prop · GR0355 · 2003-12-15 00:00:00 — Den ensamrätt som ett patent ger för ett alster som innehåller eller består av genetisk information omfattar, med undantag för sådant som enligt 1 b § första stycket inte kan utgöra en patenterbar uppfinning, allt material i vilket alstret införlivas och i vilket den genetiska informationen innefattas och utövar sin funktion. Paragrafen, som är ny, innehåller kompletterande bestämmelser om patenträttens innehåll när det gäller uppfinningar som avser biologiskt material. Bestämmelserna utgör ett komplement till 3 § och har behandlats i avsnitt 8.48.5. Genom bestämmelserna genomförs artiklarna 89 i direktivet. I klargörande syfte införs en uttrycklig bestämmelse i paragrafens första stycke om att det patenträttsliga skyddet för ett biologiskt material, som på grund av uppfinningen har vissa bestämda egenskaper, omfattar allt biologiskt material i identisk eller differentierad form med dessa egenskaper som erhålls ur detta material genom reproduktion eller mångfaldigande. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 8.4, motsvarar artikel 8.1 i direktivet. I paragrafens andra stycke införs en bestämmelse om patentskyddets omfattning när det gäller förfaranden för framställning av biologiskt material. I 3 § första stycket 3 finns en bestämmelse om att ensamrätten på grund av ett förfarandepatent också omfattar alster som har tillverkats genom det patenterade förfarandet. Här klargörs att ensamrätten inte bara omfattar det biologiska material som direkt framställs genom förfarandet, utan också allt annat biologiskt material i identisk eller differentierad form som genom reproduktion eller mångfaldigande erhålls från det först framställda biologiska materialet. En förutsättning för detta är att det först framställda materialet på grund av uppfinningen har vissa bestämda egenskaper och att också det senare erhållna materialet har dessa egenskaper. Patentskyddet för ett förfarande som används för framställning av exempelvis en bakterie, omfattar alltså inte endast de först framställda bakterierna, utan också bakterier som senare självreproduceras ur de först framställda bakterierna. Patenthavaren får på detta sätt ett skydd som är jämförbart med vad som gäller för produkter som inte kan reproducera eller mångfaldiga sig själva. Det krävs inte att det senare erhållna materialet har samtliga egenskaper gemensamma med ursprungsmaterialet, utan det är tillräckligt att de bestämda egenskaper som har erhållits genom uppfinningen är gemensamma. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 8.4, motsvarar artikel 8.2 i direktivet. Patentskyddet skall i vissa fall omfatta också sådant material som de skyddade alstren infogas i. Bestämmelserna om detta finns i paragrafens tredje stycke. Skyddet för ett alster som innehåller eller består av genetisk information omfattar enligt bestämmelsen allt material i vilket alstret införlivas och i vilket den genetiska informationen innefattas och utövar sin funktion. Genom hänvisningen till 1 b § första stycket klargörs att människokroppen i sina olika bildnings- och utvecklingsstadier inte kan bli föremål för något patentskydd, även om alstret infogats där. Bestämmelsen i detta stycke, som har behandlats i avsnitt 8.5, motsvarar artikel 9 i direktivet. Överlåter patenthavaren eller någon med dennes samtycke vegetabiliskt reproduktionsmaterial till en jordbrukare för att utnyttjas i jordbruket, får jordbrukaren, utan hinder av 3 och 3 a §§, använda skörden för reproduktion eller mångfaldigande i det egna jordbruket. Omfattningen av och villkoren för detta undantag från patenthavarens ensamrätt framgår av artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av om gemenskapens växtförädlarrätt och av de tillämpningsföreskrifter som har meddelats med stöd av artikeln. Överlåter patenthavaren eller någon med dennes samtycke avelsdjur eller annat animaliskt reproduktionsmaterial till en jordbrukare, får denne, utan hinder av 3 och 3 a §§, använda