prop · GQ03109 · 2003-03-19 00:00:00 — Remissinstanserna: och anser att inte prioriterar arbetsmiljöfrågor i tillräckligt hög grad. förordar därför att i stället skall svara för tillsynen av arbetsmiljön även ombord på fartyg. är positiv till att även fortsättningsvis skall utöva tillsynen. anser dock att betänkandet är oklart när det gäller frågan om huruvida den egentillsyn som utövas över statliga fartyg enligt 5 kap. 2 § i förslaget till ny fartygssäkerhetslag innefattar arbetsmiljön. Skälen för regeringens förslag: Tillsyn över arbetsmiljön på fartyg utövas nu enligt 10 kap. 1 § tredje stycket fartygssäkerhetslagen av i samverkan med . Inom är det som utövar tillsynen. Regeringen anser inte att det finns skäl att göra någon ändring i fördelningen av ansvaret för tillsynen av fartyg, eftersom denna har fungerat väl och praktiska skäl talar för att samma myndighet utövar tillsyn över fartygen i dess helhet. Att skall utöva tillsynen av fartyg skulle i och för sig inte hindra att arbetsmiljölagens bestämmelser om tillsyn tillämpas på fartyg. Utredningen har emellertid kommit fram till att det är lämpligare att bestämmelserna om tillsynen av arbetsmiljön på fartyg finns kvar i fartygssäkerhetslagen, eftersom frågor som rör arbetsmiljön är så intimt förknippade med frågor som rör sjösäkerheten. Regeringen delar denna uppfattning och föreslår att bestämmelser om denna tillsyn förs in i tillsynskapitlet i den nya fartygssäkerhetslagen, dvs. När det gäller fartyg som ägs eller brukas av svenska staten och som används för annat ändamål än att i allmän trafik befordra passagerare eller gods, skall tillsynen liksom utövas av den myndighet som förvaltar fartyget, om regeringen inte föreskriver något annat (5 kap. 2 §). Denna s.k. egentillsyn ersätter den tillsyn som annars utövar enligt 5 kap. 1 § och omfattar därmed även arbetsmiljön. Det föreslås således att 7 kap. arbetsmiljölagen med ett undantag inte skall gälla fartygsarbete. Undantaget avser 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen, som innehåller en sekretessbestämmelse som riktar sig till skyddsombud, ledamot i skyddskommitté och den som har deltagit i arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet enligt arbetsmiljölagen. Regeringen delar utredningens uppfattning att sekretessbestämmelsen bör gälla i fråga om fartygsarbete. Inskränkningar i rätten att använda fartyg föreslås regleras i 6 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. bör ha möjlighet att besluta om inskränkningar i rätten att använda fartyg på grund av brister i arbetsmiljön. Tillsynen av örlogsfartyg föreslås också omfattas av Detta får inga praktiska konsekvenser eftersom i den nya lagen ges samma möjligheter att meddela de Prop. 2002/03:109 avvikande föreskrifter som behövs för örlogsfartygen som verket har enligt arbetsmiljölagen. 5.1.4.9Påföljder vid överträdelser av arbetsmiljöbestämmelser Regeringens förslag: Den som bryter mot ett förbud eller föreläggande avseende arbetsmiljön på fartyg som har meddelats med stöd av 7 kap. fartygssäkerhetslagen skall dömas till ansvar enligt fartygssäkerhetslagens bestämmelser. Den som däremot bryter mot ett förbud eller ett villkor som har beslutats enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 4 kap. arbetsmiljölagen skall dömas till ansvar enligt 8 kap. arbetsmiljölagen. Det blir därmed inte längre möjligt att döma till fängelse för överträdelser av arbetsmiljöföreskrifter som har meddelat. I stället blir det i dessa fall möjligt att föreskriva om sanktionsavgifter. