagen utan även alla andra livräntebetalare. I utredning beräknades minskningen av kostna- derna för försäkringsbolagen uppgå till vid en antagen årlig prisbasbeloppshöjning . Förslagen i denna proposition är begränsade i förhållande till Finans- inspektionens förslag på det sättet att det här föreslås att systemet med balanserade procenttal skall fortsätta att gälla för redan fastställda livräntor. Kostnadsbesparingarna kommer därmed inte att bli av lika stor omfattning som beräknat. För staten innebär förslagen sannolikt marginellt minskade framtida kostnader med anledning av det fåtal statliga livräntor som finns. För de livräntetagare vars livräntor är fastställda vid ikraftträdandet innebär förslagen ingen förändring. Livräntetagare vars livräntor fast- ställs efter ikraftträdandet kommer med propositionens förslag inte att bli överkompenserade. Värdesäkringen av nya livräntor kommer emellertid alltid komma livräntetagarna till del året efter det då livräntan fastställdes. Livräntetagarna kommer alltså inte att behöva vänta på att balanserade procenttal skall falla ut, vilket generellt måste anses vara en fördel. Enligt kommer försäkringstagarkollek- tivet att drabbas av högre för trafikförsäkringen med för varje trafikförsäkrat fordon . Denna ökade kostnad hade blivit betydligt högre om förslagen inte hade genomförts. 10.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntor 1 § Tillägg enligt denna lag utgår till livränta som utges 1.enligt lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon eller på grund av annan försäkring mot ansvar för skada till följd av trafik med motorfordon som avses i 2 § nämnda lag, och 2.av statsmedel eller på grund av en av staten tagen ansvarsförsäkring i anledning av skada som uppkommit till följd av trafik med sådant motorfordon som avses i 2 § lagen om trafikförsäkring å motorfordon. Livränta som omfattas av denna lag benämns i det följande trafiklivränta. Tillägg utgår endast om den händelse som föranlett livräntan inträffat före utgången av . Lagen gäller inte trafiklivränta till följd av skada som uppkommit utomlands, om inte livräntetagaren vid tiden för den händelse som föranlett livräntan var svensk medborgare eller utlänning med hemvist i . För sådana fall som avses i första stycket 1 gäller lagen inte heller livränta på grund av försäkring på motorfordon som används uteslutande inom järnvägs- eller fabriksområde eller inhägnat tävlingsområde eller annat sådant inhägnat område. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Med anledning av att bestämmelserna i förordningen (1967:666) om tillägg till vissa trafik- livräntor, som utgår av statsmedel, m.m. har förts in i lagen har para- grafen redigerats om. Första stycket har delats upp i två punkter. Dessutom har den sista satsen placerats i ett nytt tredje stycke. Den första punkten motsvarar tillämpningsområdet enligt den tidigare lydelsen. För en kommentar hänvisas till prop. 1967:137 s. 58 f. (nedan propositionen). Innehållet i den andra punkten är nytt och motsvarar med vissa redaktionella ändringar innehållet i 1 § förordningen om tillägg till vissa trafik- livräntor, som utgår av statsmedel, m.m. För en kommentar hänvisas till propositionen s. 88. Andra stycket är nytt och har tillkommit uteslutande för att i fort- sättningen kunna använda endast ett begrepp för de livräntor som om- fattas av lagen. Tredje stycket är i formell mening nytt men motsvarande bestämmelse finns i tidigare lydelse (första stycket sista satsen) och även i den nu upphävda 1 § förordningen om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. Fjärde stycket motsvarar med vissa redaktionella ändringar andra stycket första meningen i tidigare lydelse. Femte stycket motsvarar andra stycket andra meningen i tidigare lydelse. Den tidigare bestämmelsen gör undantag bl.a. för trafiklivräntor som utgår på grund av försäkring för statens fordon. Eftersom statliga fordon nu omfattas av lagen har undantaget tagits bort. Undantag gäller för motorfordon som används uteslutande inom järnvägs- eller fabriks- område eller inhägnat tävlingsområde eller annat sådant inhägnat område. Av hänvisningen följer att det undantaget endast gäller för trafiklivränta som avses i första stycket 1. Något motsvarande undantag gäller, liksom tidigare, inte för statliga trafiklivräntor (se propositionen s. 88-89). 