djuret eller det andra materialet för jordbruksändamål i sin jordbruksverksamhet. Jordbrukaren får dock inte sälja skyddade djur eller annat material inom ramen för eller i syfte att bedriva yrkesmässig reproduktionsverksamhet. Jordbrukarens rätt enligt andra stycket får inte utövas i vidare omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till jordbrukarens behov och patenthavarens intressen. Paragrafen, som är ny, innehåller undantag från patenthavarens ensamrätt när det gäller reproduktionsmaterial som används i jordbruksverksamhet (s.k. jordbruksundantag). Genom bestämmelserna, som har behandlats i avsnitt 8.7, genomförs artikel 11 i direktivet. Bestämmelserna i paragrafens första stycke behandlar jordbruksundantag beträffande vegetabiliska produkter. Undantaget innebär att jordbrukaren, utan hinder av 33 a §§, får använda sin skörd för reproduktion och mångfaldigande i det egna jordbruket. Omfattning och villkor för detta är de samma som enligt artikel 14 i EG:s växtförädlarrättsförordning nr 2100/94. Samma regler skall således gälla som för jordbruksundantag enligt 2 kap. 5 § växtförädlarrättslagen (jfr prop. 1996/97:128 s. 90 f.). I andra och tredje styckena ges regler angående jordbruksundantag när det gäller djur och annat animaliskt reproduktionsmaterial. En överlåtelse av avelsdjur eller annat animaliskt reproduktionsmaterial innebär enligt denna bestämmelse att jordbrukaren, utan hinder av 33 a §§, får rätt att använda djuret eller det andra materialet i sin egen jordbruksverksamhet. Däremot omfattar undantaget inte rätt att sälja djur eller annat animaliskt reproduktionsmaterial inom ramen för eller i syfte att bedriva yrkesmässig reproduktionsverksamhet. Jordbrukarens rätt får inte utövas i vidare omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till jordbrukarens behov och patenthavarens intressen. En ansökan om patent skall göras skriftligen hos patentmyndigheten eller, i fall som avses i 3 kap., hos patentmyndigheten i en främmande stat eller hos en internationell organisation. Ansökan skall innehålla en beskrivning av uppfinningen, innefattande även ritningar om sådana behövs, samt bestämda uppgifter om vad som söks skyddat genom patentet (patentkrav). Den omständigheten att uppfinningen avser en kemisk förening medför inte att en bestämd användning måste anges i patentkravet. Ansökan skall innehålla uppgift om hur uppfinningen kan tillgodogöras industriellt, om det inte följer av uppfinningens art. Om uppfinningen avser en gensekvens eller delsekvens av en gen skall det dock alltid anges i ansökan hur uppfinningen kan tillgodogöras industriellt. Beskrivningen av uppfinningen skall vara så tydlig att en fackman med ledning av den kan utöva uppfinningen. En uppfinning som avser ett biologiskt material eller innebär användning av ett sådant material skall i de fall som anges i 8 a § anses tillräckligt tydligt angiven endast om dessutom villkoren i den paragrafen är uppfyllda. Ansökan skall dessutom innehålla ett sammandrag av beskrivningen och patentkraven. Sammandraget är endast avsett att ge teknisk information om innehållet i patentansökan och får inte tillmätas betydelse i något annat avseende. I ansökan skall uppfinnarens namn anges. Om patent söks av någon annan än uppfinnaren, skall sökanden styrka sin rätt till uppfinningen. Sökanden skall betala en ansökningsavgift. För ansökan skall sökanden också betala en årsavgift för varje avgiftsår som börjar innan ansökan slutligt har avgjorts. Ett avgiftsår enligt denna lag omfattar och räknas från den dag då ansökan gjordes eller skall anses gjord och därefter från motsvarande dag efter kalendern. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om var en patentansökan skall ges in och vad en ansökan skall innehålla. