prop · GR0348 · 2003-12-29 00:00:00 — i handlägger en bety- dande andel av tillståndsärendena och kan förväntas ha den rutin som krävs för uppgiften. Saknas behörig länsstyrelse enligt huvudregeln bör därför ansökan prövas av i . I promemorian finns ett förslag om att en socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för dispensfrågans bedöm- ning utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretess- lagen (1980:100) skall vara skyldig att lämna sådana upplysningar på be- gäran av den socialnämnd som skall lämna yttrande i ärendet. Rege- ringen instämmer i att en upplysningsskyldighet bör föreskrivas, men gör en annan bedömning i fråga om vad skyldigheten bör omfatta. Innebörden av den regel som föreslås i promemorian är att social- nämndens upplysningsplikt beträffande sekretessbelagda uppgifter är in- skränkt till uppgifter för vilka s.k. socialtjänstsekretess råder. I praktiken tillämpas inte den nu gällande bestämmelsen om yttrande på det sätt att det finns en inskränkning i skyldigheten för den socialnämnd som skall avge yttrandet till att lämna uppgifter om de omständigheter som kan vara relevanta för prövningen. Tvärtom förutsätts det att socialnämnden lämnar samtliga upplysningar. Det förhållandet har inte kritiserats och föreslås inte heller bli ändrat. Mot den bakgrunden finner regeringen inte skäl att begränsa upplysningsplikten för en socialnämnd Prop. 2003/04:48 gentemot en annan socialnämnd på det sätt som föreslås i promemorian. Vidare bör det, i syfte att klargöra skyldigheten för den socialnämnd som skall avge yttrande till , i bestämmelsen uttryckligen anges att socialnämnden vid sidan av ett eget yttrande skall lämna de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning. 5Ny regel om erkännande av utländska äkten- skap Regeringens förslag: Ett utländskt äktenskap erkänns inte i om det är sannolikt att det har ingåtts under tvång eller om minst en av parterna hade anknytning till och det skulle ha funnits hinder mot äktenskapet enligt svensk lag då det ingicks. Undantag görs dock om det finns särskilda skäl att erkänna äkten- skapet. Lagregeln om när ett utländskt äktenskap skall anses giltigt till formen förtydligas. Bestämmelserna gäller även i fråga om registrerat partnerskap. Promemorians förslag stämmer i allt väsentligt överens med re- geringens (se promemorian s. 87 f.). Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. och Hovrätten över och avstyrker det dock. anser att regeln kan vara svår att tillämpa och framhåller liksom även hovrätten att den skapar osäkerhet för den enskilde. Hovrätten menar att regeln är förenad med stora praktiska olägenheter som uppväger de positiva följderna. vid och Juridiska fakul- tetsstyrelsen vid har vissa invändningar mot regelns utformning och pekar liksom även på att svenska och utländska äktenskap behandlas olika. Skälen för regeringens förslag Reglerna om erkännande av äktenskap som har ingåtts i utlandet enligt utländsk lag tar i första hand sikte på formkraven. Några uttryckliga be- stämmelser om de materiella förutsättningarna för att ett enligt utländsk rätt ingånget äktenskap skall erkännas här i landet finns inte i lag. Det har hävdats att detta innebär att, i överensstämmelse med vad som gäller för svenska äktenskap, en i behörig form förrättad vigsel alltid leder till ett giltigt äktenskap. Ett utländskt äktenskap skulle alltså erkännas trots att det ingåtts i strid mot något tillämpligt äktenskapshinder. Det finns dock olika meningar om i vilken utsträckning man i skilda sammanhang skall ta hänsyn till att äktenskapet i ett annat land betraktas som ogiltigt på grund av att det ingåtts i strid mot ett äktenskapshinder. Frågan är komplicerad och lämnad att avgöras i rättstillämpningen. Oavsett de normer som i övrigt kan ställas upp för erkännandet av ett utländskt äktenskap gäller det som en allmän förutsättning för rätts- tillämpningen att den inte får vara uppenbart oförenlig med grunderna för den svenska