prop · GQ03150 · 2003-09-12 00:00:00 — Vi anser till skillnad från utredningen att det saknas skäl för att inte införa en möjlighet även för förvaltningsbolag som hör hemma utanför EES att driva fondverksamhet från filial i . Detta även om det i och för sig framför allt är genom att i marknadsföra och sälja andelar i de utländska fondföretag som sådana förvaltningsbolag förval- tar som dessa skulle kunna bidra till ökad konkurrens på den svenska fondmarknaden. Sådan verksamhet föreslås bli möjlig redan i och med att fondföretag kan få tillstånd av att marknadsföra och sälja andelar i företaget i . Detta är emellertid enligt vår mening inte ett tillräckligt skäl för att inte också tillåta sådana förvalt- ningsbolag att driva verksamhet från filial i . Tillstånd bör få ges bara om förvaltningsbolaget i sitt hemland driver likartad verksamhet och där står under betryggande tillsyn av en myn- dighet eller annat behörigt organ, samt det finns skäl att anta att den pla- nerade verksamheten här i landet kommer att drivas på ett sätt som är förenligt med bestämmelserna i lagen om investeringsfonder. En förut- sättning för tillstånd är att den planerade verksamheten här i landet kan antas komma att uppfylla kraven på en sund verksamhet. Vad gäller kra- vet på sundhet bör motsvarande krav vid tillståndsprövningen ställas på ett förvaltningsbolag som på ett fondbolag (se avsnitt 7.7). Ett förvaltningsbolag bör efter tillstånd av också få ta emot uppdrag från ett fondbolag, ett annat förvaltningsbolag eller ett fondföretag att utföra visst arbete eller vissa funktioner. Reglerna om individuell portföljförvaltning i UCITS-direktivet och motsvarande bestämmelser i lagen om investeringsfonder bör emellertid enligt vår mening förbehållas fondbolag. Möjligheten för andra än fond- bolag att få tillstånd att tillhandahålla individuell portföljförvaltning bör därför regleras uteslutande i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Något hinder mot att ett utländskt bolag beviljas tillstånd att driva både fondverksamhet och individuell portföljförvaltning från en och samma filial i torde dock inte föreligga om bolaget uppfyller förutsätt- ningarna för tillstånd både enligt lagen om investeringsfonder och lagen Prop. 2002/03:150 om värdepappersrörelse. Motsvarande regler bör gälla även för sådana förvaltningsbolag som hör hemma inom EES som inte har tillstånd att driva verksamhet enligt UCITS-direktivet. 9.3.2Ingripanden mot utländska förvaltningsbolag Regeringens förslag: Om ett utländskt förvaltningsbolag, som inte har tillstånd att driva verksamhet enligt UCITS-direktivet, driver verksamhet från filial här i landet och då överträder lagen om investeringsfonder eller på annat sätt visar sig olämpligt att driva sådan verksamhet, får Finans- inspektionen vidta åtgärder mot bolaget i samma omfattning och under samma förutsättningar som i fråga om fondbolag. Inspektionen skall underrätta behörig myndighet i förvaltningsbolagets hemland om vilka åtgärder som vidtas. Utredningens förslag: Utredningen har inte lagt fram något förslag vad gäller möjligheten för utländska förvaltningsbolag att driva verk- samhet från filial i . Skälen för regeringens förslag: I princip bör samma möjligheter till ingripanden finnas för oavsett om fondverksamhet drivs av ett fondbolag eller av ett utländskt förvaltningsbolag från filial i . Det kan således vara fråga om att inspektionen förbjuder verk- ställighet av beslut, förelägger förvaltningsbolaget att vidta rättelse, meddelar varning eller återkallar tillståndet (se avsnitt 12.2). skall underrätta behörig myndighet i förvaltnings- bolagets hemland om vilka åtgärder som vidtas mot förvaltningsbolaget. 