prop · GQ0365 · 2003-03-20 00:00:00 — Vid bedömningen av ersättningens storlek bör beaktas om handlingen varit avsiktlig eller oavsiktlig. Det bör betraktas som försvå- rande om det har funnits en vilja att kränka någon på grund av tillhörig- heten till de skyddade grupperna. Hänsyn bör också tas till de ovan upp- räknade faktorer som anges i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. I den arbetsrättsliga diskrimineringslagstiftningen finns bestämmelser om jämkning av skadeståndet. Enligt dessa bestämmelser kan, om det är skä- ligt, skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. EG-direktiven kan inte anses lägga hinder i vägen för en sådan relativt allmänt hållen bestäm- melse om jämkning. Regeringen anser att en sådan regel erbjuder ett mått av flexibilitet som kan vara lämpligt med tanke på att den nya lagen tar sikte på varierande situationer. Möjligheten till jämkning bör tillämpas restriktivt. Vem är skadeståndsskyldig? Förbudet mot diskriminering och repressalier gäller i varierande situatio- ner. Förbuden gäller inom offentlig verksamhet och för privaträttsliga subjekt. Det skulle därför kunna uppstå problem med att avgöra vem som är skadeståndsskyldig. Förbuden mot privaträttsliga subjekt kan rikta sig mot t.ex. företag som driver privat arbetsförmedling, arbetstagarorganisationer, arbetsgivar- organisationer, yrkesorganisationer, näringsidkare i form av juridiska personer men även enskilda näringsidkare och hälso- och sjukvård i pri- vat regi. Förbud att diskriminera inom offentlig verksamhet riktar sig mot statliga myndigheter t.ex. länsarbetsnämnden (arbetsmarknadspolitiska verksamheten), (behörighet och legitimation), Riksskatte- verket (F-skattesedel), (socialförsäkring) samt kommuner och landsting (t.ex. socialtjänst samt hälso- och sjukvård). Situationer när ansvar inom offentlig verksamhet kan bli aktuellt är dels när en myndighet fattar beslut eller vidtar åtgärder eller underlåter att vidta åtgärder gentemot en enskild, dels när t.ex. en myndighet är part i ett avtal med en enskild. När det gäller myndigheters beslut är det ofta fråga om myndighetsutövning. Detta är dock inte någon förutsättning för skadeståndsansvar. Det skall inte heller som i skadeståndslagen gälla som en begränsning för ansvar att skadan har uppkommit genom fel och försummelse. Ansvar förutsätter dock självfallet att skadan skall ha upp- kommit i verksamhet för vilken det allmänna svarar. Den som faktiskt bryter mot förbudet inom t.ex. den arbetsmarknads- politiska verksamheten, , hälso- och sjukvården eller vid tillhandahållande av varor och tjänster är oftast en anställd. en icke-diskriminerande hantering inom en verksamhet som drivs av en Prop. 2002/03:65 juridisk person bör dock ligga hos den som ansvarar för verksamheten det allmänna, bolaget eller föreningen. Regeringen föreslår därför att det i den nya lagen skall framgå att arbetsgivaren skall ersätta skada på grund av att arbetstagaren i tjänsten bryter mot förbuden mot diskri- minering. Förslaget innebär att allt som en arbetstagare gör i samband med sina uppgifter och som är diskriminerande enligt den nya lagen blir arbetsgivaren skadeståndsskyldig för i förhållande till den diskrimine- rade. Inte ens om arbetstagaren handlar i strid mot arbetsgivarens an- visningar om t.ex. ett icke-diskriminerande bemötande av vårdtagare, arbetssökande eller kunder kan arbetsgivaren undgå skadeståndsansvar i förhållande till den diskriminerade. Förslaget reglerar arbetsgivarens ansvar i förhållande till den som ut- satts för diskriminering. Någon särskild bestämmelse som reglerar för- hållandet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren föreslås däremot inte. Det innebär att t.ex. skadeståndslagens regler kan bli tillämpliga i för- hållandet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Förslaget kan få den positiva konsekvensen att en arbetsgivare som vill undvika att bli skades- tåndsskyldig aktivt verkar för att de anställda i förhållande till kunder m.fl. har en icke-diskriminerande attityd. Regeringens förslag: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och utövar tillsyn över lagens efterlevnad. Ombudsmännen skall försöka förmå dem som omfattas av diskrimine- ringsförbuden att frivilligt följa lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har därutöver föreslagit att de som omfattas av diskrimine- ringsförbuden är skyldiga att på uppmaning av någon av ombudsmännen lämna de uppgifter om förhållandena i sin verksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmännens tillsyn vid äventyr av vite. Vidare har ut- redningen föreslagit att ombudsmännens beslut om vitesföreläggande får överklagas hos . Remissinstanserna: och Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering (DO) ansluter sig till utredningens förslag. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell lägg- ning (HomO) och har inte invänt mot för- slaget. i , i Västra Göta- lands län och i föreslår att länsstyrelserna får ansvaret för tillsynen över de nya lagarna. DO föreslår att det införs en uttrycklig rätt för ombudsmännen att ta del av de handlingar som kan vara av betydelse för tillsynsfunktionen samt att ombudsmannen bereds rätt att tillträda lokalerna hos den som anmälts. nering framhåller att följdändringar kan bli nödvändiga i nämndens in- struktion om lagförslagen genomförs. Enligt nämndens mening kan det möjligen också finnas anledning att se över nämndens sammansättning med tanke på de nya områden som kommer att täckas av den nya lag- Prop. 2002/03:65 stiftningen. Skälen för regeringens förslag Direktivet mot etnisk diskriminering har i artikel 13 en bestämmelse om organ för främjande av likabehandling. Enligt artikeln skall medlems- staterna utse ett eller flera organ för främjande av likabehandling av alla personer utan åtskillnad på grund av ras eller etniskt ursprung. Medlems- staterna skall säkerställa att behörigheten för dessa organ omfattar att på ett oberoende sätt bistå personer som utsatts för diskriminering genom att driva klagomål om diskriminering, att genomföra oberoende undersök- ningar om diskriminering och att offentliggöra oberoende rapporter om och lämna rekommendationer i frågor som rör sådan diskriminering. Nå- gon motsvarande artikel finns inte i arbetslivsdirektivet som bl.a. om- fattar diskrimineringsgrunderna religion eller övertygelse, sexuell lägg- ning och funktionshinder. Tillsynen över de arbetsrättsliga lagarna och lagen om likabehandling av studenter inom högskolan utövas av bl.a. (JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Handikapp- ombudsmannen (HO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO). Enligt utredningens bedömning uppfyller DO kraven på oberoende ställning och behörighet att fullgöra de uppgifter som anges i artikel 13 i direktivet mot etnisk diskriminering. Utredningen har föreslagit att DO, HO och HomO skall utöva tillsynen över de nya lagarna. Beträffande DO:s oberoende ställning har utredningen särskilt fram- hållit bl.a. att DO är en självständig myndighet med anställda och egen Myndigheten bestämmer sin organisation och meddelar i sin ar- betsordning eller i särskilda beslut de bestämmelser om myndighetens organisation och formerna för myndighetens verksamhet som behövs. Enligt artikel 13 skall organ för främjande av likabehandling utses av Så är fallet beträffande DO som utses av regeringen. Utredningen anser därför att den omständigheten att DO anställs av re- geringen för en bestämd tid inte kan innebära att ombudsmannen skulle vara styrd av eller underställd regeringen på ett sätt som gör att myndig- heten inte skulle anses vara oberoende. Vidare har utredningen framhållit att DO:s uppgifter till stor del bestämts i lag vilket innebär att regeringen inte kan genomföra förändringar av DO:s ställning eller arbetsuppgifter utan att underställa saken prövning. Utöver vad utredningen framfört om DO:s oberoen- de ställning kan framhållas att enligt regeringsformen får ingen myndig- het bestämma hur en förvaltningsmyndighet skall i särskilt fall besluta i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild. DO skall enligt lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk dis- kriminering verka för att etnisk diskriminering inte förekommer i ar- betslivet eller på andra områden av samhällslivet. DO skall enligt lagen utöva tillsyn över efterlevnaden av lagen om åtgärder mot etnisk diskri- minering i arbetslivet i enlighet med bestämmelserna i den lagen. framgår också av förordningen (1988:895) med instruktion för Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering. Enligt lagen (1994:749) om har HO till uppgift att bevaka frågor som angår funktionshindrade personers rättig- heter och intressen. Målet för ombudsmannens verksamhet skall enligt lagen vara att personer med funktionshinder ges full delaktighet i sam- hällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Enligt lagen om förbud mot dis- kriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder skall HO se till att lagen följs och äger även rätt att för en enskild arbetssökande eller arbetstagare föra talan i tvister angående tillämpningen av den lagen. Detta anges också i förordningen (1994:949) med instruktion för Handi- Av förordningen (1999:170) med instruktion för Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning följer att HomO har de