rättsordningen (svensk ordre public). Förutsättningen kom- mer till uttryck i den generellt tillämpliga 7 kap. 4 § lag. Vad som tillhör grunderna för rättsordningen är inte närmare uttalat i lagregeln, men det följer av sakens natur att det skall röra sig om värde- ringar i principiella frågor av större vikt. I kravet på uppenbarhet ligger också att den konstaterade avvikelsen skall vara av väsentlig art. Dessa förutsättningar medför att tillämpningen av ordre public-förbehållet är restriktiv. Exempel på fall då förbehållet kan tillämpas är då äktenskap har ingåtts av någon som är mycket ung eller då någon har tvingats att ingå äktenskap. Ordre public-förbehållet har som funktion att i det enskilda fallet er- bjuda en möjlighet att avböja en rättstillämpning som skulle komma i konflikt med grundläggande värderingar inom den egna rättsordningen. Bedömningen är avsedd att ta sikte på resultatet av en viss konkret tillämpning. En följd av detta är att synsättet kan vara mildare när det gäller att be- döma om ett redan etablerat rättsförhållande skall accepteras än när det gäller att ta ställning i frågan om en svensk myndighet skall medverka till att skapa ett visst rättsförhållande. Det kan i ett konkret fall framstå som en rimlig lösning att, på grund av de negativa effekter ett nekat erkän- nande skulle få för de berörda personerna, godta ett äktenskap som inte skulle ha kunnat ingås inför en svensk myndighet. Skäl för en ny regel om erkännande Sammantaget intar svensk rätt en relativt liberal ståndpunkt i fråga om erkännande av i utlandet enligt utländsk lag ingångna äktenskap. Mot bakgrund av den ändrade värderingen av vilken betydelse svensk lag skall ha för hindersprövningen för personer med anknytning till finns det skäl att nu ompröva denna inställning. Den rådande ordningen innebär att det är mycket enkelt för en person som i och för sig har en stark anknytning till , men även anknyt- ning till ett annat land, att undvika ett äktenskapshinder enligt svensk lag. Tillåter lagen i det andra landet äktenskapet finns det inget som hindrar att äktenskapet ingås där. Under förutsättning att det ingåtts i formellt riktig ordning kan det sedan komma att erkännas i . Det kan inte uteslutas att agerande av detta slag skulle förekomma efter sådana ändringar som föreslås i fråga om lagvalet vid hindersprövning. Ordre public-förbehållet kan visserligen i stor utsträckning tillämpas för att undvika stötande resultat. Vill man, som i fråga om ålderskravet, effektivt motverka kringgående av den svenska lagen är det dock inte tillräckligt att stanna vid det som kan anses uppenbart strida mot grunderna för den svenska rättsordningen. Enligt regeringens bedömning finns det därför skäl att införa den i promemorian föreslagna regeln enligt vilken ett äktenskap som ingås av en person med anknytning till inte skall erkännas om det inte hade kunnat ingås enligt svensk lag. Lagrådet tillstyrker inte att det införs en regel om att inte erkänna ett utländskt äktenskap i dessa situationer. Lagrådet tar i sitt yttrande upp frågan om det finns även andra skäl för en sådan regel än risken för kringgående av den svenska lagen. Som nämnts är grunden för förslaget den ändrade värdering som de nya bestämmelserna om lagvalet vid hindersprövning ger uttryck för. Genom principen att de svenska äktenskapshindren alltid skall iakttas vid hindersprövning för vigsel inför svensk myndighet slås det fast att den svenska rättsordningen betraktar de svenska äktenskapshindren som orubbliga. Det klargörs att myndigheterna inte accepterar äktenskap som utifrån grundläggande värderingar i vårt samhälle inte är önskvärda. Med en betoning av äktenskapshindrens funktion att skydda enskilda blir det också tydligt att hindren bör få betydelse för alla som har en nära anknytning till vårt samhälle. De svenska äktenskapshindren skyddar intressen av stor vikt. Syftet med en bestämmelse om att inte erkänna vissa äktenskap är att slå vakt om dessa