10.1Bakgrund till de nya bestämmelserna Bestämmelser som behandlar placering av fondmedel i olika tillgångar är centrala för fondlagstiftningen. För värdepappersfonder är dessa bestämmelser harmoniserade genom reglerna i UCITS-direktivet, medan de icke harmoniserade nationella fonderna ofta medgetts undantag från denna reglering. Genom och rådets direktiv /108/EG av om ändring av rådets direktiv /611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföre- tag), vad gäller fondföretags investeringar har nya placeringsregler införts för värdepappersfonder. Bakgrunden till de nya reglerna är den finansiella marknadens och fondmarknadens snabba utveckling sedan UCITS-direktivets tillkomst och genomförandet av den ekonomiska och mone- tära unionen. På grund härav har det skapats ett behov av att utöka investeringsmöjligheterna för fonderna till att omfatta även andra finan- siella instrument än de som är tillåtna att placera i. Det är bl.a. fråga om vissa penningmarknadsinstrument, derivatinstrument och andelar i andra fonder, men även placeringar på konto hos vissa kreditinstitut. Inom ramen för UCITS-direktivet accepteras numera också att fonderna avviker från de allmänna riskspridningsreglerna om detta behövs för att fonden skall kunna följa ett visst index. I detta avsnitt görs överväganden kring hur de nya placeringsreglerna bör genomföras i lagstiftningen. I vissa fall ger de nya reglerna utrymme för flera alternativ, där medlemsstaterna har möjlighet att välja. I andra fall uppstår behov av att tolka direktivet. Placeringsreglerna i UCITS- direktivet är s.k. miniminormer. Dessa syftar till att skapa en enhetlig miniminivå till skydd för investerare (se punkten 16 i ingressen till direktiv /108/EG). Miniminormer innebär bl.a. att medlemsstaterna kan välja att begränsa valet av placeringsalternativ och skärpa de gränser inom vilka de får användas. Direktivet medger således att komplette- rande regler i syfte att förstärka konsumentskyddet införs på nationell nivå, om det bedöms att det finns behov av det. 10.2Fondmedel får placeras i flera tillgångsslag Regeringens förslag: I en värdepappersfond får ingå fondpapper, penningmarknadsinstrument, derivatinstrument och fondandelar. Fond- medel får även placeras på konto hos vissa kreditinstitut. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag med den skillnaden att utredningen föreslår att termen överlåtbara värdepap- per skall användas i lagen om investeringsfonder. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: En central del av fondlagstiftningen och UCITS-direktivet är bestämmelser som reglerar produkten, dvs. vilken typ av tillgångar medel i en fond får placeras och under vilka förutsättningar. Det kan vara fråga om olika begränsningsregler som syftar till att skapa riskspridning eller förhindra alltför stor maktkoncent- ration. Dessa begränsningsregler varierar beroende på tillgångsslag. De nya reglerna i UCITS-direktivet möjliggör nu placeringar i fler olika till- gångsslag än vad som var möjligt. De flesta av dessa tillgångs- slag kan hänföras till en vid definition av begreppet finansiella instru- ment. Den terminologi som används i lagen om värdepappersfonder och i UCITS-direktivet överensstämmer inte riktigt med varandra. Enligt 1 § första stycket 1 lagen om värdepappersfonder är en värdepappersfond en fond bestående av fondpapper och andra finansiella instrument. I UCITS-direktivet talas i stället om överlåtbara värdepapper. Någon egentlig praktisk skillnad synes emellertid inte ha åsyftats. I tidigare förarbeten ansågs nämligen fondpapper ha samma betydelse som i annan lagstiftning inom det finansiella området och begreppet andra finansiella instrument fick omfatta alla övriga på marknaden förekom- mande instrument (prop. 1989/90:153 s. 47 f.). För ytterligare vägledning finns definitionerna i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Där anges att finan- siellt instrument är fondpapper och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Med fondpapper menas aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän omsättning, andel i värdepappersfond och depåbevis (se också prop. 