upp- gifter som anges i lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och att ombudsmannen också skall verka för att diskriminering på grund av sexuell läggning inte förekommer på and- ra områden av samhällslivet. Mot bakgrund av att ombudsmännen skall verka för att diskriminering inte skall förekomma inom andra samhällsområden än arbetslivet, och för att dra nytta av den kompetens som redan finns hos ombudsmännen och att använda de erfarenheter som vunnits i deras hitt- illsvarande arbete, föreslår regeringen att tillsynen över den nya lagen med förbud mot diskriminering skall utövas av ombudsmännen inom sitt Ovan nämnda författningar bör därför ändras så att det framgår att respektive ombudsman även har tillsynsansvar över den nya lagen. Om den som anser sig vara diskriminerad vänder sig till en ombuds- man och ärendet huvudsakligen rör en annan ombudsmans ansvars- område, skall ärendet överlämnas till rätt ombudsman. Det är viktigt att den diskriminerade inte lider någon rättsförlust, om han eller hon vänder sig till fel ombudsman. Enligt regeringens uppfattning skall i likhet med lagar och la- gen om likabehandling av studenter inom högskolan DO, HomO och HO kunna föra en talan i tvister enligt lagen för en enskild. behandlas nedan i avsnittet 11.11.1 Rättegången i tvistemål. Ombudsmännen skall svara för tillsynen inom respektive ansvars- I enlighet med arbetsrättsliga lagar och lagen om lika- behandling av studenter inom högskolan föreslås att ombudsmännen främst skall sträva efter att förmå den som omfattas av den nya lagen att frivilligt följa föreskrifterna i den föreslagna lagen. Utredningen har föreslagit att den som omfattas av den nya lagen skall vara skyldig att på uppmaning av ombudsmännen lämna de uppgifter om förhållandena som kan vara av betydelse för tillsynen. Utredningen har Prop. 2002/03:65 också föreslagit att den som inte rättar sig efter en uppmaning om att lämna uppgifter får av ombudsmännen föreläggas att fullgöra sin skyl- dighet. Vidare föreslås att ombudsmännens beslut om vitesföreläggande får överklagas till och att nämndens beslut inte får överklagas. Motsvarande gäller enligt arbetsrättsliga lagar. Lagen föreslås inte innehålla någon skyldighet om att generellt verka för eller vidta aktiva åtgärder för likabehandling. Ombudsmannens främsta uppgift blir därför att bistå den som anser sig ha blivit diskrimi- nerad i en eventuell tvist. Den nya lagen om förbud mot diskriminering omfattar skilda verksamhetsområden och gäller inom såväl offentlig som privat verksamhet. Det finns inte någon analys av vad det är för uppgifter som skall lämnas och konsekvenserna av förslaget eller hur denna upp- giftsskyldighet förhåller sig till andra tillsynsorgan. Ett förslag där har att pröva ett överklagande om vites- föreläggande medför också att nämndens sammansättning måste ändras. Frågan om nämndens roll skall behandlas av . Med beaktande av det anförda anser regeringen att frågan om uppgifts- skyldighet bör anstå i avvaktan på den parlamentariska Diskriminerings- kommitténs förslag. EG-direktiven kräver inte heller att det införs någon uppgiftsskyldighet. DO har i sitt remissyttrande föreslagit att ombudsmannen bereds rätt att tillträda lokalerna hos den som anmälts på motsvarande sätt som gäll- er enligt jämställdhetslagen (1991:433). Till skillnad från jämställd- hetslagen innehåller arbetsrättsliga lagar inte någon bestäm- melse om rätt för ombudsmännen att tillträda lokaler. Utredningen har heller inte lämnat något förslag om en sådan rätt. har till uppgift att överväga en samordning eller sammanslag- ning av någon eller några av ombudsmännen och lämna förslag på hur tillsynen och efterlevnaden av diskrimineringslagstiftningen skall utfor- mas. Regeringen anser frågan om ombudsmännens rätt att tillträda loka- ler också bör utredas närmare innan förslag lämnas. Det får anses ligga i den parlamentariska kommitténs uppdrag att överväga frågan. Regering- en lämnar därför inte något förslag om rätt för ombudsmännen att tillträ- da lokaler. Regeringens förslag: Mål om tillämpning av förbuden mot diskrimi- nering och repressalier skall handläggas enligt vad som är föreskrivet i om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Handikappombuds- mannen får som part föra talan för den enskilde som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier, om den personen medger Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell lägg- ning(HomO), (), Handikappförbunden, Samarbetsorganet för etniska organisationer i (SIOS), Riksför- bundet för sexuellt likaberättigande (RFSL) och Katolska Biskops- ämbetet anser att talerätt för intresseorganisationerna bör införas. joritet av dessa remissinstanser jämte anser att eller ifrå- gasätter om direktivet kräver en reglering beträffande talerätt för in- HomO och DO anser att förtydliganden bör göras avseende rättshjälpslagen och regler om prövnings- HomO, HO och (JämO) anser att samma preskriptionsregel skall gälla i alla diskrimineringsmål. Skälen för regeringens förslag I skäl 19 till direktivet mot etnisk diskriminering och skäl 29 till arbets- livsdirektivet anges att personer som har diskriminerats på grund av ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. i direktivet mot etnisk diskriminering och den likalydande artikeln 9.1 i arbetslivsdirektivet anges följande. Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig förfördelade på grund av att principen om likabehand- ling inte har tillämpats på dem har tillgång till rättsliga och/eller admi- nistrativa förfaranden, inbegripet, när de anser det lämpligt, förlik- ningsförfaranden, för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna en- ligt detta direktiv, även efter det att den situation i vilken diskrimine- ringen uppges ha förekommit har upphört. Som framkommit ovan under avsnitt 7.2 föreslås att den nya lagen, som omfattar olika områden inom privat och offentlig verksamhet, skall vara av civilrättslig karaktär. De sanktioner som föreslås är ogiltighet och Av detta följer att vad som är föreskrivet i om rättegången i tvistemål där förlikning om saken är tillåten skall till- En enhetlig ordning enligt den nya lagen leder dock i vissa fall till en icke enhetlig tillämpning i andra avseende. Till exempel kommer enligt den nya lagen diskriminerande villkor i ett avtal om hyra av bostad att prövas av allmän domstol som kan jämka eller förklara avtalet ogiltigt. Enligt 12 kap. 54 § jordabalken skall tvister om ändring av hyresvillkor prövas av hyresnämnden. Att talan förs vid olika domstolar är olyckligt. fråga om jämkning av hyresvillkor för bostadslägenhet gäller dock redan att frågor om jämkning av sådana hyresvillkor enligt 36 § avtals- Prop. 2002/03:65 lagen förs vid allmän domstol. Regeringen bedömer att fördelen med att åstadkomma en enhetlig ut- formning av den nya lagen som i minsta mån föregriper den parlamen- tariska diskrimineringskommitténs arbete är större i förhållande till nack- delen med att den nya lagen kan leda till icke enhetlig tillämpning i visst hänseende. Regeringen föreslår därför att en tvist enligt den nya lagen skall handläggas som ett dispositivt tvistemål. Förslaget innebär att mål enligt den nya lagen om förbud mot diskri- minering tas upp vid tingsrätten som första domstol. Tingsrättens dom kan sedan överklagas till hovrätten och ytterst till . Reglerna om prövningstillstånd blir därmed också tillämpliga. Direktiven nämner särskilt att möjlighet till förlikning skall finnas om medlemsstaterna finner det lämpligt. Förfarandet i dispositiva tvistemål är till sin natur sådant att förlikningar mellan parterna är möjlig. Vidare finns i 1 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande en möjlighet till förlik- ning. Ombudsmännens rätt att föra talan Enligt lagen om likabehandling av studenter i högskolan har ombuds- männen rätt att föra skadeståndstalan för en student eller en sökande. Det ankommer på ombudsmännen att bestämma om en ombudsmans biträde är behövligt och lämpligt. En students eller en sökandes samtycke är dock en förutsättning för att en ombudsman skall kunna föra en talan. Ombudsmännens sakkunniga bistånd till den enskilde är en etablerad ordning i diskrimineringstvister. Regeringen föreslår att den nya lagens bestämmelse om talerätt utformas på liknande sätt som redan gäller vid diskrimineringstvister på högskolans områden. Det innebär att DO, HomO och HO har rätt att föra talan för den som anser sig ha blivit dis- kriminerad enligt lagen. Det ankommer på ombudsmännen att bestämma om ett biträde är behövligt eller lämpligt. Intresseorganisationers rätt att föra talan I artikel 7.2 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 9.2 i ar- betslivsdirektivet anges följande. Medlemsstaterna skall säkerställa att föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter som i enlighet med de kriterier som fastställs i deras nationella lagstiftning har ett berättigat intresse av att säkerställa att bestämmelserna i detta direktiv efterlevs får, på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne, med hans eller hennes tillstånd, engagera sig i de rättsliga och/eller administrativa förfaranden som finns för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv. Artiklarna korresponderar med skäl 19 respektive 29 i direktivens in- gresser. Där sägs att personer som har diskriminerats