prop · GQ0369 · 2003-03-19 00:00:00 — Det torde inte kunna undvikas att frågan om någon är biståndsberät- tigad enligt 4 § och frågan om samma persons rätt till visst ekonomiskt bistånd ofta måste gå in i varandra. Enligt 4 § 1 skall ekonomiskt bistånd kunna lämnas till en svensk med- borgare som inte är bosatt i (bosatt utomlands eller utan fast hemvist i något land), om det föreligger särskilda skäl för det. Huvud- syftet med det s.k. tillfälliga ekonomiska biståndet är att göra det möjligt för en svensk medborgare eller en flykting eller statslös person som är bosatt i att återvända hit efter en tillfällig utlandsvistelse. Det innebär att sådant bistånd normalt inte är aktuellt för någon som inte är bosatt här. Det kan dock undantagsvis finnas fall där omständigheterna är sådana att bistånd bör kunna lämnas även till en svensk medborgare som inte är bosatt i . Bistånd bör således kunna ges för resa till (repatriering) i synnerligen ömmande fall för en utflyttad person som saknar möjlighet att klara sig på egen hand i det land där han eller hon vistas, t.ex. den som är dement eller svårt psykiskt sjuk och inte talar landets språk, med följd att ändamålsenlig vård eller omvårdnad inte kan erhållas. Bistånd bör också undantagsvis kunna ges för sjukvård utomlands till någon som är utflyttad, om vård inte går att få på annat sätt i vistelselandet, sjukdomen är livshotande och ingen annan hjälp går att få mot sjukdomen. En sådan situation bör i i princip inte kunna uppkomma vid bosättning i ett annat land inom EU/EES-området eller , eftersom principen om likabehandling gäller där. I dessa länder bör utlandsmyndigheterna i stället om så krävs bistå svenska medborgare att hävda sin rätt till sjukvård och social service på samma villkor som landets egna medborgare. Om en utflyttad svensk medborgare, bosatt i ett land vars utlandsmyndigheter strikt tillämpar medborgarskapsprincipen och därför inte bistår den svenska medborgaren, råkar i en nödsituation i ett tredje land får det prövas om det förhållandet att den nödställde inte har möjlighet att få hjälp någon annanstans ifrån i den föreliggande situationen utgör ett tillräckligt skäl för att bistånd skall lämnas. Enligt 4 § 2 skall ekonomiskt bistånd även kunna lämnas till andra i bosatta utlänningar än sådana som nämns i 3 § 2, om det finns särskilda skäl för det. Särskilda skäl kan t.ex. vara att personen har fått permanent uppehållstillstånd i på grund av nära anknytning till en svensk medborgare, flykting eller statslös som är bosatt här. bör även tas till hur personen varit bosatt i . dessa fall kunna lämnas när sökanden befinner sig på resa tillsammans med den svenska medborgare, flykting eller statslöse till vilken han eller hon har nära anknytning och nödsituationen gäller dem båda eller hela familjen och det skulle vara oskäligt att inte ge bistånd. I bosatta medborgare i EU- och EES-länder samt kan ha rätt till sociala förmåner på samma villkor som svenska medborgare, med stöd av EG-rätten, eller avtalet mellan och . Denna rätt gäller i och för sig utan att det behöver lagregleras särskilt. Författningsregleringen i form av denna paragraf som har sin förebild i studiestödslagen (1999:1395) samt de blivande föreskrifterna av rege- ringen eller myndighet tjänar det dubbla syftet att upplysa om förhållan- det och att precisera gränserna för denna utvidgning av lagens person- krets, vilken i grunden bestäms genom de aktuella EG-rättsakterna och avtalen samt rättspraxis. Det förhållandet att flertalet av de berörda länderna ännu tillämpar en strikt medborgarskapsprincip innebär att de personer som omfattas av bestämmelsen sannolikt ofta kommer att vara berättigade att få bistånd från de länder de är medborgare i. Rätt till svenskt konsulärt ekonomiskt bistånd föreligger då inte. