prop · GQ03109 · 2003-03-19 00:00:00 — Beslutet skall även anmälas till polis-, tull- och lotsmyndigheterna, samt berörd hamn. Vidare bör beslutet kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol med krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Regeringen föreslår att regleringen angående avgångsförbud förs in i 13 § andra stycket och 1418 §§ bulklagen. 5.2.4.13Påföljder vid brott mot lagens bestämmelser Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör de skyldigheter som han eller hon har ålagts enligt lagen om lastning och lossning av bulkfartyg döms till böter eller fängelse . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud för ett fartyg att avgå från hamn döms till böter eller fängelse i högst . Promemorians förslag: Promemorians förslag innebar att påföljden för samtliga brott mot lagen skulle vara böter eller fängelse i högst . Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte framfört några synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 16 i bulkdirektivet skall medlemsstaterna fastställa ett påföljdssystem för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. I den svenska lagen bör därför straffbestämmelser införas, med innebörd att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen döms till böter eller fängelse , och att den som på samma sätt bryter mot ett meddelat beslut om avgångsförbud döms till böter eller fängelse i högst . När det gäller den första kategorin av brott anser regeringen att den straffskala som föreslås bättre än promemorians förslag överensstämmer med de straffskalor som finns i andra lagar vid motsvarande brott. De personer som dessa bestämmelser närmast tar sikte på är terminaloperatörer, befälhavare och terminalrepresentanter. När det gäller avgångsförbudet kan det även bli aktuellt att åtala en redare eller fartygsägare om han eller hon har underlåtit att göra vad som skäligen kunnat krävas för att förhindra att fartyget lämnade hamnen. Det bör dock inte komma i fråga att utdöma både straff och vite för samma gärning. I lagen bör därför införas en bestämmelse med den innebörden att om någon bryter mot ett avgångsförbud som har förenats med vite, skall han inte dömas till ansvar. Det föreslås att påföljdsbestämmelserna införs i 1922 §§ bulklagen. Direktivet 93/104/EG om arbetstidens förläggning med ändringsdirektiv /34/EG Rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (arbetstidsdirektivet) innehåller föreskrifter om bl.a. arbetstiden för arbetstagare, se bilaga 9. Enligt direktivet skall varje arbetstagare inom gemenskapen ha rätt till en viloperiod samt en årlig, betald semester. Direktivet skall tillämpas inom alla arbetsområden, såväl offentliga som privata, i den betydelse som avses i artikel 2 i rådets direktiv /391/EEG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet, med undantag för luft-, järnvägs-, väg- och sjötransporter, havsfiske liksom annat arbete till sjöss samt det arbete som utförs av läkare under utbildning. antogs och rådets direktiv /34/EG om ändring av rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av det direktivet (ändringsdirektivet), bilaga 8. Genom ändringsdirektivet blir ett antal artiklar i arbetstidsdirektivet tillämpliga på bl.a. arbetstagare ombord på sjögående fiskefartyg. Regeringen lägger i detta avsnitt fram förslag på hur dessa artiklar skall genomföras. Det skall noteras att fiskebranschen har en speciell struktur där fiskarna delar på vinsten genom ett andelssystem. Fiskarna betraktar sig därför i regel som egna företagare. Endast i den mån fiskarna är arbetstagare träffas de av direktivets tillämpning. Huruvida en fiskare är arbetstagare eller inte måste avgöras utifrån en tolkning av begreppet arbetstagare. På samma sätt avgörs tillämpningsområdet för exempelvis lagen (1982:80) om anställningsskydd. För det fall att en tvist om tolkningen skulle uppkomma ankommer det i sista hand på domstolen att avgöra om