1990/91:142 s. 85 ff.). I och med de nya reglerna i UCITS-direktivet kompliceras dock bilden. Direktivet räknar nämligen upp de typer av likvida finansiella tillgångar som fondmedel kan placeras i (artikel 1.2 med hänvisning till artikel 19.1 i direktivet). Dessa är överlåtbara värdepapper, penningmarknads- instrument, placeringar på konto hos vissa kreditinstitut, finansiella deri- vatinstrument av viss karaktär och vissa fondandelar. I direktivet intas också särskilda definitioner som avser att närmare förklara vad som avses ingå i respektive tillgångsslag. Samtliga dessa tillgångsslag i UCITS-direktivet, förutom placeringar på konto hos vissa kreditinstitut, synes falla inom den angivna defi- nitionen av finansiella instrument. ger direktivet begränsningar som gör att den svenska definitionen i vissa fall blir alltför vid. Utred- ningen har mot denna bakgrund funnit det lämpligare att använda sig av de begrepp som anges i UCITS-direktivet i stället för att, som är fal- let, tillämpa en egen, svensk terminologi. Enligt vår uppfattning är det emellertid en stor fördel om det så långt som möjligt går att undvika att i fondlagstiftningen införa en särskild terminologi som skiljer sig från den terminologi som används i övrig finansiell lagstiftning och som enbart skulle gälla i fråga om värdepappersfonder. Eftersom den nya definitionen i UCITS-direktivet (artikel 1.8) av överlåtbara värdepapper i stort sett överensstämmer med vad som avses med fondpapper bör det senare begreppet användas även i lagen om investeringsfonder. I begreppet fondpapper ingår enligt definitionen i lagen om handel med finansiella instrument andelar i värdepappersfonder och sådana instrument som i UCITS-direktivet (artikel 1.9) benämns penningmarknadsinstrument. Eftersom direktivet innehåller specifika regler för penningmarknadsinstrument och fondandelar menar vi att Prop. 2002/03:150 dessa instrument inte bör ingå i definitionen av fondpapper enligt lagen Dessutom bör en särskild definition av vad som menas med penningmarknadsinstrument införas. Beträffande placeringar i övriga tillgångsslag, dvs. placeringar på konto hos kreditinstitut och i finansiella derivatinstrument, bör det inte uppkomma några motsvarande problem med terminologin. Regeringens förslag: Fondbolag skall ha ett riskhanteringssystem som gör det möjligt för bolaget att kontrollera och bedöma den risk som är knuten till de positioner som tas i en värdepappersfond och hur positionerna påverkar fondens riskprofil. Utredningens förslag: Utredningens förslag innebär att kravet på ett förfarande för riskhantering endast skulle gälla i de fall investeringar görs i derivatinstrument. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 21.1 i UCITS-direktivet skall fondbolag använda sig av ett riskhanteringssystem som gör det möjligt för bolaget att kontrollera och bedöma den risk som är knuten till positionerna och hur dessa påverkar fondens riskprofil. Artikel 21 reglerar i övrigt bara användandet av derivatinstrument, vilket torde vara anledningen till utredningens förslag. Vi gör emellertid den bedömningen att kravet på riskhantering bör vara tillämpligt på all fond- förvaltning. Kravet synes stämma väl överens med hur förvaltare arbetar Syftet bakom kravet på särskild riskhantering är att säkerställa att fondbolaget har en ständig kännedom om riskerna och åtagandena för varje värdepappersfond som bolaget förvaltar. Det är de individuella positionerna som fortlöpande skall kontrolleras och bedömas liksom den totala risken i fonden. bör hålla informerad om sitt risk- hanteringssystem. Regeringens förslag: Särskilda definitioner av fondpapper och penning- marknadsinstrument införs i den nya lagen om investeringsfonder. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens såvitt avser definitionen av penningmarknadsinstrument. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Medlen i de nuvarande värdepappers- fonderna kan enligt reglerna i UCITS-direktivet placeras i överlåtbara Med överlåtbara värdepapper menas enligt de nya reglerna i UCITS-direktivet (artikel 1.8) aktier och andra motsvarande värde- papper, obligationer eller andra skuldförbindelser samt försäljningsbara värdepapper av annat slag som ger rätt att förvärva sådana överlåtbara Prop. 2002/03:150 värdepapper genom teckning eller utbyte. Definitionen motsvarar i det närmaste definitionen av fondpapper i 1 kap. 1 § lagen om handel med finansiella instrument. På samma sätt som i lagen om värdepappersfonder bör därför även i lagen om investeringsfonder begreppet fondpapper användas. En särskild definition av begreppet bör dock införas i lagen om investeringsfonder, se avsnitt 10.2. När det i UCITS-direktivet talas om överlåtbara värdepapper avses som nämnts inte derivatinstrument. De bestämmelser i direktivet som reglerar placeringar i överlåtbara värde- papper bör därför när de genomförs i lagen om investeringsfonder avse fondpapper. I begreppet överlåtbara värdepapper ingår, efter ändringarna i UCITS- direktivet, inte penningmarknadsinstrument. Med sådana avses instru- ment som normalt omsätts på penningmarknaden och som är likvida och har ett värde som exakt kan fastställas (artikel 1.9 i direktivet). Penningmarknadsinstrument tillhör, enligt direktivet, de kategorier av överlåtbara instrument som normalt inte handlas på regle- rade marknader utan som omsätts på penningmarknaden, t.ex. statsskuld- växlar, kommunala skuldväxlar, bankcertifikat, företagscertifikat, omsättningsbara medelfristiga skuldväxlar och bankaccepter (se punk- ten 4 i ingressen till direktiv /108/EG). beskrivs penning- marknadsinstrument som fordringsrätter med en löptid som understiger . I placeringsbestämmelserna i lagen om värdepappersfonder behandlas inte penningmarknadsinstrument som en särskild kategori utan dessa ingår i fondpapper och andra finansiella instrument. Eftersom pen- ningmarknadsinstrument i det ändrade UCITS-direktivet omfattas av vissa speciella placeringsregler som avviker från dem som annars gäller för överlåtbara värdepapper, behöver denna kategori av instrument också särskiljas i den svenska lagstiftningen vid genomförandet av de nya placeringsreglerna i direktivet. För detta ändamål är det också nödvän- digt att i den nya lagen ta in en särskild definition av penningmarknads- instrument som avspeglar den definition som finns i direktivet. Regeringens förslag: Medel i en värdepappersfond får placeras i fond- papper och penningmarknadsinstrument som är noterade på en reglerad marknadsplats. Utöver noterade fondpapper och penningmarknadsinstrument får medel i en värdepappersfond, med vissa begränsningar, placeras i -vissa särskilda, onoterade penningmarknadsinstrument, -onoterade fondpapper och andra onoterade penningmarknadsinstru- ment, samt -onoterade fondpapper som förväntas bli noterade på en reglerad marknad från emissionen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förutom i fråga om termen fondpapper. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. , och påtalar att i många fall är aktier emitterade långt innan beslut fattas om notering, dvs. det är ovanligt att emission och beslut om notering sker . Enligt föreningarna vore det därför rimligt med en regel som i stället anger att fondpapper och andra finansiella instru- ment som från beslut om notering avses bli noterade vid börs eller auktoriserad marknadsplats skall betraktas som noterade. Skälen för regeringens förslag: Medel som ingår i en värdepappers- fond får enligt UCITS-direktivet placeras i sådana överlåtbara värdepap- per och penningmarknadsinstrument som är noterade på en reglerad marknad. Det kan ses som en grundläggande förutsättning, en huvudre- gel, att fondpapperet är noterat på en reglerad marknad (se artikel 19.1 a, b och c i direktivet). Härigenom säkerställs en viss likviditet i fonden, vilket