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd. Det som anges här gäller i fråga om allt ekonomiskt bistånd, och alltså även i de särskilda situationer som avses i 7 och 8 §§, med de undantag och preciseringar som direkt framgår av Vem som kan få bistånd om de förutsättningar som anges är uppfyllda framgår av 35 §§. För att rätt till ekonomiskt bistånd skall föreligga måste sökanden ha råkat i nöd eller annan svårighet. Liksom enligt lag och hittillsvarande praxis förutsätts att det rör sig om en allvarlig belägenhet. Denna kan bero på sjukdom, olycksfall, brott eller någon annan liknande omständighet av akut natur. I grundförutsättningen råkat i nöd eller annan svårighet kan i princip sägas ligga krav på att det inträffade skall vara både oförutsett och icke självförvållat. Dessa krav är självklara som utgångspunkter men måste alltid vägas mot övriga omständigheter i det Detsamma gäller det förhållandet att en hjälpsökande har obetald skuld för tidigare mottaget bistånd eller har missbrukat rätten till bistånd. Efter Lagrådets påpekande har i lagtexten införts en tydlig grund för sådana avvägningar i form av rekvisitet att det skall vara skäligt att bistånd lämnas. Specialfall i detta sammanhang gäller personer som har frihetsberövats på grund av brott. Ekonomiskt bistånd måste i vissa fall kunna lämnas för kostförstärkning m.m. till personer i fängelse, eller eljest frihetsberövade, utomlands. I sådana fall tillämpas inte kravet att situationen skall vara oförutsedd och icke självförvållad. Ett föreliggande behov av ekonomisk hjälp skall ha sin direkta orsak i nödsituationen. Rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd förutsätter vidare att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, varmed i första hand avses den hjälpsökandes egna resurser, ofta i förening med utlandsmyndighetens råd och upplysningar eller förmedling av kontakter eller pengar. Innan en beskickning eller ett karriärkonsulat får lämna ekonomiskt bistånd skall den som ansöker om bistånd ges råd om hur han eller hon själv kan lösa det problem som uppstått. Sådan hjälp till självhjälp skall lämnas såvida det inte är uppenbart orimligt, t.ex. på grund av att den som behöver bistånd inte är i stånd att ta emot några råd. Ekonomiskt bistånd får inte lämnas förrän det har klarlagts att den som ansöker om bistånd inte kan lösa situationen på egen hand med hjälp av de råd som lämnats. Rekvisitet om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt täcker även de fall som avses i den nuvarande bestämmelsen i 9 § lag, vilken stadgar att bistånd enligt lagen inte skall utgå i den mån sådant bistånd kan erhållas från annan stat enligt författning som gäller i den staten eller enligt internationell överenskommelse. Rätten till ekonomiskt bistånd är begränsad till skäligt belopp för nöd- vändiga kostnader. Av det konsulära ekonomiska biståndets natur följer att det i princip alltid är fråga om tillfällig, kortvarig hjälp. Bistånd kan bl.a. lämnas för sådana kostnader som är nödvändiga för att möjliggöra för en nödställd att resa hem till på billigaste sätt. Däremot kan bistånd inte lämnas för att sökanden skall kunna fortsätta vistelsen utom- lands eller betala hotellskulder eller andra skulder. En grupp undantags- fall i vilka ekonomiskt bistånd kan komma att lämnas är när bistånd lämnas för kostförstärkning etc. åt frihetsberövade. I dessa fall kan sägas att nödsituationen blir bestående utan att det finns någon möjlighet att påverka detta. I tredje stycket ges lagstöd för de särskilda fallen när bistånd lämnas för avliden person, i praktiken för begravning utomlands. Sådant bistånd lämnas enligt en tolkning, eller analogisk tillämpning, av motsvarande bestämmelse lag. Lagrådet har pekat på den svårighet som föreligger att hänföra dessa fall under lagens bestäm- melser, och har förordat att fallen behandlas i en särskild paragraf. Rätten till bistånd i dessa fall avses helt få sitt innehåll genom de föreskrifter som skall meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Det ankommer på utlandsmyndigheten att avgöra både om kraven för rätt till ekonomiskt bistånd är uppfyllda och vilket ekonomiskt bistånd som