någon är arbetstagare i lagens mening eller inte. Förutom de artiklar som skall genomföras enligt förslagen i detta avsnitt blir ytterligare ett antal artiklar i arbetstidsdirektivet tillämpliga på nämnda personalkategori. Dessa artiklar påkallar dock inte några lagändringar. Det skall också nämnas att genom ändringsdirektivet införs även definitioner på och regler om bl.a. mobila arbetstagare och offshorearbete. Föreliggande förslag avser emellertid endast genomförande av direktivets reglering av arbetstagare på fiskefartyg. Arbetstidsdirektivet i övrigt behandlas av arbetstids- och semesterregler (Knas), som i delbetänkandet Tid för arbete och ledighet (SOU 2002:58) har lämnat vissa förslag till hur arbetstidsdirektivet med dess ändringar skall genomföras. Arbets- och vilotidsbestämmelser för anställda ombord på . fiskefartyg och kompletterande bestämmelser för sjömän Regeringens förslag: Bestämmelserna om minsta tillåtna vilotid för sjömän i 4 § lagen (1998:958) om vilotid för sjömän skall även gälla anställda ombord på fiskefartyg. Det införs en bestämmelse om att den sammanlagda arbetstiden skall uppgå till . Denna bestämmelse skall gälla såväl sjömän som arbetstagare ombord på fiskefartyg. Möjligheten att göra kollektivavtalsvisa undantag begränsas på så sätt att det föreskrivs att undantagen så långt det är möjligt skall följa de föreskrivna arbets- och vilotidsmåtten, varvid hänsyn dock får tas till oftare förekommande eller längre ledigheter eller beviljande av kompensationsledighet. Denna ändring skall gälla såväl sjömän som arbetstagare ombord på fiskefartyg. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har uttalat sig invänder mot det sätt som har valts för att genomföra direktivet. ifrågasätter varför direktivet genomförs endast för sjömän i havsfiske och inte för mobila arbetstagare och offshorearbetare. förordar att vilotidsreglerna för arbetstagare på fartyg samlas i en separat lagstiftning och att den s.k. 48- timmarsregeln inte genomförs i lagen (1998:958) om vilotid för sjömän (vilotidslagen) eftersom sjömäns skyddsbehov av vilotid redan är mer än tillräckligt tillgodosett. sjöfolk, och anser att förslaget med en årsbaserad arbetstid om i genomsnitt är bl.a. orealistiskt, okontrollerbart och alltför generöst mot arbetsgivarna och förordar att en normalarbetstid om samt en sexdagarsvecka reflekteras i författningstexten i likhet med vad som stadgas i 180 och rådets direktiv /63/EG av om det avtal om arbetstidens organisation för sjömän som ingåtts mellan () och in Union (FST). Ytterligare ett argument som åberopas mot att 48-timmarsregeln införs är att regeln utgör ett hot mot fartygets, de ombordanställdas och lastens säkerhet. och tillstyrker dock förslaget att vilotidslagens bestämmelser även skall omfatta arbetstagare på fiskefartyg. och uppger att i den mån det finns några svenska fiskare som är anställda, kommer arbets- och vilotidsreglerna att skapa problem för fiskelagen att få fisket att fungera. framhåller dock att när det gäller de förhållanden som råder i yrkesfiske med intensiva arbetsperioder följda av lugnare perioder kan det vara en klar fördel med en 48-timmarsregel. Skälen för regeringens förslag Artikel 17b i arbetstidsdirektivet I den nya artikel 17b som införs genom ändringsdirektivet finns det, i stället för de bestämmelser om arbetstidens längd och uppdelning som gäller för den övriga arbetsmarknaden i arbetstidsdirektivet, särskilda bestämmelser om arbetstid/vilotid för arbetstagare ombord på sjögående fiskefartyg. I artikel 17b.2 anges att alla arbetstagare ombord på ett sjögående fiskefartyg som för en medlemsstats flagg har rätt till tillräcklig vila samt att veckoarbetstiden skall begränsas till maximalt i genomsnitt . Medlemsstaterna skall vidare, enligt artikel 17b.3, säkerställa att arbetstiden begränsas till ett högsta antal timmar som inte får överskridas , eller att ett minsta antal timmar för vila