intressen. Reglerna skall vara utformade så att barnets bästa sätts i främsta rummet. En bestämmelse om att inte erkänna utländska barnäktenskap har alltså som primärt syfte att skydda barn mot för tidiga äktenskap. Regeringen gör bedömningen att det finns ett särskilt starkt behov av ett sådant skydd för barn, och att det även i övrigt finns behov av att på detta sätt värna de intressen som reglerna om äktenskapshinder är avsedda att tillvarata. Man kan förvänta sig att en bestämmelse om att inte erkänna utländska äktenskap i berörda fall har en preventiv verkan. Frågan om någon kan tänkas vilja kringgå de svenska bestämmelserna är i sammanhanget av betydelse för att avgöra hur ett effektivt skydd uppnås. Ordre public-förbehållet är i det avseendet, enligt regeringens mening, inte tillräckligt. Lagrådet synes mena att en bestämmelse om att inte erkänna utländska barnäktenskap inte behövs, eftersom det enligt regeringens förslag (se avsnitt 6) skall finnas en möjlighet för svenska myndigheter att ingripa mot ett barnäktenskap för att få det upplöst. Att lita till den möjligheten skulle emellertid ge ett väsentligt sämre skydd, och det av flera orsaker. Ett myndighetsingripande förutsätter att vigseln enligt utländsk lag kommer till myndigheternas kännedom. Skyddet skulle alltså vara be- roende av att förhållandet upptäcks av myndigheterna. Svenska dom- stolar är inte heller i alla fall behöriga att pröva en talan om upplösning. Exempelvis kan domstolen inte alltid ta upp en talan om äktenskaps- skillnad till prövning om den riktas mot en person som inte har hemvist här i landet (se 3 kap. 2 § lag). I de fall som tas upp kan domstolen också vara skyldig att ta hänsyn till bestämmelser i utländsk lag som hindrar skilsmässa (se 3 kap. 4 § lag). Ett skydd som bygger på att myndigheterna ingriper riskerar alltså att inte bli hel- täckande. En regel om erkännande har den fördelen att den har en direkt effekt, som är oberoende av myndighets beslut. Handläggningen av ett ärende om tvångsvis upplösning av ett äktenskap tar med nödvändighet i anspråk. betraktas barnet fortfarande som gift. En domstols avgörande kan överklagas, och rättegången kan därmed dra ut . Är den grundläggande inställningen att barnäktenskap inte accepteras, bör lagen vara utformad så att detta framgår klart. För de äktenskap som ingås inför svensk myndighet ger regler om hinder klart besked om att parterna skall vara . Lika klart bör det framgå av de regler som styr vilka utländska äktenskap som accepteras, att äktenskap ingångna av personer som är och har an- knytning till inte accepteras här. En ordning där barnäktenskap först erkänns, och sedan tvångsvis upp- löses i vissa fall, ger inte en tydlig signal om de normer som gäller och kan förefalla inkonsekvent. Den kan därför inte förväntas ge skyddet mot barnäktenskap det genomslag som eftersträvas. Som framgår av det följande är också frågan om ett rättsstridigt in- gånget äktenskap skall upplösas en annan än frågan om ett äktenskap som har ingåtts i enlighet med en annan rättsordning skall accepteras här. Frågan om vilka utländska äktenskap som skall erkännas hör närmast samman med vilka inhemska äktenskapshinder som finns och vilken betydelse dessa anses böra ha. Regeringens förslag utgår från och bygger vidare på den ordning som gäller för hur utländska äktenskap bedöms. Skillnaden är att möjligheterna att vägra erkännande utökas och att skyddet av de intressen de svenska äktenskapshindren tillgodoser därmed blir starkare. Den föreslagna ordningen är också internationellt accepterad (se artikel 11 om ingående och erkännande av äkten- skap). Hovrätten över och hävdar i sitt remissyttrande att de mest verksamma medlen att förebygga exempelvis barnäktenskap i utlandet bland personer med svensk anknytning ligger i andra åtgärder än ändringar av de civilrättsliga reglerna. Som redan sagts utgör förslagen i denna proposition också endast en del av ett större åtgärdsprogram. Betydelsen av de