i sin tur är en förutsättning för att andelsägare skall kunna få sina andelar inlösta på begäran. Därtill underlättas värderingen av fondande- larna. Dessa regler är i stort sett oförändrade i det ändrade UCITS-direktivet, dock med ett undantag. I syfte att skapa samstämmighet knyts definitionen av vad som menas med en reglerad marknad till den som anges i investeringstjänstedirektivet. I stället för fondbörs hänvisas således till en sådan reglerad marknadsplats som avses i artikel 1.13 i direktivet om investeringstjänster (se artikel 19.1 a i UCITS-direktivet). I den nuvarande bestämmelsen i 18 § första stycket lagen om värde- pappersfonder räknas upp svensk eller utländsk börs, auktoriserade marknadsplatser och andra reglerade marknader som är öppna för all- mänheten. Denna uppräkning motsvarar UCITS-direktivets krav, även efter den nu redovisade ändringen. Skäl att ändra lagtexten på grund av utfasningen av begreppet fondbörs i UCITS-direktivet saknas. Den nuvarande lydelsen bör därför föras över till den föreslagna lagen om investeringsfonder, med förtydligandet att även penningmarknadsinstru- ment omfattas. I det ändrade UCITS-direktivet finns en regel som tar sikte på vissa typer av onoterade penningmarknadsinstrument (artikel 19.1 h i direkti- vet). Dessa instrument kan sägas vara privilegierade och likställs med noterade instrument. En förutsättning för denna särbehandling är att det finns ett tillräckligt grundskydd för dem som investerar i instrumenten och de medel som investeras. Vidare krävs att penningmarknadsinstru- menten är utgivna eller garanterade av någon av de i direktivet uppräk- nade emittenterna respektive garanterna. Det är huvudsakligen fråga om stater eller myndigheter samt vissa företag och institutioner. En motsvarande bestämmelse bör införas i den svenska lagstiftningen. I artikeltexten (artikel 19.1 h sista strecksatsen) hänvisas till direktiv /660/EEG.90 Det är det s.k. fjärde bolagsdirektivet, vilket är genomfört bl.a. i årsredovisningslagen (1995:1554). Det fordras emellertid en hän- visning till direktivet och inte till den svenska lagen eftersom medel som ingår i en svensk värdepappersfond får placeras även i penningmark- 90 Rådets fjärde direktiv /660/EEG av grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag, EGT L 222, , s. 11 (Celex 31978L0660), senast ändrat genom direktiv /60/EG (EGT L 162, 26.6.1999, s. 65). nadsinstrument som emitterats av andra än svenska företag. Genom hän- visningen till det fjärde bolagsdirektivet omfattas även sådana utländska emittenter som lägger fram och offentliggör årsredovisningar i enlighet med någon av de nationella årsredovisningslagar genom vilka detta direktiv har genomförts i medlemsstaterna. I en värdepappersfond får enligt artikel 19.2 i UCITS-direktivet för det första ingå onoterade fondpapper upp till maximalt av fon- dens värde. Den regeln i UCITS-direktivet är endast ändrad på så sätt att den även omfattar vissa onoterade penningmarknadsinstrument. I en värdepappersfond får, enligt artikel 19.1 d i UCITS-direktivet, för det andra ingå onoterade fondpapper om det kan förväntas att fondpappe- ren kommer att noteras från det att de emitterades. Det finns därmed inte något utrymme för att - såsom remissinstanserna har föror- dat - i den svenska regleringen föreskriva att tiden skall räknas från det att beslut fattats om att papperen avses bli noterade. Någon gräns för hur stor del av medlen i en värdepappersfond som får placeras i denna typ av onoterade fondpapper finns det inte. Däremot gäller de allmänna reglerna om riskspridning. Om dessa papper inte noteras måste fonden sälja dem, om det sammanlagda onoterade innehavet annars skulle överstiga av fondens värde. Värt att notera är dock att denna regel i UCITS-direktivet inte omfattar penningmarknadsinstrument, vil- ket sannolikt beror på att penningmarknadsinstrument normalt har en löptid som är kortare