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Riksåklagaren och Åklagarkammaren i framhåller att det finns vissa oklarheter när det gäller forumfrågan vid konkurrens mellan arbetsmiljölagen och fartygssäkerhetslagen, exempelvis om en föreskrift med stöd i nuvarande fartygssäkerhetslag kompletteras med en ny föreskrift som grundas på arbetsmiljölagen. De anser att det är angeläget med en samordning, och Åklagarkammaren i förordar då sjörättsdomstol. Skälen för regeringens förslag: Med regeringens förslag får tillsynsmyndigheten med stöd av 6 kap. 1, 3, 12 och 13 §§ i den nya fartygssäkerhetslagen meddela förbud och förelägganden bl.a. om användningen av arbetslokaler, arbetsmetoder eller arbetsredskap ombord på fartyg. Det straffrättsliga ansvaret för den som överträder ett sådant beslut föreslås bedömas enligt 8 kap. samma lag. Förbud eller villkor kan emellertid också meddelas enligt föreskrifter som har utfärdats med stöd av bemyndiganden. Med vissa undantag skall bemyndiganden att meddela föreskrifter om arbetsmiljön på fartyg fortsättningsvis finnas i arbetsmiljölagen. Bl.a. kommer de bemyndiganden som avser produkter som används på fartyg att finnas i arbetsmiljölagen. Med stöd av dessa kommer att kunna föreskriva om villkor för användningen av en produkt eller förbud att använda produkten. Straffansvaret för överträdelser av sådana förbud eller villkor bör följaktligen inte längre finnas i fartygssäkerhetslagen, utan regleras i arbetsmiljölagen. Det som sägs i 12 kap. 1 § första stycket 1 i nuvarande fartygssäkerhetslag skall alltså inte föras över till den nya lagen. Som har framgått av avsnitt 5.1.4 kommer vissa bestämmelser om arbetsmiljön även i fortsättningen att finnas i såväl arbetsmiljölagen som fartygssäkerhetslagen. Det är dock endast befälhavaren som kan dömas till ansvar för brott mot fartygssäkerhetslagens bestämmelser om arbetsmiljön. Överträdelserna avser brott mot regler om minderårigas arbete (8 kap. 3 § 8), tillhandahållande av kost och vatten samt tillsyn över bostads- och hälsovårdsförhållanden (8 kap. 3 § 9), samt beordrande av arbete i strid mot skyddsombuds beslut (8 kap. 3 § 10). bestämmelser har någon exakt motsvarighet i arbetsmiljölagens påföljdsbestämmelser. Med anledning av Riksåklagarens och Åklagarkammarens i farhågor kan det således konstateras att ett åtal mot en och samma person för brott mot både arbetsmiljölagen och fartygssäkerhetslagen inte torde kunna bli aktuellt. Riksåklagaren och Åklagarkammaren i har vidare framfört önskemål om att en samordning sker i forumfrågan vid överträdelser mot arbetsmiljöföreskrifter. Det har också påtalats att det kan uppstå osäkerhet om vilket forum som skall gälla om en föreskrift som har meddelats med stöd av nuvarande fartygssäkerhetslag kompletteras med en ny föreskrift som grundas på arbetsmiljölagen. Brott mot arbetsmiljölagen eller mot föreskrifter som utfärdats med stöd av arbetsmiljölagen kommer att hamna under allmänna forumregler även när överträdelsen har skett på ett fartyg, medan brott mot arbetsmiljöföreskrifter i fartygssäkerhetslagen eller mot föreskrifter meddelade med stöd av denna lag kommer att hanteras av sjörättsdomstol. Denna lösning av forumfrågan kan ha vissa nackdelar. Översynen av fartygssäkerhetslagen har också präglats av synsättet att regleringen av arbetsmiljön till sjöss och i land i princip bör vara densamma, men utredningen lämnade öppet för en avvikelse från detta synsätt när sjöfartens särskilda förhållanden påkallar en särreglering (SOU 2001:17 s. 131). Så har också skett genom att vissa särskilda frågor om arbetsmiljön fortfarande skall regleras i fartygssäkerhetslagen. Det är dock enbart påföljder till följd av överträdelser av dessa särskilda arbetsmiljöbestämmelser som kommer att hamna under sjörättsdomstol. Överträdelser av mer allmänna arbetsmiljöregler, som regeringen anser bör vara desamma oavsett om de gäller verksamhet till sjöss eller i land, kommer att behandlas av annan tingsrätt. Med hänsyn till den föreslagna uppdelningen av arbetsmiljöfrågorna mellan arbetsmiljölagen och fartygssäkerhetslagen, där fartygssäkerhetslagens frågor kräver större hänsyn till sjöfartens speciella förhållanden, kan det sägas finnas skäl för att prövningen av överträdelser sker i olika domstolar. Givetvis