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 7.8 och 11.4. Genom ändringarna genomförs artikel 5.3 och delar av artiklarna i direktivet. I paragrafens andra stycke införs en ny bestämmelse om att patentansökan alltid skall innehålla uppgift om hur uppfinningen kan tillgodogöras industriellt, om det inte följer av uppfinningens art. Detta motsvarar vad som gäller enligt de av () utfärdade patentbestämmelserna (PRVFS 1997:1, P:32, 6 § tredje stycket). Vidare införs en uttrycklig bestämmelse om att patentansökan alltid skall innehålla uppgift om hur uppfinningen kan tillgodogöras industriellt, om det är fråga om en uppfinning som avser en gensekvens eller delsekvens av en gen. Skillnaden mellan den generella bestämmelsen och den särskilda bestämmelsen för gensekvenser och delsekvenser av gener är alltså att den industriella användningen alltid måste anges i det senare fallet. Genom bestämmelsen om gensekvenser och delsekvenser av gener, som har behandlats i avsnitt 7.8, genomförs artikel 5.3 i direktivet. Vidare har bestämmelserna om tillräcklig beskrivning i samma stycke ändrats så att de överensstämmer med bestämmelserna om deposition i 8 a § (se nedan). Denna ändring till följd av artikel 13i direktivet har behandlats i avsnitt 11.4. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Dessa innebär alltså inte någon ändring i sak. Om en uppfinning avser ett biologiskt material som varken är allmänt tillgängligt eller i ansökningshandlingarna kan beskrivas så att en fackman med ledning av dessa kan utöva uppfinningen, eller om uppfinningen innebär användning av ett sådant material, skall det biologiska materialet deponeras senast den dag då ansökan görs. Det biologiska materialet skall därefter fortlöpande finnas deponerat så att den som enligt denna lag är berättigad att få prov från materialet kan få sitt prov levererat i . Regeringen föreskriver var depositioner får göras. Upphör ett deponerat biologiskt material att vara livsdugligt eller kan av annan orsak prov inte tillhandahållas från materialet, får det ersättas med en ny deposition av samma biologiska material inom den tid och i den ordning som regeringen föreskriver. Har så skett, skall den nya depositionen anses gjord redan den dag då den tidigare depositionen gjordes. I paragrafen anges i vilka fall det krävs att det biologiska materialet deponeras för att en bioteknisk uppfinning skall anses vara tillräckligt tydligt beskriven. Paragrafen innehåller också bestämmelser om sådan deposition. Genom ändringarna i paragrafen, som har behandlats i avsnitt 11.4, genomförs delar av artiklarna i direktivet. Paragrafen har ändrats så att bestämmelserna gäller biologiskt material i allmänhet och inte som tidigare endast mikroorganismer. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Dessa innebär alltså inte någon ändring i sak. Från och med den dag då patentet meddelas skall handlingarna i ärendet hållas tillgängliga för var och en. från den dag då patentansökan gjordes, eller, om prioritet yrkas, den dag från vilken prioriteten begärs, skall handlingarna, om de inte redan har gjorts tillgängliga enligt första stycket, hållas tillgängliga för var och en. Om ansökan har avskrivits eller avslagits, skall handlingarna dock hållas tillgängliga endast om sökanden begär att ansökan återupptas, överklagar eller gör en framställning enligt 72 eller 73 §. På begäran av sökanden skall handlingarna hållas tillgängliga tidigare än vad som följer av första och andra styckena. När handlingarna blir tillgängliga enligt andra eller tredje stycket, skall det kungöras. Innehåller en handling en företagshemlighet och rör den inte en uppfinning på vilken patent söks eller har meddelats, får patentmyndigheten på yrkande besluta, om det finns särskilda skäl för det, att handlingen inte får lämnas ut. Om ett sådant yrkande har framställts, får handlingen inte lämnas ut förrän yrkandet har ogillats genom ett beslut som har vunnit laga kraft. Om ett biologiskt material har deponerats enligt 8 a §, har var och en, med de begränsningar som föreskrivs i detta och följande stycken, rätt att få prov från materialet sedan handlingarna har blivit allmänt tillgängliga enligt första, andra eller tredje