skall lämnas. I många fall kan det finnas anledning att låta beslutet föregås av samråd med . Beslutet är dock alltid utlandsmyndighetens eget, och någon instruktionsgivning från departe- mentet kan inte komma i fråga. Paragrafen innehåller de särskilda bestämmelserna om ekonomiskt bistånd för rättsskydd vid föreliggande eller hotande frihetsberövande utomlands. Den ersätter 4 § lag. En systematisk skillnad i för- hållande till regleringen lag är att bestämmelserna om ekonomiskt bistånd i dessa fall, liksom bestämmelserna om ekonomiskt bistånd till brottsoffer, nu är underordnade den generella föreskriften om rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd (6 §). Enligt denna förutsätter rätten till bistånd att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, dvs. i första hand med den enskildes egna resurser. Detta innebär att även sökandens ekonomiska förhållanden ingår i underlaget vid prövningen av rätten till ekonomiskt bistånd i dessa särskilda situationer. Första stycket behandlar utifrån det fall som är normalfallet, nämligen att den biståndssökande är frihetsberövad förutsättningarna för rätt till ekonomiskt bistånd i dessa situationer. Det förutsätts att för- undersökning, rättegång eller annat sådant förfarande kopplat till fri- hetsberövandet är för handen. Bestämmelsen har som utgångspunkt att den enskilde i första hand har att utnyttja de möjligheter till rättsskydd som erbjuds i vistelselandet. Ekonomiskt bistånd för rättsskydd skall bara lämnas när, och i den utsträckning, det av särskild anledning kan anses föreligga behov av sådant bistånd. De aktuella fallen blir alltså de i vilka det finns behov av försvarare eller annat rättsskydd men vistelselandets myndigheter antingen inte alls tillhandahåller något sådant eller också tillhandahåller något som inte uppfyller de krav som är rimliga att ställa i det aktuella fallet. Behovsrekvisitet har inte anknutits till någon norm som tillfreds- ställande rättsskydd, och någon direkt jämförelse med svensk standard i motsvarande situationer avses inte. Frågan skall avgöras genom en helhetsbedömning med beaktande av samtliga omständigheter, hänförliga till förfarandet, det eventuellt tillgängliga rättsskyddet i vistelselandet, den sannolika påföljden eller motsvarande och sökandens personliga förhållanden. Exempel på omständigheter av betydelse för bedömningen i ett fall som gäller misstanke om brott är om det finns anledning att förvänta en mycket allvarlig påföljd, såsom i ytterlighetsfallet dödsstraff, om den misstänkte är minderårig eller psykiskt sjuk, om den misstänkte inte har rätt till en offentlig försvarare enligt landets lag eller om denna rätt visserligen finns men det rättsskydd som erbjuds är sådant att det inte kan godtas. Biståndet kan avse kostnad för utredning, bevisning, juridiskt biträde och tolk. Här liksom i fråga om allt konsulärt ekonomiskt bistånd gäller att bistånd bara lämnas för nödvändiga kostnader och med skäliga belopp. Detta kan innebära att ekonomiskt bistånd för juridiskt biträde beviljas med en beloppsmässig begränsning. Vid frihetsberövande på annan grund än misstanke om brott t.ex. omhändertagande för psykiatrisk vård eller nykterhetsvård får mot- svarande bedömningar göras i fråga om rätten till bistånd och vilket bistånd som skall lämnas. Utöver det ekonomiska biståndet för rättsskydd kan det bli aktuellt att lämna ekonomiskt bistånd med skäligt belopp för kostförstärkning m.m. till den som är frihetsberövad, om det finns behov av detta och behovet inte kan tillgodoses på något annat sätt. Sådant ekonomiskt bistånd följer den generella bestämmelsen i 6 §. Andra stycket: Liksom skall ekonomiskt bistånd även kunna lämnas i det fallet att någon, som ännu inte är frihetsberövad, är föremål för lagföring eller annat myndighetsförfarande som kan leda till frihets- berövande. En förutsättning härför skall vara att det i det konkreta fallet är sannolikt att ett frihetsberövande kan följa. Sådana fall som i praktiken inte