garanteras . Gränserna för arbets- eller vilotid skall, enligt artikel 17b.4, vara antingen a) ett högsta antal timmar som arbetstiden inte får överskrida, nämligen b) ett lägsta antal timmar som vilotiden inte får understiga, nämligen I artikel 17b.5 föreskrivs följande. Vilotiden får inte delas upp på mer än två perioder, av vilka den ena skall vara minst lång och intervallen mellan två på varandra följande viloperioder får inte överskrida . Artikel 17b.6 föreskriver rätt till vissa undantag genom lag eller kollektivavtal. I artikel 17b.7 anges att befälhavaren på ett sjögående fiskefartyg skall ha rätt att kräva att arbetstagare ombord arbetar det antal timmar som behövs för att trygga fartygets, de ombordvarandes eller lastens omedelbara säkerhet, eller för att bistå andra fartyg eller personer i sjönöd. Av artikel 17b.8 framgår att medlemsstaterna får föreskriva att arbetstagare ombord på sjögående fiskefartyg, för vilka det fastställs i nationell lagstiftning eller praxis att dessa fartyg inte tillåts fiska av kalenderåret, som är längre än en månad, skall ta årlig semester i enlighet med artikel 7. Genomförande av arbetstids- och vilotidsbestämmelserna De bestämmelser om arbetstid/vilotid som finns i ändringsdirektivet motsvaras i allt väsentligt av den reglering för sjömän som återfinns i (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg samt rådets direktiv /63/EG av om det avtal om arbetstidens organisation som ingåtts av European Community Shipowners´Association (ESCA) och in Union (FST). Den svenska lagstiftningen, lagen (1998:958) om vilotid för sjömän (vilotidslagen), har anpassats till den reglering som konventionen och direktivet föreskriver (prop. 1997/98:128 och prop. 2001/02:108). Ändringsdirektivet kan därmed genomföras genom att vilotidslagen till viss del görs tillämplig för anställda ombord på fiskefartyg. Med anställd avses här detsamma som sedvanligen omfattas av begreppet arbetstagare. De gränser som anges i artikel 17b.35 motsvarar, om man väljer alternativet att föreskriva om minsta tillåtna vilotid, regleringen i 4 § vilotidslagen. I 4 § föreskrivs nämligen att vilotiden inte får understiga och . Det får anses lämpligt att välja samma alternativ för både sjömän och anställda ombord på fiskefartyg. Bestämmelserna i 4 § vilotidslagen bör därför göras tillämpliga på anställda ombord på fiskefartyg. Det föreslås att detta föreskrivs i en ny 15 § i vilotidslagen. I 6 § vilotidslagen föreskrivs att tillfälliga avvikelser från bestämmelserna i bl.a. 4 § får fara för liv, 6 kap. 6 § andra stycket och 8 kap. 3 eller 4 § sjölagen (1994:1009), 3) delta i 5) genomföra en åtgärd som föranleds av att besättningen har minskat under resan, 6) genomföra en annan åtgärd som inte tål uppskov och som inte kunnat planeras att utföras . Sjömän som deltagit i arbete enligt första stycket skall så snart det är möjligt kompenseras med vila av tillräcklig längd. Bestämmelsen i artikel 17b.7, att befälhavaren skall ha rätt att kräva att arbetstagare ombord arbetar det antal timmar som behövs för att trygga fartygets, de ombordvarandes eller lastens omedelbara säkerhet, eller för att bistå andra fartyg eller personer i sjönöd, kan införlivas genom att 6 § vilotidslagen görs tillämplig för fiskefartyg. Detta kan också föreskrivas i den nya 15 § vilotidslagen. Bestämmelsen i artikel 17b.2 om att arbetstiden maximalt skall utgöra har ingen direkt motsvarighet i vilotidslagen. I 7 § föreskrivs visserligen att, om den ordinarie arbetstiden överstiger , skall ersättning för överskjutande tid lämnas i form av fritid i hamn eller på annat sätt enligt vad som fastställs i kollektivavtal. Denna bestämmelse kan dock inte helt anses motsvara artikel 17b.2. I stället bör man föreskriva en uttrycklig regel om att den sammanlagda arbetstiden får uppgå till . Det framstår som rimligt att denna bestämmelse även skall gälla sjömän, dels för att det är en lämpligt avvägd maximigräns för arbetsuttaget och dels för att lagstiftningen för arbetstagare till sjöss inte skall bli alltför splittrad. I klausul 4 till rådets direktiv /63/EG anges dessutom att standarden för sjömäns normala arbetstid i princip grundas på en åtta timmars arbetsdag med en vilodag och ledighet på allmänna helgdagar. Det föreslås därför att bestämmelsen gäller både för sjömän och för arbetstagare ombord på fiskefartyg. En sådan bestämmelse kan lämpligen infogas som en ny 7 b § i vilotidslagen. i 15 § vilotidslagen görs den även tillämplig för anställda ombord på . 