på grund av ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. För att ett effektivare skydd skall tillhandahållas bör enligt vad som där uttalas fö- reningar eller juridiska personer ges befogenhet att, på det sätt med- lemsstaterna bestämmer, engagera sig, antingen på den utsatta personens vägnar eller för att stödja denne, utan att detta påverkar tillämpningen av de nationella regler som rör ombud och försvar vid domstol. Man kan här tänka sig att t.ex. invandrarorganisationer, trossamfund, organisationer för funktionshindrade eller aberättigande (RFSL) skulle kunna ges rätt att företräda en enskild i domstol. Den svenska processrätten medger som huvudregel inte att organisa- tioner intar partsställning vid sidan av den egentliga parten i en process. Undantag finns i fråga om arbetstvister där arbetstagar- och arbetsgivar- organisationer har talerätt. Undantag finns även enligt lagen (2002:599) om grupprättegång. Lagen om grupprättegång trädde i kraft . Med grupptalan avses en talan som en kärande för, som företrädare för flera personer med rättsverkningar för dem, trots att de inte är parter i målet. Grupptalan kan väckas som bl.a. en organisationstalan. En organi- sationstalan får väckas av en ideell förening som i enlighet med sina stadgar tillvaratar konsument- eller löntagarintressen i tvister mellan konsumenter och en näringsidkare om någon vara, tjänst eller annan nyt- tighet som näringsidkaren erbjuder till konsumenter. Med konsumenter avses fysiska personer som handlat huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Med näringsidkare avses en fysisk eller juri- disk person som handlat för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten. En organisationstalan får omfatta även en tvist av annat slag, om det medför betydande fördelar med hänsyn till utred- ningen och övriga omständigheter att tvisterna handläggs gemensamt. Organisationer kan emellertid inte uppträda som ombud i rättegångar. Endast fysiska personer kan vara rättegångsombud. Det finns dock inga krav i på att ett rättegångsombud skall vara advokat. Den företrädare för en organisation som skulle föra talan om organisatio- nen själv var part kan därför normalt uppträda som ombud för medlem- men i rätten. Flera remissinstanser anser att direktiven kräver en reglering angående talerätt för organisationer. Regeringen delar inte denna bedömning. Di- rektiven föreskriver att medlemsstaterna skall säkerställa att organisa- tioner på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne, får engagera sig i de rättsliga eller administrativa förfaranden som finns. Detta kan inte uppfattas som att det obetingat fordras en egen talerätt för organisationen efter mönster av vad som gäller för arbetstagar- och ar- betsgivarorganisationer i . Enligt regeringens mening räcker det att det är medlemmen som är part i rättegången och att organi- sationen har de möjligheter som redan finns att engagera sig i förfarandet för att stödja sin medlem. Det kan också nämnas att lagen om grupprätte- gång ger ett visst utrymme för organisationer att föra talan i fråga om diskriminering vid bl.a. tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. Regeringens förslag: I mål som handläggs enligt den nya lagen om förbud mot diskriminering får domstolen förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad, om den som anser sig ha blivit dis- kriminerad eller utsatt för repressalier förlorat målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad. Detta gäller dock inte när någon av ombudsmännen som part för talan. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och Ombudsmannen mot etnisk diskrimine- ring(DO) anser att förtydliganden bör göras avseende rättshjälpslagen och regler om prövningstillstånd. efterfrågar förslag till hur den enskilde skall finansiera en pro- cess. Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i 18 kap. 1 § rät- tegångsbalken skall den som förlorar ett mål ersätta motparten hans eller hennes rättegångskostnad. Den som tappar målet får dessutom stå för sina egna kostnader i målet. I finns dock några be- stämmelser om rättegångskostnader som i viss mån gör avsteg från hu- vudregeln om förlorande parts kostnadsansvar. Bestämmelsen i 18 kap. 3 § innebär att när den vinnande parten har föranlett onödig rättegång skall han ersätta motparten hans rättegångskostnad eller, om om- ständigheterna föranleder det eller den omständighet varav utgången be- rodde inte före rättegången var känd eller borde vara känd för den tap- pande parten, vardera parten bära sin kostnad. I 18 kap. 4 § rätte- gångsbalken finns bestämmelser om att vardera parten kan få bära sin kostnad eller tilläggas jämkad ersättning.