är vanligt förekommande kan antas typiskt sett vara mindre allvarliga och rätten till bistånd är ytterligare inskränkt i förhållande till första stycket genom ett krav på särskilda skäl. Om någon är först frihetsberövad men senare på fri fot, t.ex. frigiven mot borgen, eller omvänt först på fri fot men senare fängslad, bör dessa förändringar i den mån de återspeglar förändringar med avseende på behovet av ekonomiskt bistånd beaktas i successiva beslut så att rätten till ekonomiskt bistånd anpassas till det verkliga behovet av bistånd. Rätten enligt 4 § andra stycket lag till ekonomiskt bistånd åt icke frihetsberövade för rättsskydd i förfarande som avser avlägsnande från vistelselandet har ingen motsvarighet i den nya lagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om ekonomiskt bistånd för rättsskydd till den som utsatts för våldsbrott utomlands. Den motsvarar 4 a § lag och åsyftar liksom den sådant biståndsbehov som uppstår i anslutning till brottet. De situationer bestämmelsen närmast tar sikte på är det biståndsbehov som kan uppstå i samband med polis- anmälan av brottet och inledande polisförhör. I övrigt kan rättsligt bistånd i vissa fall utgå enligt reglerna i rättshjälpslagen (1996:1619). Liksom i fråga om det ekonomiska biståndet till frihetsberövade m.fl. gäller den systematiska skillnaden i förhållande till regleringen lag att bestämmelsen nu är underordnad den generella föreskriften om rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd (6 §). Detta innebär att rätten till ekonomiskt bistånd i denna särskilda situation förutsätter att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, dvs. i första hand med den enskildes egna resurser. Bestämmelserna om återbetalning av bistånd motsvarar bestämmelserna i 2, 5, 5 a och 6 § samt 7 § andra stycket lag och har i sak samma innehåll även om systematiken är förändrad. 10 § tredje stycket täcker flera olika typer av situationer, med olika betydelse för frågan om återbetalningsskyldighet. Förfarandet kan ha formligt nedlagts genom ett beslut, eller bara avstannat. Orsaken kan vara att brottsmisstanken avskrivits, men också att den misstänkte håller sig undan. Om inget nedläggningsbeslut föreligger får i prövningen av återbetalningsskyldigheten ingå ett ställningstagande att det kan antas att något avgörande inte kommer att komma till stånd. Lagrådet har ansett att jämkning och eftergift enligt 13 § bör gälla de fall där det föreligger en verklig återbetalningsskyldighet enligt lagen men inte de fall där återbetalning skall ske om det med hänsyn till omständigheterna är skäligt eller där det är möjligt att avstå från krav på återbetalning när särskilda skäl föreligger. I sådana fall kan ju enligt Lagrådet samma omständigheter som normalt skall kunna föranleda jämkning eller eftergift beaktas redan vid fastställandet av om återbetalningsskyldighet föreligger. Det är naturligtvis riktigt att den ordning som föreslogs i lagråds- remissen, med en generell eftergiftsregel, innebär en form av dubblering i de åsyftade fallen. Invändningen förutsätter att alla omständigheter som kan föranleda eftergift också får beaktas vid prövningen av själva återbetalningsskyldigheten. Detta får anses vara fallet. Eftergiftsbestäm- melsen har därför i enlighet med Lagrådets förslag gjorts tillämplig bara på återbetalningsskyldighet enligt 9 § och 10 § första stycket. Om en avgörande förändring i förhållanden av betydelse skulle inträffa efter det att beslut om återbetalningsskyldigheten har meddelats, men innan betalning har skett, kan detta beaktas till den betalningsskyldiges fördel i de fall som omfattas av eftergiftsbestämmelsen genom ett beslut om eftergift. I de fall som inte omfattas av eftergiftsbestämmelsen kan samma resultat uppnås genom en omprövning av beslutet om återbetalningsskyldighet. Paragrafen motsvarar 2 § första stycket andra meningen lag. Bestämmelsen motsvarar 3 § och 7 § första stycket lag. Paragrafen motsvarar 10 § lag, med den skillnaden att det