stycket. Detta gäller oavsett om patentet har upphört eller förklarats ogiltigt. Prov får inte lämnas ut till någon som till följd av föreskrift i lag eller annan författning inte får ta befattning med det deponerade materialet. Prov får inte heller lämnas ut till någon vars befattning med provet kan antas vara förbunden med en påtaglig risk med hänsyn till materialets skadebringande egenskaper. Till dess att patent har meddelats eller patentansökan har avgjorts slutligt utan att ha lett till patent gäller att prov från en deposition får lämnas endast till en särskild sakkunnig, om sökanden begär det. patentansökan avslås eller återkallas gäller motsvarande under en period av från den dag ansökan lämnades in. föreskriver inom vilken tid en begäran om begränsning får göras och vem som får anlitas som sakkunnig av den som vill få prov. Den som vill få ett prov skall begära det skriftligen hos patentmyndigheten och lämna en förbindelse med det innehåll som regeringen föreskriver för att förebygga missbruk av provet. får lämnas ut endast till en särskild sakkunnig, skall förbindelsen i stället lämnas av denne. patentansökningar, inklusive deponerat biologiskt material. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 11.4. Genom ändringarna genomförs delar av artikel 13 i direktivet. Av paragrafens sjätte stycke jämfört med första stycket följer att envar har rätt att få prov av deponerat material från och med den dag då patent meddelas (se dock vissa begränsningar i samma stycke). Bestämmelserna har, i enlighet med artikel 13.2.c i direktivet, kompletterats med en uttrycklig bestämmelse om att detta gäller även om patentet efter beviljandet har upphört eller ogiltigförklarats. I övrigt har stycket anpassats till att reglerna om deposition skall gälla biologiskt material i allmänhet och inte enbart mikroorganismer. I de fall en ansökan avslagits eller återkallats har den som deponerat ett biologiskt material, enligt en ny bestämmelse i sjunde stycket, möjlighet att begära att prov från det deponerade materialet endast lämnas ut till en särskild sakkunnig. Motsvarande gäller när patent har sökts men ännu inte meddelats. Innebörden av den nya bestämmelsen överensstämmer med innehållet i direktivets artikel 13.4. Regeringen föreskriver inom vilken tid en begäran om begränsning får göras och vem som får anlitas som sakkunnig av den som vill få prov se 25 b § patentkungörelsen (1967:838). I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Dessa innebär alltså inte någon ändring i sak. skall efter invändning upphäva patentet, om det 1.har meddelats trots att villkoren i 12 §§ inte är uppfyllda, 2.avser en uppfinning som inte är så tydligt beskriven att en fackman med ledning av beskrivningen kan utöva uppfinningen, eller 3.omfattar något som inte framgick av ansökan när den gjordes. skall avslå invändningen, om det inte finns något hinder enligt första stycket mot att patentet upprätthålls. Om patenthavaren under invändningsförfarandet har gjort sådana ändringar att hinder inte finns enligt första stycket mot att patentet upprätthålls i sin ändrade lydelse, skall patentmyndigheten förklara att patentet upprätthålls i den ändrade lydelsen. När patentmyndighetens beslut om en invändning har vunnit laga kraft, skall det kungöras. Om beslutet innebär att patentet ändras, skall en ny patentskrift finnas att tillgå hos patentmyndigheten och ett nytt patentbrev utfärdas. Paragrafen innehåller bestämmelser om när patentmyndigheten efter invändning skall upphäva eller ändra ett patent. Ändringen i första stycket första punkten innebär att upphävande skall ske också då patent beviljats i strid med 1 a , 1 b eller 1 c §§. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Dessa innebär alltså inte någon ändring i sak. En tvångslicens för att utöva en uppfinning i får meddelas om 1.det har gått från det att patentet meddelades och från det att patentansökan gjordes, 2.uppfinningen inte utövas i skälig utsträckning i , samt 3.det saknas godtagbar anledning till att uppfinningen inte utövas. Vid tillämpning av första stycket 2 jämställs med utövning av en uppfinning införsel av uppfinningen till från en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller en stat som är ansluten till eller ett område som är anslutet till avtalet om upprättandet av (). Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att erhålla en tvångslicens vid bristande utövning från patenthavarens sida. Genom ändringarna, som har behandlats i avsnitt 9.4.4, anpassas bestämmelserna till artikel 27.1 i och till EG-fördragets bestämmelser om fri rörlighet av varor och tjänster. Ändringarna i paragrafens första stycke är av språklig karaktär. Ändringarna i andra stycket innebär att möjligheten för regeringen att förordna om att utövning i annan stat skall jämställas med utövning i tas bort. I stället införs i stycket en bestämmelse om att införsel av uppfinningen till från vissa stater och områden alltid skall jämställas med utövning i . Att införsel från vissa stater och områden jämställs med utövning i innebär att det är den totala utövningen lokal tillverkning och erbjuden eller faktisk införsel som är avgörande för bedömningen. Om det utifrån en sådan helhetsbedömning inte finns en rimlig tillgång till uppfinningen i , kan det alltså finnas förutsättningar att meddela en tvångslicens enligt bestämmelsen (se avsnitt 9.4.4). En innehavare av ett patent på en uppfinning, vars utnyttjande är beroende av ett patent som tillhör någon annan, kan få en tvångslicens att utnyttja den uppfinning som skyddas av det andra patentet. En sådan licens meddelas endast om sökanden visar att den först nämnda uppfinningen utgör ett viktigt tekniskt framsteg av betydande ekonomiskt intresse i förhållande till den andra uppfinningen. Om en tvångslicens meddelas enligt första stycket har innehavaren av det patent i vilket tvångslicens meddelas rätt att på skäliga villkor få en tvångslicens (motlicens) att utnyttja den andra uppfinningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. beroendepatent. 2003/04:55 i paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.4.2, innebär att bestämmelserna anpassas till artikel 31(l) i och ii i . Enligt ändringarna i första stycket är det en förutsättning för att få tvångslicens att sökanden visar att den nya uppfinningen utgör ett viktigt tekniskt framsteg av betydande ekonomiskt intresse i förhållande till den uppfinning i vilken tvångslicensen skall meddelas. Jämfört med vad som gällt tas möjligheten att bevilja tvångslicens av "särskilda skäl" bort. När tvångslicens meddelas enligt bestämmelserna i paragrafens första stycke har den som tvingas acceptera en sådan tvångslicens rätt till en s.k. motlicens att använda den andra partens uppfinning. Detta framgår av paragrafens andra stycke. Den möjlighet som funnits att avslå ett yrkande om motlicens när det finns "särskilda skäl" tas bort. Rätten till en motlicens är i stor utsträckning att se som en ersättning för tvångslicensen. De förmåner som tvångslicensen respektive en motlicens innebär behöver dock inte vara av sådant lika värde att de kan anses ta ut varandra. Vilka villkor som skall gälla mellan parterna får fastställas av domstolen med beaktande av de speciella förhållandena i varje särskilt fall. Lagtexten har utformats så att det tydligt skall framgå att särskilda villkor, som kan omfatta också ekonomisk kompensation, kan komma att knytas också till en motlicens (se 50 § patentlagen). I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Dessa innebär alltså inte någon ändring i sak. Bestämmelser om överlåtelse av tvångslicens finns i 49 §. En växtförädlare som inte kan få eller utnyttja en växtförädlarrätt utan att göra intrång i ett tidigare meddelat patent kan få en tvångslicens att utnyttja den uppfinning som skyddas av patentet, om en sådan licens är nödvändig för att växtsorten skall kunna utnyttjas. En sådan licens meddelas endast om sökanden visar att växtsorten utgör ett