civilrättsliga reglerna skall dock inte underskattas. Dessa regler är centrala och grundläggande för många andra frågor. Det förhållandet att en ändring av de civilrättsliga reglerna inte i sig är en tillräcklig åtgärd utgör inte skäl att avstå från den. Just de ingripande konsekvenserna av ett nekat erkännande har fram- hållits som ett viktigt motiv för att i stor utsträckning erkänna utländska äktenskap. I promemorian påpekas det att det kan orsaka stora problem om en person som har ingått äktenskap i ett land inte kan räkna med att bli betraktad som gift också i andra länder. Även utan någon ingående beskrivning av effekterna står det klart att det för den enskilde som inrättat sig efter att han eller hon är gift kan få både vittgående och be- tungande konsekvenser om ett äktenskap inte erkänns. Andra rättsliga förhållanden som exempelvis faderskapet till barn, vårdnaden om barn, namn och arvsrätt kan vara beroende av bedömningen. Frågan kan vara av betydelse för tredje man. För vissa sociala förmåner kan den också vara av betydelse. Rättsregler som är avsedda att bereda den ena av parterna i ett äktenskap ett visst skydd, exempelvis i fråga om bodelning och underhåll, kommer inte att vara tillämpliga. Lagrådet anser i denna del att det inför ställningstagandet till förslaget vore värdefullt med en i vart fall översiktlig redogörelse för rättsverk- ningarna här i landet av ett erkännande respektive ett icke-erkännande av ett utländskt äktenskap. Som Lagrådet påpekar är rättsverkningarna enligt svensk lag av ett erkännande andra än rättsverkningarna av ett icke-erkännande. I äkten- skapsbalken finns regler om underhållsskyldighet mellan makar under äktenskapet och efter en äktenskapsskillnad. Var och en av makarna skall efter sin förmåga bidra till det underhåll som behövs för att makarnas gemensamma och personliga behov skall tillgodoses. Om det som den ena maken skall bidra med inte räcker till för den makens personliga behov eller för de betalningar som den maken annars ombesörjer för familjens underhåll, skall den andra maken skjuta till de pengar som be- hövs. Under äktenskapet är makarna alltså underhållsskyldiga gentemot varandra. Detta gäller oavsett om makarna bor tillsammans eller inte (6 kap. 1, 2 och 6 §§ ). Efter äktenskapsskillnad är huvudregeln att varje make svarar för sin egen försörjning. I vissa fall kan det finnas underhållsskyldighet även efter en äktenskapsskillnad (6 kap. 7 § ). Mellan makar föreligger giftorätts- gemenskap i den mån egendomen till följd av avtal mellan makarna (äktenskapsförord) eller föreskrifter av tredje man i samband med gåva eller testamente inte är enskild (7 kap. 13 §§ ). Makar kan välja att ha den enes efternamn som gemensamt efternamn (9 § namnlagen [1982:670]). Makar har arvsrätt efter varandra (3 kap. 1 § ). En man anses vara far till det barn som hustrun föder (1 kap. 1 § ). Är föräldrarna gifta med varandra står barnet automatiskt under båda föräldrarnas vårdnad (6 kap. 3 § ). De angivna rättsverkningarna enligt svensk lag av ett äktenskap in- träder inte om äktenskapet inte erkänns här. Detta gäller om äktenskapet inte erkänns till följd av ordre public-förbehållet. Det kom- mer också att gälla om äktenskapet inte erkänns enligt den kompletterade erkännanderegel som regeringen nu föreslår. Lagrådet framhåller i detta sammanhang att en underårig vars äkten- skap inte erkänns här i landet inte kan hävda någon rätt till underhåll, vare sig den underårige bor tillsammans med sin partner eller inte, och att en underårig som vill lämna sin partner om äktenskapet inte erkänns inte heller har någon rätt till eller rätt att överta gemensam bostad eller gemensamt bohag under andra förutsättningar än som följer av de särskilda reglerna om sambor. Vad Lagrådet framhåller är riktigt. Det bör dock inte ge anledning till slutsatsen att en underårig är sämre ställd som ogift än som gift och att det kan vara ett skäl för att utländska barnäktenskap skall erkännas. Som