finns det även skäl som talar för att prövningen bör ske i samma domstol. Eftersom det saknas något särskilt beredningsunderlag i frågan och ytterligare utredning krävs innan regeringen slutligt kan ta ställning, kan dock något annat förslag i den delen inte läggas fram . I sammanhanget kan också nämnas att det i 8 kap. 5 § i nya fartygssäkerhetslagen föreslås en bestämmelse om att ingen får dömas till ansvar enligt den lagen om gärningen är belagd med strängare straff i eller i sjölagen (1994:1009). Bestämmelsen motsvarar 12 kap. 5 § i nuvarande fartygssäkerhetslag. Vad gäller uppkomna farhågor om forumkonkurrens kan dessutom följande sägas. kommer enligt regeringens förslag att vara den myndighet som med stöd av arbetsmiljölagen skall meddela föreskrifter om fartygsarbete. Det får då förutsättas att , när så behövs, upphäver de föreskrifter om arbetsmiljön som har utfärdats med stöd av bemyndigande i den nuvarande fartygssäkerhetslagen (och som således då inte längre har något laga stöd) och även i övrigt vidtar de åtgärder som krävs för att parallella föreskrifter om arbetsmiljön inte kommer att vara gällande. I och med att arbetsmiljölagen i huvudsak blir tillämplig till sjöss, innebär regeringens förslag sakliga ändringar beträffande påföljden för överträdelser av vissa arbetsmiljöföreskrifter. Detta på grund av att arbetsmiljölagens straffbestämmelser till sitt innehåll delvis skiljer sig från fartygssäkerhetslagens. kan överträdelser av föreskrifter meddelade med stöd av 8 kap. 2 och 4 §§ fartygssäkerhetslagen bestraffas med böter eller fängelse i högst . Överträdelserna gäller då bl.a. att man på fartyg installerat eller använt anordningar eller farliga ämnen utan nödvändiga godkännanden eller i strid med vissa föreskrivna villkor eller förbud. De bemyndiganden som finns i 8 kap. fartygssäkerhetslagen kommer med regeringens förslag att fortsättningsvis finnas i 4 kap. arbetsmiljölagen. Påföljden kan i de fallen endast bestämmas till böter. Det kan visserligen anses motiverat med strängare straff när en överträdelse sker till sjöss eftersom det då kan få allvarliga konsekvenser för sjösäkerheten. Den möjlighet som har funnits att döma till fängelse synes emellertid inte ha utnyttjats. Dessutom kommer det fortfarande att finnas en möjlighet att döma till fängelse i de allvarligare fallen, nämligen vid sådana uppsåtliga överträdelser av förbud eller förelägganden som har meddelats med stöd av 6 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. Överträdelser av föreskrifter som meddelats med stöd av 4 kap. arbetsmiljölagen bör således enligt regeringens uppfattning medföra böter oavsett om överträdelsen sker på land eller till sjöss. Enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen får föreskrifter meddelas om att sanktionsavgifter skall betalas. Sådan betalningsskyldighet kan uppstå vid överträdelser av vissa föreskrifter som meddelas med stöd av bl.a. 4 kap. 1 och 2 §§ samma lag. Det saknas anledning att undanta fartygsarbete från bestämmelserna om sanktionsavgifter. Med regeringens förslag kommer det således att vara möjligt att besluta om sanktionsavgifter även vid överträdelser av föreskrifter som utfärdats av och som gäller fartygsarbete. I dessa fall blir det då som i stället för meddelar avgiftsförelägganden, vilket följer av förslaget till 1 kap. 2 § andra stycket arbetsmiljölagen. Innebörden av sanktionsavgiftsförfarandet framgår av 8 kap. 59 §§ arbetsmiljölagen. Den skyddsansvarige åläggs en strikt betalningsskyldighet vid överträdelse av en särskilt angiven föreskrift. Betalningsskyldighet föreligger även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Den skyddsansvarige blir betalningsansvarig oavsett vem inom företagsorganisationen som har brustit i sitt ansvar. I första hand kommer redaren att vara den som skall ansvara för brister på fartyget. Sker överträdelsen hos annan än redaren t.ex. hos en tillverkare