2002/03:109 fiskefartyg. Det skall förtydligas att den nya bestämmelsen i 7 b § inte är avsedd att utgöra någon ny riktlinje för sjömännens arbetstid. Bestämmelsen utgör således inte något undantag från vare sig 7 § (som reglerar den ordinarie arbetstiden) eller lagens bestämmelser om minsta tillåtna vilotid, utan dessa skall alltjämt följas. Av t.ex. 7 § framgår att om den ordinarie arbetstiden överstiger skall ersättning för överskjutande tid lämnas i form av fritid i hamn eller på annat sätt enligt vad som fastställts i kollektivavtal. I arbetstidsdirektivets artikel 17b.6, som införts genom ändringsdirektivet, finns en möjlighet att föreskriva om vissa undantag. I enlighet med allmänna principer om skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet och på objektiva grunder eller av tekniska skäl, eller av skäl som har att göra med arbetets organisation, kan medlemsstaterna bevilja undantag från de gränser som anges i artikelns punkter 2, 4 och 5, inbegripet fastställande av beräkningsperioder. Dessa undantag kan fastställas antingen i lagar och andra författningar under förutsättning att samråd, om möjligt, förts mellan företrädare för berörda arbetsgivare och arbetstagare och försök gjorts för att uppmuntra alla former av relevant social dialog, eller i kollektivavtal eller avtal mellan arbetsmarknadens parter. Ändringsdirektivets möjlighet att tillåta kollektivavtalsvisa undantag från gränserna för vilotidens uppdelning över dygnet och veckan, samt från den maximala årsarbetstiden bör utnyttjas. Sådana undantag skall enligt direktivet så långt möjligt överensstämma med de fastställda normerna, varvid hänsyn dock får tas till oftare förekommande eller längre ledighetsperioder eller beviljande av kompensationsledighet till arbetstagare. Denna bestämmelse får, oaktat att den lämnar ett stort utrymme till parterna, anses utgöra en gräns för i vad mån kollektivavtalsvisa undantag kan godtas. En motsvarade begränsningsregel finns för sjömännen i direktivet 1999/63/EG. Den begränsning i möjligheten till kollektivavtalsvisa undantag bör gälla såväl arbetstagare ombord på fiskefartyg som sjömän. Regeringen föreslår därför att det föreskrivs i 3 § vilotidslagen att undantag genom kollektivavtal kan göras från 7 b § (48-timmarsreglen) och från 4 § (minimigränserna för daglig och vila) men att ovan nämnda begränsning då måste iakttas. Genom den nya 15 § kan bestämmelsen också göras tillämplig för anställda ombord på fiskefartyg. Regeringens förslag: Om befälhavaren ombord på ett fiskefartyg uppsåtligen eller av oaktsamhet använder en arbetstagare i strid med bestämmelserna i vilotidslagen, skall hon eller han dömas till penningböter. Om arbetsgivaren känt till eller borde ha känt till att befälhavaren använt en arbetstagare i strid med bestämmelserna i vilotidslagen, skall arbetsgivaren dömas till penningböter. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. 