framgår nedan är barnets ställning tryggad genom andra lagregler. Regeringens utgångspunkt är att barn i första hand skall skyddas av de regler som tar sikte på att värna barnets rätt och barnets intressen, och inte av de äktenskapsrättsliga reglerna. Ett sådant synsätt är förenligt med det barnperspektiv som skall genomsyra lagstiftningen. Bakgrunden till den svenska 18-årsregeln är just att underåriga generellt sett inte har den mognad som krävs för att de skall kunna ta ställning till de problem av personlig och ekonomisk natur som uppkommer i en stadigvarande samlevnad. Regler om barns rättigheter och skydd av barn finns i , socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga. Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Det åligger i första hand barnets vårdnadshavare att se till att dessa behov tillgodoses. Barnets vårdnadshavare skall också bevaka att Prop. 2003/04:48 barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning (6 kap. 1 och 2 §§ Ett barn har rätt att få underhåll från sina föräldrar (7 kap. 1 § ). Har dessa inte förmåga att försörja barnet eller fullgör de inte sin underhållsskyldighet träder det allmänna in. Barnet är alltså inte beroende av att få underhåll från en make. I de praktiskt viktiga frågor som uppkommer vid ett sammanboende med en partner finns bestämmelser i sambolagen (2003:376) som omfattar även underåriga. Det finns alltså i princip inte ett behov för barn att omfattas av de rättsverkningar av ett äktenskap som omnämnts. Vad som har behandlats är de rättsverkningar som ett äktenskap har enligt svensk lag. I de fall med internationell anknytning som diskuteras här är det emellertid inte sällan så att, om äktenskapet erkänns, rätts- verkningarna enligt tillämpliga internationellt privaträttsliga lagvalsregler bestäms av innehållet i ett annat lands lag. Som exempel kan nämnas att makars förmögenhetsförhållanden enligt 4 § lagen (1990:272) om inter- nationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden skall bedömas enligt lagen i det land där makarna tog hemvist när de gifte sig, om annat inte avtalas. Tar de sedan hemvist i ett annat land, tillämpas det landets lag om de har varit bosatta där och i vissa fall direkt när de tar hemvist där. Eftersom bestämmelserna om makars förmögenhetsförhållanden skiljer sig mellan olika länder kan en rad olika typer av regler komma att beröras i större eller mindre grad. Det kan, som redan nämnts, för enskilda personer som inrättat sig efter att de är gifta i vissa fall få både vittgående och betungande konsekven- ser om ett äktenskap inte erkänns. Har förflutit och barn fötts är det uppenbart att de åtminstone för förfluten tid har behov av den rättsliga reglering de utgått från varit tillämplig beträffande dem. Med ett snävt tillämpningsområde och en möjlighet till undantag i enskilda situationer kan dock risken för negativa följder av förslaget motverkas. Olika situationer kan tänkas där de negativa konsekvenserna är sådana att den enda rimliga lösningen är att erkänna äktenskapet. Vi återkommer strax till frågan om i vilka situationer det kan finnas särskilda skäl att göra ett sådant undantag. Sammantaget finner regeringen att regeln om erkännande av utländska äktenskap bör införas. Bestämmelsen bör vara tillämplig även i fråga om i utlandet enligt utländsk lag registrerade partnerskap. Äktenskap som inte är förenliga med de svenska äktenskapshindren Den nya regeln bör ta sikte på fall där omständigheterna typiskt sett är sådana att det finns en risk att parterna agerat för att undvika äktenskaps- hinder i den svenska lagen. Att låta den omfatta ett äktenskap som ingåtts i enlighet med andra normer än de svenska, om det då äktenskapet ingicks inte fanns skäl för parterna att ta de svenska normerna i beräkning, skulle föra för långt. Endast de fall där det funnits en betydande anknytning till då äktenskapet ingicks bör därför träffas av regeln. Regeringen delar den i promemorian gjorda bedöm- ningen