nu uttryckligen föreskrivs att belopp som inte betalas skall lämnas för indrivning. Innan så sker finns det dock liksom möjlighet för att ge anstånd och träffa överenskommelse om av- betalning, med stöd av 14 § förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar. Andra stycket föranleds av att regeln om överlämnande för indrivning annars i princip är tvingande, oavsett beloppets storlek. Paragrafen innehåller bemyndiganden motsvarande bemyndigandena i 1 § första stycket och 2 § första stycket tredje meningen lag. Vidare innehåller paragrafen ett nytt bemyndigande om föreskrifter om bistånd som avser avliden person. Att rätten till bistånd i dessa fall skall regleras i föreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer framgår redan av 6 § tredje stycket. Föreskrifter erfordras emellertid också i andra frågor rörande detta bistånd. Paragrafen motsvarar 11 § lag. De beslut som kan överklagas är dels utlandsmyndigheternas beslut i anledning av ansökningar om ekonomiskt bistånd, dels beslut gällande återbetal- ning. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna Punkt 2 Övergångsbestämmelsen innebär att det varaktiga ekonomiska biståndet enligt 1 § andra stycket lag, som inte har någon motsvarighet enligt den nya lagen, avvecklas successivt. De personer som får sådant bistånd kan få det även i fortsättningen. () har fortsatt ansvaret för dessa ärenden. beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det varaktiga ekonomiska bistånd som utbetalas med stöd av denna övergångsbestämmelse skall inte betalas tillbaka. Sammanfattningen i betänkandet Konsulärt bistånd till svenskar utomlands (SOU 2001:70) Kommitténs uppdrag har varit att se över lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. och att lämna förslag om vilket stöd staten genom utlandsmyndigheterna ska ge svenskar som befinner sig utomlands. Allmänna tendenser som påverkar utlandsmyndigheternas arbete med konsulärt bistånd Sedan lagens tillkomst har stora förändringar skett som påverkar utlandsmyndigheternas arbete med det konsulära biståndet. Internationaliseringen har inneburit att allt flera svenskar befinner sig utomlands som turister, anställda eller bosatta. Den fria rörligheten inom EU har gjort det enklare att arbeta, studera eller turista i andra europeiska länder. Principen om likabehandling av EU-medborgare var de än befinner sig inom unionen, har inneburit större social trygghet för studenter, arbetstagare, bosatta och besökare som befinner sig i ett annat EU-land. Tendensen är emellertid även att turismen till nya och avlägsna resmål ökar. leder turistresandet till ett ökat antal bosatta svenskar på turistmålen. Med många av de länder där svenskar bosätter sig har inga avtal om social trygghet som kan ge skydd om en svensk medborgare blir sjuk eller av andra skäl behöver hjälp och stöd. En tendens är också att en större andel av turisterna reser i egen regi eller köper en flygstol istället för en hel paketresa. Skälet kan vara både priset och den ökade självständighet och frihet som det innebär att resa på egen hand. De flesta resenärer klarar sig också bra själva under utlandsresor. Mobiltelefoner och Internet har underlättat kontakterna med någon hemma som kan hjälpa till om man råkar ut för något och de flesta har en reseförsäkring. Även om resvanan och självständigheten har blivit större hos resenärerna, innebär ändå det kraftigt ökade antalet svenskar utomlands större krav på utlandsmyndigheternas konsulära bistånd. En viss andel av svenskarna utomlands kommer alltid att råka ut för brott, olyckor, sjukdom, naturkatastrofer eller annat som kräver, i varje fall hjälp till självhjälp, från utlandsmyndigheten. Det ökande antalet resenärer och bosatta svenskar utomlands liksom tendensen att allt flera personer med psykiska och sociala problem reser utomlands innebär sammantaget stora krav på utlandsmyndigheternas arbete med konsulärt bistånd. Var finns bestämmelserna om konsulärt bistånd till svenskar utomlands och