2002/03:109 Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig. Skälen för regeringens förslag: Överträdelse av bestämmelserna om vilotid på fiskefartyg bör vara straffsanktionerade på samma sätt som överträdelser av bestämmelserna om vilotid för sjömän. Som jämförelse kan nämnas att det i 24 § arbetstidslagen (1982:673) också finns straffbestämmelser om arbetsgivaren uppsåtligen eller av oaktsamhet anlitat en arbetstagare i strid med bestämmelserna om arbetstidens fördelning. Vi föreslår därför att vad som sägs i 14 § 3 vilotidslagen även skall gälla för befälhavare ombord på fiskefartyg och att vad som sägs i 14 § 4 vilotidslagen i motsvarande mån skall gälla arbetsgivare ombord på ett sådant fartyg som avses i 2 § 1 samma lag. Detta kan föreskrivas i den nya bestämmelsen, 15 §. Regeringens förslag: Arbetsgivare för anställda ombord på fiskefartyg skall se till att det på fartyget förs anteckningar om arbetstid. Anteckningarna skall hållas tillgängliga vid tillsynsförrättning. Anställda på fiskefartyg skall ha rätt att själva eller genom någon annan ta del av anteckningarna och få en kopia av dessa. Samma rätt skall fackliga organisationer som företräder de anställda ha. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag i sak. Regeringen har dock valt att föreslå en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Endast har yttrat sig angående ändringar i vilotidslagen. Verket anser att eftersom krav på anteckningar om vilotid redan regleras i 10 § vilotidslagen skall kravet på att anteckningar om arbetstid och vilotid skall föras framgå av vilotidslagen och inte genom ett bemyndigande. Skälen för regeringens förslag: I artikel 11 i arbetstidsdirektivet föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att arbetsgivare som regelbundet sysselsätter nattarbetande anmäler detta till de behöriga myndigheterna om dessa begär det. Enligt 10 § vilotidslagen skall befälhavaren eller den han utser se till att det på fartyget förs anteckningar om vilotid. Anteckningarna skall hållas tillgängliga vid tillsynsförrättning. Vilotidslagen hänvisar till fartygssäkerhetslagen när det gäller sådan tillsyn. Vidare har i 13 § vilotidslagen regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigats att meddela föreskrifter om bl.a. anteckningar om vilotid. Enligt 10 kap. i nuvarande fartygssäkerhetslag (1988:49) utövar tillsyn över efterlevnaden av vilotidslagen genom besiktningar och inspektioner. Denna reglering gäller även fiskefartyg. skall kontrollera att anteckningar om vilotid förs i enlighet med vad som följer av vilotidslagen. Redaren samt befälhavaren skall också lämna tillsynsmyndigheten det bistånd den behöver vid tillsynsförrättningarna och lämna varje upplysning som den begär vid sådana förrättningar. Tillsynen av att reglerna om vilotid följs inklusive skyldighet för Prop. 2002/03:109 befälhavaren att dels dokumentera och dels redovisa sjömännens vilotid för tillsynsmyndigheten är alltså redan reglerad. Artikel 11 i arbetstidsdirektivet kan därmed genomföras genom att göra det redan befintliga tillsynsförfarandet tillämpligt även på anställda ombord på fiskefartyg. Detta bör föreskrivas genom hänvisningar i den nya 15 § vilotidslagen. På så sätt tillgodoses även de synpunkter om den lagtekniska utformningen som har framfört. I stället för det befintliga kravet om anteckning av vilotid, bör kravet gälla anteckning av arbetstid. Att genomföra artikel 11 på detta sätt innebär i och för sig att det införs en skyldighet för arbetsgivaren att se till att det förs anteckningar om arbetstagarnas arbetstider, ett krav som arbetstidsdirektivet inte ställer avseende anställda ombord på fiskefartyg. I detta avseende bör det dock inte göras någon skillnad mellan sjömän och anställda på fiskefartyg. Förslaget innebär också att tillsynen av att bestämmelserna efterlevs blir verkningsfull genom att arbetstiderna blir verifierbara i efterhand. Arbetstidsdirektivet hindrar inte heller att medlemsstaterna inför gynnsammare bestämmelser för arbetstagarna. En annan följd av de hänvisningar som föreslås är att rätten för sjömän att ta del av anteckningar om arbetstid och få en kopia av dessa kommer att bli tillämplig även på anställda på fiskefartyg. Även om arbetstidsdirektivet inte heller ställer detta krav bör regleringen i vilotidslagen i förevarande fall vara densamma för anställda på fiskefartyg och för sjömän. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få föreskriva om läkarundersökningar av sådana anställda ombord på fiskefartyg som är sysselsatta i nattarbete och om skyldighet för arbetsgivaren att bekosta sådana undersökningar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga remissinstanser har yttrat sig. Skälen för regeringens förslag: Nattarbetande har enligt artikel 9 i arbetstidsdirektivet rätt till en fri hälsoundersökning innan de börjar anställningen och därefter rätt till regelbundna hälsoundersökningar. Enligt artikel 10 i samma direktiv får medlemsstaterna för vissa kategorier av nattarbetande meddela särskilda regler när det gäller arbetstagare som riskerar hälsa eller säkerhet genom sitt nattarbete. Direktivets bestämmelser om rätt till hälsoundersökningar har ingen direkt motsvarighet i gällande rätt såvitt avser anställda ombord på fiskefartyg, förutom kraven i 5 kap. 4 § nuvarande fartygssäkerhetsförordning (1988:594) om att besättningsmedlemmar ombord på fiskefartyg med en bruttodräktighet om minst 20 skall uppfylla de krav på syn och hörsel som anges i föreskrifter meddelade med stöd av förordningen (1979:38) om läkarintyg för sjöfolk. Artikel 10 i arbetstidsdirektivet har för den övriga arbetsmarknaden som träffas av direktivets tillämpningsområde redan införlivats genom Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter AFS 1997:8, efter bemyndigande i 4 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160) och 18 § arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Genomförandet av artikel 10 för anställda ombord på fiskefartyg bör kunna göras på motsvarande sätt. I den lagrådsremiss som föregick denna proposition föreslog regeringen att bemyndigande om läkarundersökningar för fiskare skulle placeras i vilotidslagen. Lagrådet har i sitt yttrande påtalat att det skulle bidra till överskådligheten om bemyndigandet placerades i anslutning till andra lagbestämmelser om läkarundersökning för ombordanställda. De huvudsakliga bestämmelserna i detta avseende finns i 1821 §§ mönstringslagen (1983:929), som innehåller materiella bestämmelser om läkarundersökningar och läkarintyg. Lagen gäller sjömän ombord på svenska handelsfartyg och vissa angivna utländska handelsfartyg, men regeringen får föreskriva att lagen skall tillämpas även i fråga om andra fartyg. Regeringen instämmer i att placeringen av bemyndigandet om läkarundersökningar för fiskare i vilotidslagen inte är idealisk. Att utan närmare underlag göra de materiella bestämmelser som finns i mönstringslagen tillämpliga på fiskefartyg är dock inte möjligt. Enligt regeringens uppfattning bidrar det heller inte till överskådligheten att i den lagen ta in ett bemyndigande avseende fiskefartyg när lagen i övrigt inte gäller dessa fartyg. Vilotidslagen framstår trots allt som det lämpligaste alternativet, och bemyndigandets placering i den lagen kan motiveras med att det är arbetstidens förläggning som ligger till grund för behovet av läkarundersökning. Lagrådet har vidare ansett att begreppet natt måste definieras närmare och avse en period mellan två bestämda klockslag. Regeringen föreslår att som natt skall i detta sammanhang avses perioden mellan och 6. Regeringen föreslår därför att det som en ny 16 § i vilotidslagen införs en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om läkarundersökning av en anställd ombord på ett sådant fartyg som avses i 2 § 1 om han eller hon normalt utför minst av sitt arbetspass , eller troligen kommer att fullgöra minst en tredjedel av sin årsarbetstid (jfr artikel 2 i arbetstidsdirektivet). Vidare föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att föreskriva om skyldighet för arbetsgivaren att bekosta läkarundersökningen. (Jfr 1 och 2 §§ AFS 1997:8). På så sätt genomförs artiklarna 9 och 10 i arbetstidsdirektivet. 5.3Undantag från vilotidslagen för personer som inte är anställda m.m.