att en lämplig avvägning är att anknytningen skall ha varit av det slaget att en hindersprövning för vigsel inför svensk myndighet skulle ha skett med tillämpning av enbart svensk lag. Juridiska fakultetsstyrelsen vid framhåller att det exempelvis kan vara mindre rimligt att neka erkännande om det är fråga om en svensk medborgare med hemvist i annat land som helt i enlighet med lokal rätt gift sig där med en lokal medborgare med hemvist där. Fakultetsstyrelsen föreslår att det för icke-erkännande därför bör krävas att den part respektive de parter som hade svenskt medborgarskap eller hemvist, inte hade någon sådan anknytning till vigsellandet. Enligt regeringens mening är en sådan begränsning inte lämplig, då den skulle medföra att regeln förlorar en stor del av den avsedda verkan. Det torde nämligen vara typiskt för de fall där de svenska äktenskapshindren undviks att i vart fall någon av parterna utnyttjar det förhållandet att det finns en anknytning till flera länder. En bättre lösning synes vara att, som berörs nedan, undvika orimliga resultat genom att öppna en möjlighet att göra undantag när det med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet finns särskilda skäl för det. Förslaget i promemorian innebär att det i lagregeln även skall slås fast att ett äktenskap som har ingåtts under tvång inte erkänns. I fråga om utländska äktenskap finns det allmänt sett inte någon garanti för att fri- villigheten i äktenskapet är säkerställd genom formerna för dess ingående på samma sätt som i svensk lag. Med stöd av det generella ordre public- förbehållet skall man i praktiken kunna bortse från ett äktenskap som har ingåtts under tvång. Några remissinstanser ifrågasätter om inte denna reglering är tillräcklig. Som framhålls i promemorian skulle en uttrycklig och preciserad regel som undantar tvångsäktenskap från erkännande dock på ett helt annat sätt tydliggöra att den svenska rättsordningen inte accepterar sådana äktenskap. Den skulle på ett bättre sätt fästa rätts- tillämparens uppmärksamhet på att en invändning om en sådan brist kan föranleda att äktenskapet inte skall erkännas. Regeringens bedömning är att det är av sådan vikt att motverka tvångssituationer att det bör komma till särskilt uttryck att dessa äktenskap inte erkänns. Lagrådet tillstyrker inte förslaget i denna del. Lagrådet anser, liksom när det gäller förslaget om rätt till omedelbar äktenskapsskillnad vid tvångsäktenskap, att frågan bör belysas i ett vidare perspektiv innan ställning tas till förslaget. Lagrådet efterlyser en översyn av vad som skall gälla i fråga om sådana äktenskap som ingås av misstag, under svek eller av personer med bristande rättskapacitet. Som närmare utvecklas i avsnitt 6, anser regeringen det inte motiverat att i detta sammanhang göra en sådan vidare översyn av reglerna. Det kan dock finnas anledning att återkomma till de frågor Lagrådet tar upp i annat lämpligt sammanhang. Beträffande tvångsäktenskap är det inte rimligt att avgränsa tillämp- ningen med hänsyn till vilken anknytning parterna haft till . Tvånget kan naturligen ha varit av olika slag. Som påpekas av flera remissinstanser kan det vara svårt att tillämpa bestämmelsen utan en närmare precisering av vilket tvång som avses. Tillämpningsområdet bör inte göras alltför starkt begränsat, exempelvis genom att man inskränker det till råntvång, vilket en remissinstans föreslår. Riktlinjen bör lämp- ligen vara att tvånget skall ha varit av sådan karaktär att det skulle ha utgjort en straffbar handling enligt svensk lag. I praktiken skall det alltså vara fråga om att någon genom sådant våld eller hot som avses i straffbestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § har tvingat någon annan att gifta sig. Det kan dock inte helt uteslutas att det även förekommer andra situationer i vilka det utövade tvånget framstår som så allvarligt att äktenskapet inte bör erkännas. I vissa delar av världen förekommer det att man ingår äktenskap genom ombud.