vad innehåller de? Den legala grunden för det konsulära biståndet finns i flera olika lagar och andra författningar samt i internationella konventioner. Folkrätten ger staterna vissa rättigheter att ingripa för att skydda sina medborgares intressen utomlands. Denna rättighet återspeglas bl.a. i om konsulära förbindelser. Där fastslås att de konsulära uppgifterna kan innebära utfärdande av pass och viseringar, hjälp och bistånd samt rätt att kommunicera med häktade och fängslade landsmän. Det åligger verksamhetslandets myndigheter att på den fängslades begäran, underrätta ambassaden eller konsulatet om frihetsberövandet. Förvaltningslagen ålägger alla myndigheter, inklusive utlandsmyndigheterna, att aktivt ge sådan service till allmänheten att det underlättar för den enskilde att ha med myndigheten att göra. Det kan innebära upplysningar och råd i ärenden som rör myndighetens ansvarsområde. Utlandsmyndigheterna har också genom instruktionen för utrikesrepresentationen en allmän skyldighet att tillvarata intressen och svenska medborgares rätt och bästa i enlighet med lag eller annan författning. I lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m. m. finns de bestämmelser som reglerar det konsulära biståndet. Lagen innehåller bestämmelser om allmänt ekonomiskt bistånd som kan avse dels tillfälligt ekonomiskt bistånd till svenskar i akuta nödsituationer utomlands, dels varaktigt ekonomiskt bistånd till svenskar som är bosatta utomlands och av olika skäl saknar andra möjligheter att försörja sig. Lagen innehåller även bestämmelser om bistånd i brottmål och till offer för våldsbrott utomlands. Tillfälligt ekonomiskt bistånd kan ges till svenska medborgare och till flyktingar och statslösa som är bosatta i . Den som får ekonomiskt bistånd är i princip skyldig att betala tillbaka det. UD har också utfärdat flera olika föreskrifter om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Allmänna råd om tillämpningen finns i åt enskilda och myndigheter. För att vara berättigad till tillfälligt ekonomiskt bistånd måste den sökande vara nödställd till följd av sjukdom, stöld, rån eller annan olycklig omständighet och den sökande får inte själv ha försatt sig i sin situation t.ex. genom att inte ha vidtagit rimliga försiktighetsåtgärder. Biståndet kan avse hemresa, kost och logi före hemresa, kostnader för provisoriskt pass, sjukvård och sjuktransport till hemlandet. I samband med krig och konflikt kan bistånd ges för evakuering till säker plats. Det ekonomiska biståndet är ett lån från staten som betalas ut endast om inga andra möjligheter finns i en nödsituation. I första hand ska utlandsmyndigheterna bistå nödställda genom hjälp till självhjälp. Det kan t.ex. gälla kontakter med anhöriga, råd om hur man själv kan föra över pengar från egna bankkonton, namn på advokater som kan bistå i brottmål m.m. Det konsulära biståndet innefattar också efterforskning av försvunna svenskar utomlands, bistånd i samband med dödsfall utomlands och ärenden där svenska barn olovligen förs bort av sin ena förälder till ett Det biståndskonsulära arbetets omfattning och innehåll Omfattningen av det konsulära biståndsarbetet varierar starkt mellan utlandsmyndigheterna. För 30 av de 91 myndigheter som har besvarat den enkät som kommittén skickat ut, utgör konsulärt bistånd en väsentlig eller ganska väsentlig del av arbetet på myndigheten. Majoriteten av myndigheterna har noterat en viss ökning av antalet ärenden. Några få har märkt en stor ökning. Avgörande för hur arbetskrävande konsulärt bistånd är på myndigheten är i första hand antalet besökare och bosatta svenskar. Populära turistmål måste alltid räkna med många konsulära biståndsärenden i synnerhet under högsäsong. Ofta finns turisterna framför allt utanför huvudstäderna och då spelar honorärkonsulaten en viktig roll i handläggningen av ärendena. Andra viktiga faktorer som avgör tyngden av det konsulära biståndsarbetet är avståndet till och om man befinner sig inom eller utanför EU eller .