viktigt tekniskt framsteg av betydande ekonomiskt intresse i förhållande till uppfinningen. Om en patenthavare får en tvångslicens i en växtförädlarrätt har innehavaren av växtförädlarrätten rätt att på skäliga villkor få en tvångslicens (motlicens) att utnyttja patenthavarens uppfinning. Bestämmelser om möjlighet för innehavare av ett patent på en bioteknisk uppfinning att under vissa förutsättningar få en tvångslicens att utnyttja en skyddad växtsort växtförädlarrättslagen (1997:306). är ny, innehåller bestämmelser om tvångslicens när rättighetshavare och där den ena ensamrätten utgör patent och den andra växtförädlarrätt (s.k. korsvisa tvångslicenser). Genom bestämmelserna, som har behandlats i avsnitt 9.4.1, genomförs delar av artikel 12 i direktivet. En förutsättning för att tvångslicens skall kunna meddelas enligt första stycket är att växtförädlaren inte kan få eller utnyttja en växtförädlarrätt utan att göra intrång i ett patent. I enlighet med vad som anges i artikel 12.1 måste licensen vara nödvändig för att växtsorten skall kunna registreras eller utnyttjas. Vidare måste sökanden visa att växtsorten är ett viktigt framsteg av betydande ekonomiskt intresse i förhållande till den uppfinning som tvångslicensen skall avse. Vid denna bedömning Prop. 2003/04:55 måste de villkor som kännetecknar respektive ensamrätt beaktas (se När tvångslicens meddelas enligt första stycket har patenthavaren rätt till en s.k. motlicens att utnyttja förädlarens växtsort. Bestämmelser om detta finns i 7 kap. 3 a § andra stycket växtförädlarrättslagen. Paragrafens andra stycke innehåller bestämmelser som ger en innehavare av en växtförädlarrätt rätt att få en s.k. motlicens att utnyttja patenthavarens uppfinning, om patenthavaren har meddelats en tvångslicens enligt 7 kap. 3 a § första stycket växtförädlarrättslagen. Enligt 50 § patentlagen fastställer domstolen i samband med att motlicensen beviljas de villkor som skall gälla för den. Med hänsyn till att domstolarna inte har samma sammansättning i patentmål och i mål om växtförädlarrätt kommer det för svenskt vidkommande inte att vara möjligt att handlägga frågorna om tvångslicens och om motlicens i samma rättegång (jfr t.ex. 14:7 första stycket och 10:17 ). Se även vad som anförs under 46 §. Bestämmelserna har utformats i nära anslutning till innehållet i direktivets artikel 12.1 och 12.3. En tvångslicens får endast beviljas den som kan antas ha förutsättningar att utnyttja uppfinningen på ett godtagbart sätt och i överensstämmelse med licensen. Sökanden måste också visa att han eller hon utan framgång har vänt sig till patenthavaren för att få ett licensavtal på skäliga villkor. En tvångslicens hindrar inte patenthavaren från att själv utnyttja uppfinningen eller att upplåta licenser. En tvångslicens kan övergå till någon annan endast tillsammans med en rörelse där den utnyttjas eller var avsedd att utnyttjas. För sådana tvångslicenser som avses i 46 § första stycket och 46 a § första stycket gäller dessutom att licensen endast får överlåtas tillsammans med det patent eller den växtförädlarrätt som licensen grundats på. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om tvångslicenser. Ändringarna i paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.4.2 och 9.4.3, innebär att bestämmelserna anpassas till artikel 31(b) och 31(l) iii i . Genom bestämmelserna genomförs också artikel 12.3.a i direktivet. Enligt tillägget i paragrafens första stycke skall den som ansöker om tvångslicens visa att han eller hon försökt få en licens genom överenskommelse med den som har patentet. Denna förutsättning för att få tvångslicens gäller generellt för tvångslicenser som meddelas enligt patentlagen. Den omfattar dock inte motlicenser. Bestämmelsen motsvarar artikel 12.3.a i direktivet och artikel 31(b) i . I paragrafens andra stycke har bestämmelsen om överlåtelse av tvångslicenser kompletterats med ytterligare en begränsning för sådana tvångslicenser som beviljats enligt 46 § eller 46 a §.