av fartygsprodukter är i stället denne ansvarig. Avgiften skall beräknas efter på förhand bestämda beräkningsgrunder, samt vara lägst och högst . Avgiften kan dock jämkas eller efterges om det skulle vara oskäligt att påföra den. I regeringens förslag till ny fartygssäkerhetslag finns bestämmelserna om tillsyn samlade i 5 kap. Ändringarna i förhållande till nuvarande fartygssäkerhetslag är huvudsakligen redaktionella. I några avseenden föreslås dock sakliga ändringar som det redogörs för i avsnitten nedan. Under remissomgången har påtalat att det är väsentligt att även lasten i en lastbärare är anordnad på ett betryggande sätt för sjötransport. Obefintlig eller dålig lastsäkring i lastbärarna innebär en påtaglig säkerhetsrisk eftersom förskjutning i last kan vara en direkt eller indirekt bidragande orsak till fartygshaverier. Det vore således av stor vikt för säkerheten om den myndighet som utövar tillsynen även ges tillträde till lastbärarna. Regeringen är medveten om frågans betydelse för sjösäkerheten, men kan på nuvarande underlag inte lägga fram något förslag. Det är emellertid angeläget att frågan utreds. Lagrådet har i sitt yttrande framfört vissa synpunkter beträffande regeringens förslag till bestämmelse i 5 kap. 22 § nya fartygssäkerhetslagen. Bestämmelsen, som bl.a. behandlar redarens skyldighet att på uppmaning av tillsynsmyndighet låta undersöka vissa ämnen och material, har oförändrat överförts från den nuvarande lagen. Lagrådet menar att redarens skyldigheter är långtgående och också torde beröra tredje mans rätt, samt att skyldigheten såvitt möjligt bör preciseras i fråga om ändamål och omfattning. Bestämmelsen infördes för fartygens del ursprungligen genom en ändring i lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg (prop. 1977:78:55), med förebild från arbetarskyddslagen (1949:1). Till skillnad mot vad som föreskrevs i arbetarskyddslagen fanns dock för fartygens del intresse av att även kunna verkställa undersökning av last. Av specialmotiveringen till bestämmelsen framgår att det var av säkerhetsskäl som denna möjlighet infördes. Det påtalades också att redaren bör skaffa sig en sådan praktisk rådighet över inlastat gods att han kan uppfylla undersökningsplikten (a. prop. s. 147 f). Tredje mans rätt kan i viss mån påverkas eftersom det t.ex. kan bli fråga om att ta prov för att undersöka ämnen och material som ingår i lasten. Detta intrång i tredje mans rätt kan dock antas vara av mycket begränsat slag och skall ställas mot intresset av besättningens säkerhet. Det har inte framkommit att några problem skulle ha uppstått vid tillämpningen av bestämmelsen. Regeringen har med det aktuella beredningsunderlaget inte hller någon möjlighet att ändra bestämmelsens innehåll. Regeringens förslag: Den som för användning på fartyg har överlåtit eller upplåtit en teknisk anordning eller överlåtit ett farligt ämne skall vara skyldig att på begäran lämna tillsynsmyndigheten tillgängliga upplysningar om till vilka produkten har överlåtits eller upplåtits. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och Sjöfartens arbetsgivareförbund påtalar att en utländsk överlåtare eller upplåtare inte kan åläggas en sådan skyldighet som den föreslagna. I övrigt har inte Prop. 2002/03:109 några synpunkter framförts. Skälen för regeringens förslag: Av 10 kap. 12 och 12 a §§ nuvarande fartygssäkerhetslag framgår att redaren, befälhavaren och annat befäl ombord är skyldiga att lämna tillsynsmyndigheten de upplysningar som myndigheten begär. Vidare framgår av 10 kap. 14 § samma lag att den som använder en viss produkt vid fartygsarbete är skyldig att lämna upplysning om vem som har levererat produkten. I regeringens förslag till ny fartygssäkerhetslag finns dessa bestämmelser införda i 5 kap. 20 § andra stycket, 21 § andra stycket och 24 § första stycket. Arbetsmiljölagen (1977:1160) går emellertid ett steg längre i detta avseende. I 7 kap. 