3 § Tillägg enligt denna lag tillkommer livräntetagaren som en särskild förmån utöver det Prop. 2003/04:5 skadestånd som försäkringen har att täcka eller som staten är ansvarig för. När livränta utges enligt 1 § första stycket 1 utgår tillägg även om det innebär att det belopp som ansvaret är begränsat till enligt 11 § lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon eller på grund av försäkringsavtalet överskrids. När livränta utges enligt 1 § första stycket 2 utgår tillägg även om det innebär att det belopp som ansvaret är begränsat till överskrids. Paragrafen har ändrats med anledning av att bestämmelserna i förord- ningen om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. omfattas av lagen. Den tidigare paragrafen har delats upp i två stycken. Dessutom har ett stycke tillkommit. I paragrafens första stycke anges att värdesäkringstilläggen är särskilda förmåner och inte en del av skadeståndet. Det gäller både för trafik- livräntor som omfattas av lagen och statliga trafiklivräntor enligt 3 § i den tidigare förordningen om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. Bestämmelsen har kompletterats så att den omfattar även de statliga trafiklivräntorna. I andra stycket anges att tilläggen skall betalas även om de inte ryms inom eventuella ansvarsbegränsningar. Någon saklig ändring har inte gjorts. I ett nytt tredje stycke har för de statliga trafiklivräntorna lagts till att eventuella andra ansvarsbegränsningar än dem som gäller för försäk- ringsgivare inte skall beaktas när tillägg enligt andra stycket skall betalas. Stycket har tillkommit eftersom motsvarande ansvarsbegränsningsregel i den tidigare förordningen om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. är generell och saknar hänvisning till 11 § lagen om trafikförsäkring å motorfordon och till försäkringsavtal. 6 § Särskilt tillägg utgår till sådan trafiklivränta till skadad som på grund av föreskrift i lag eller försäkringsavtal utgår med lägre belopp än vad livräntetagaren varit berättigad att få i skadestånd, dock endast om försäkringsfallet inträffat före utgången av och livräntetagarens arbetsförmåga var nedsatt genom skadan med minst hälften vid livräntans fastställande. Motsvarande gäller när livränta utges enligt 1 § första stycket 2. Särskilt tillägg utgår inte i den mån livräntetagaren av någon som är ansvarig för skadan fått eller får gottgörelse utöver livräntan. Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilt tillägg. Enligt 2 § i den nu upphävda förordningen om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m. gäller en motsvarande regel för de statliga trafiklivräntorna. Med anledning av att det i paragrafens första stycke talas om försäkringsfall, vilket det med en strikt tolkning inte alltid behöver vara när staten är ansvarig för livräntan, har en mening lagts till att motsvarande skall gälla för fall då livräntan skall utges av statsmedel. Någon ändring i sak är inte avsedd. En redaktionell ändring har gjorts i andra stycket. För en kommentar i övrigt hänvisas till propositionen s. 71 ff. och s. 89. 9 § Indextillägg till trafiklivränta utgår som prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring för året överskrider prisbasbeloppet för det närmast föregående år då indextillägg utgick. Indextillägg utgår första gången det år närmast efter det då livräntan fastställdes som prisbasbeloppet överskrider prisbasbeloppet för fastställandeåret. Indextillägg utgår med det procenttal som prisbasbeloppet har ökat med. 2003/04:5 procenttal avrundas nedåt till två decimaler. Det procenttal med vilket indextillägg skall utgå fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen innehåller bestämmelser om indextillägg. De bestämmelser som i den tidigare lydelsen reglerar historiska förhållanden har ut- mönstrats och ersatts av bestämmelser som enbart tar sikte på den framtida värdesäkringen. I första stycket anges när indextillägg skall utgå. Enligt bestämmelsen skall indextillägg utgå som prisbasbeloppet har höjts. Övervägandena finns i avsnitt 6.5 och 6.7. I andra stycket regleras vilket år ett indextillägg skall utgå i de mycket sällsynta fall då skadeståndslivränta fastställs för sådana skador som omfattas av lagen. Det gäller alltså fall då den skadebringande händelsen inträffat före utgången av och livräntan av någon anledning ännu inte har fastställts.