än . I en värdepappersfond kan, med tillämpning av en kombination av de två nämnda bestämmelserna, från tid till annan ingå onoterade fondpapper och penningmarknadsinstrument som överstiger av fondens värde. Även om detta således är tillåtet kan det i vissa fall vara olämpligt. Det kan tänkas uppkomma fall där en värdepappersfond regelmässigt ligger i onoterade innehav. Detta kan skapa värderingsproblem och kan påverka värdepappersfondens karaktär. I syfte att ge större möjligheter att vidta lämpliga åtgärder bör det krävas av fondbolaget att det informerar inspektionen när det, med stöd av ovan angivna bestämmelser, har placerat en fonds medel i fondpapper och penningmarknadsinstrument som överstiger av fondens värde. Det är således fråga om ett anmälnings- förfarande som ger inspektionen möjlighet att agera. ger fondbola- gen in en allmän information om fondernas innehav till Finansinspek- tionen, se t.ex. föreskrifter (FFFS 2001:18) om rapportering av värdepappersfonders innehav av fondpapper och andra finansiella instrument. Information om onoterade innehav av fondens värde bör lämpligen kunna inordnas i detta system. Fondbolaget bör också i fondbestämmelserna ange de värderings- principer som används vid värderingen av onoterade innehav. Regeringens förslag: I en värdepappersfond får, som huvudregel, fond- papper och penningmarknadsinstrument från en och samma emittent inte uppgå till av fondens värde. Fondpapper och penningmarknadsinstrument från en och samma emittent får dock uppgå till 1.högst av fondens värde om de är utgivna eller garante- rade av en stat, av en kommun eller en statlig eller myndighet iett land inom EES eller av en mellanstatlig organisation i vilken en eller flera stater inom EES är medlemmar, 2.högst av fondens värde om de består av obligationer utgivna av ett kreditinstitut som har säte i ett land inom EES och som enligt författning är underkastat särskild offentlig tillsyn avsedd att skydda innehavare av institutets obligationer, under förutsättning att det sammanlagda värdet av fondens innehav av sådana obligationer är högst av fondens värde, och 3.högst av fondens värde i andra fall än som sägs under 1 eller 2, under förutsättning att det sammanlagda värdet av sådana till- gångar som har högre värde än som sägs i första stycket är högst av fondens värde. I en värdepappersfond får det inte ingå fondpapper och penningmark- nadsinstrument som getts ut av emittenter i en och samma företagsgrupp till sammanlagt av fondens värde. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. , och anmärker att de ändringar som gjordes av UCITS-direk- tivet 1988 innebär att de värdepapper som anges i 5 kap. 5 § första stycket 4 i utredningens förslag - som motsvarar 19 § första stycket 4 lagen om värdepappersfonder - inte skall räknas med vid beräkningen av gränsen på i första stycket 2. Enligt föreningarna synes denna ändring inte ha återspeglats i den svenska lagstiftningen. Före- ningarna har vidare påtalat vissa tolkningsproblem beträffande två av bestämmelserna i utredningens förslag (5 kap. 5 § första stycket 4 och 5 kap. 7 §). Dessa tolkningsfrågor behandlas i författningskommentaren. Skälen för regeringens förslag: Riskspridningsreglerna i det ändrade UCITS-direktivet är i huvudsak desamma som . Således får en värdepappersfond inte exponeras mot samma emittent med mer än (respektive 10, ) av fondens tillgångar. Vidare finns bestämmelsen om vissa obligationer och andra skuldförbin- delser kvar. I artikel 22.5 första stycket i UCITS-direktivet anges att Vid beräk- ningen av den gräns på som anges i punkt 2 skall inte de överlåtbara värdepapper och penningmarknadsinstrument som anges i punkterna 3 och 4 beaktas (se förslagsrutan punkterna 1-3). Vi anser i likhet med , och att regeln bör genomföras i lagen om investeringsfonder. fick en värdepappersfond inte investera av sina tillgångar i värdepapper med samme utgivare.