4 § arbetsmiljölagen sägs att den som har överlåtit eller upplåtit en teknisk anordning eller överlåtit ett farligt ämne är skyldig att på en tillsynsmyndighets begäran lämna tillgängliga upplysningar om till vilka produkten har överlåtits eller upplåtits. Om det visar sig att en tillverkare, importör, överlåtare eller upplåtare av en produkt eller ett farligt ämne inte har uppfyllt sitt skyddsansvar, finns det ett berättigat intresse av att spåra produkten eller ämnet till de arbetsplatser på land eller till sjöss där de har kommit till användning. Regeringen föreslår därför att det i 5 kap. 24 § i den nya fartygssäkerhetslagen införs en bestämmelse som motsvarar arbetsmiljölagens reglering i detta avseende. möjlighet att ålägga någon utanför rikets gränser den aktuella skyldigheten begränsas givetvis av det svenska jurisdiktionsområdet. 5.1.5.2Slopad tillsynsbok för fritidsfartyg Regeringens förslag: Fritidsfartyg med en bruttodräktighet under 100 skall vara undantagna från kravet på tillsynsbok. Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: Några särskilda synpunkter har inte framförts. Skälen för regeringens förslag: I 10 kap. 18 § i nuvarande fartygssäkerhetslag sägs att ett svenskt passagerarfartyg, oavsett dräktighet, och ett annat svenskt fartyg med en bruttodräktighet av minst 20 skall ha en tillsynsbok. har tidigare framfört att kravet på tillsynsbok endast bör gälla de fartyg som skall vara föremål för besiktning, vilket regeringen anser vara rimligt. Enligt regeringens förslag i 3 kap. nya fartygssäkerhetslagen skall det för de fritidsfartyg som har en bruttodräktighet som understiger 100 inte krävas vare sig fartcertifikat, fribordsmärkning eller bevis om godkänd säkerhetsorganisation. Därmed kommer heller inte någon periodisk tillsyn att ske av dessa fartyg. Konsekvensen av detta bör bli att kretsen av fartyg som inte skall ha tillsynsbok utökas med de nämnda fritidsfartygen. Det föreslås därför att de fritidsfartyg som nämnts undantas från kraven på tillsynsbok i 5 kap. 29 § i den nya fartygssäkerhetslagen. Regeringens förslag: Bestämmelser om vilka anteckningar som skall göras i fartygets tillsynsbok skall lyftas ur lagen och i stället regleras i föreskrifter. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte framfört några Skälen för regeringens förslag: I den nuvarande fartygssäkerhetslagen finns i 10 kap. 18 § andra stycket en bestämmelse om vilka anteckningar som förrättningsmannen skall göra i fartygets tillsynsbok efter att en tillsynsförrättning har utförts och vilka han skall underrätta om dessa anteckningar. Enligt är denna bestämmelse föråldrad, eftersom man nu tillämpar ett datoriserat fartygstillsynssystem (FTS) där resultatet av en utförd inspektion, besiktning eller annan förrättning noteras. Systemet kommer enligt att byggas ut ytterligare och rationaliseringar kan förväntas . Det är därför lämpligt att bestämmelsen om hur resultatet av en förrättning skall noteras kan ändras på ett enkelt sätt för att följa utvecklingen. Bestämmelsen är inte av sådant slag att den kräver lagform. Den bör därför inte tas med i den nya fartygssäkerhetslagen, utan i stället bör sådana föreskrifter meddelas av . Detta kan ske efter att regeringen, med stöd av föreslagna 7 kap. 6 § 1 i nya fartygssäkerhetslagen, i förordning bemyndigat att göra det. 5.1.6Möjlighet för utländska myndigheter att utfärda certifikat Regeringens bedömning: Något bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att få uppdra åt ett annat lands sjöfartsmyndighet att utfärda och förnya certifikat, eller att fastställa minsta tillåtna fribord skall inte införas i lagen. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få möjlighet att uppdra åt ett annat lands sjöfartsmyndighet att utfärda och förnya certifikat, eller att fastställa minsta tillåtna fribord. Remissinstanserna: Endast en remissinstans har särskilt kommenterat förslaget. skulle föredra om hade tillräckliga resurser så att externa uppdragstagare inte behövde anlitas. Att i enskilda fall uppdra åt utländska sjöfartsmyndigheter att utfärda och förnya certifikat behöver dock enligt förbundets uppfattning inte leda till försämrad fartygssäkerhet, under förutsättning att kvaliteten på sådana inspektioner säkerställs. Skälen för regeringens bedömning: har i en skrivelse av till dåvarande föreslagit att verket skall ha möjlighet att i enskilda fall uppdra åt utländska sjöfartsmyndigheter att utfärda och förnya certifikat samt utföra tillsynsförrättningar. har motiverat sitt förslag med att det med hänsyn till den internationella och rörliga inriktning som Prop. 2002/03:109 sjöfarten har vore av stort värde för de svenska fartygen om verket i vissa situationer kunde hänvisa dem till ett annat lands sjöfartsmyndighet för att få ett certifikat förnyat eller få hjälp med vissa andra tillsynsåtgärder. Om denna möjlighet infördes skulle dessutom arbete underlättas och inspektörernas tid kunna utnyttjas bättre. Regeringen inser att det av praktiska skäl skulle underlätta mycket för såväl sjöfartsnäringen som om utländska sjöfartsmyndigheter utöver klassificeringssällskap kunde anlitas för att utföra vissa uppgifter. Av 10 kap. 5 § fjärde stycket regeringsformen följer att i lag får bemyndiga regeringen eller annan myndighet att i särskilda fall besluta om överlåtelse till bl.a. annan stat eller utländsk inrättning av sådan förvaltningsuppgift som inte direkt grundar sig på regeringsformen. De uppgifter som är aktuella, bl.a. att utfärda och förnya certifikat, torde vara sådana överlåtbara förvaltningsuppgifter. Dock krävs det alltså att regeringen eller annan myndighet beslutar i särskilda fall, vilket enligt ett tidigare yttrande av Lagrådet innebär att överlåtande av förvaltningsuppgifterna inte kan ske genom normbeslut (se prop. 1987/88:3 s. 193 ff). Med hänsyn till det sagda anser regeringen att ytterligare överväganden måste göras innan regeringen slutgiltigt kan ta ställning till utredningens förslag i denna del. Förutsättningar saknas således att nu lägga fram något förslag om överlåtande av förvaltningsuppgifter till utländska rättssubjekt. 5.1.7Föreläggande om varningsinformation m.m. Regeringens förslag: Den som är skyddsansvarig enligt 3 kap. 8 10 §§ arbetsmiljölagen för produkter som används på fartyg skall kunna föreläggas att lämna varningsinformation eller att återkalla produkten. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har framfört några Skälen för regeringens förslag: Enligt 7 kap. 11 § arbetsmiljölagen kan den som är skyddsansvarig enligt 3 kap. 810 §§ arbetsmiljölagen åläggas att lämna varningsinformation eller att återkalla en produkt om det finns särskild risk från arbetsmiljösynpunkt. Möjligheten att meddela sådana beslut infördes i arbetsmiljölagen som ytterligare led i den marknadskontroll som krävs för att uppfylla åtagandena enligt EG:s produktdirektiv, t.ex. det s.k. maskindirektivet (98/37/EG) och direktivet 89/686/EEG om personlig skyddsutrustning. Det finns även produktdirektiv som är tillämpliga på sjöfarten och som ställer motsvarande krav på lagstiftningen, nämligen direktivet 96/98/EG om marin utrustning och direktivet 94/25/EG om fritidsbåtar. Det bör därför i 6 kap. 12 § andra stycket i den nya fartygssäkerhetslagen införas en bestämmelse med motsvarande innehåll som i 7 kap. 11 § arbetsmiljölagen. 5.1.8Möjlighet till undantag från vissa bestämmelser Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om bl.a. fribord, fribordsmärken, lastning och fribordscertifikat. I samma utsträckning skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ha möjlighet att medge undantag i enskilda fall. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Förslaget att utöka möjligheten till enskilda undantag behandlades inte av utredningen. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig.