prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — myndighet skall vidta åtgärder som grundas på det fastställda problemets art, är proportionella och är rimliga med hänsyn till lagens syfte och de övriga intressen som anges i 1 §. Sådana åtgärder får alltså inte vara mer ingripande än vad som behövs. Härutöver finns i 8 kap. 814 §§ sär- skilda bestämmelser om att beslut endast får fattas efter visst samråds- Vilken åtgärd som är lämpligast måste avgöras vid en be- dömning i det enskilda fallet. Frågan har behandlats bl.a. i avsnitt 11 1 kap. 3 § I paragrafen anges att den myndighet som regeringen bestämmer skall ta emot anmälan, pröva ansökningar, besluta om skyldigheter och i övrigt pröva frågor och handlägga ärenden samt utöva tillsyn enligt denna lag eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen. innebär inte att det måste vara en enda myndighet som skall utföra alla de angivna uppgifterna, se avsnitt 25. Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. 1 kap. 4 § Bestämmelserna i första stycket fastställer lagens tillämpningsområde. Vad som avses med elektroniska kommunikationsnät, elektroniska kommunikationstjänster och tillhörande installationer framgår av 7 §. Tillhörande tjänster är t.ex. abonnentupplysning. Lagen ersätter bl.a. lagen (1993:599) om radiokommunikation (LRK). Med annan radioanvändning avses regler om användning av radio- utrustning m.m. som därför omfattas av lagen, men som inte kan sägas utgöra elektroniska kommunikationsnät, kommunikationstjänster eller tillhörande installationer eller tjänster. Utrustning som ansluts till nätet på abonnentsidan av en nät- anslutningspunkt, t.ex. dataterminaler och annan sådan utrustning, om- fattas inte av bestämmelserna i denna lag, se även under kommentaren till 6 §. Genom bestämmelsen i andra stycket undantas från lagens tillämpningsområde tjänster som inte helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska kommunikationsnät. från tillämpningsområdet är t.ex. innehållet i radio- och TV-program och Prop. 2002/03:110 tjänster som innebär tillhandahållande av innehåll på Internet. finns dock bestämmelser om skydd för hemligheten för elektroniska meddelanden. I den mån det uppstår en konflikt mellan lagen och bestämmelserna i grundlag så har de senare företräde (jfr 11 kap. 14 § regeringsformen). I artikel 1.3 ramdirektivet anges också att direktivet och särdirektiven inte påverkar de åtgärder som vidtagits på nationell nivå i enlighet med gemenskapslagstiftningen för att arbeta för mål som avser allmän- intresset, särskilt när det gäller reglering av innehåll och audiovisuell politik. Lagens förhållande till yttrandefrihetsgrundlagen har behandlats ytterligare i avsnitt 13. 1 kap. 5 § Genom bestämmelsen klargörs att ett beslut enligt denna lag inte ersätter sådan tillståndsprövning som föreskrivs i annan lag. Av detta följer att beslut som innebär offentligrättsligt tvång, t.ex. beslut om sam- lokalisering eller gemensamt utnyttjande av utrustning eller annan egen- dom, enligt denna lag inte ersätter föreskriven prövning enligt t.ex. ledningsrättslagen (1973:1144), expropriationslagen (1972:719), fastighetsbildningslagen (1970:988), (1987:10) eller . Detta innebär att det för tvångsvis upplåtelse och åtkomst till annans egendom, t.ex. i form av samlokalisering i , kan fordras beslut om ledningsrätt eller expropriation för tillträde till egendomen. En annan sak är att om ett beslut om skyldighet att lämna tillträde enligt denna lag inte efterlevs får tillsynsmyndigheten förelägga den felande parten att lämna föreskrivet tillträde och ett sådant föreläggande får före- nas med vite. Frågan om förhållandet till annan lag generellt har be- handlats i avsnitt 12 och 17.6. 1 kap. 6 § I första stycket anges att det finns bestämmelser om sändningar av ljud- radio- och TV-program även i radio- och TV-lagen (1996:844). Av andra stycket följer att det finns särskilda bestämmelser om radio- och teleterminalutrustning som är avsedd att anslutas till ett elektroniskt kommunikationsnät. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8. 1 kap. 7 § I denna paragraf angivna definitioner är hämtade dels från direktiven och radiospektrumbeslutet i på området för elektronisk kommunikation, dels från telelagen och LRK. I vissa fall har mindre ju- steringar gjorts för att definitionerna bättre skall stämma överens med befintliga författningar och svensk författningsskrivning i allmänhet. Ledning vid tolkning av begreppen kan i förekommande fall hämtas från direktiven och beslutet samt från motiven till telelagen och LRK samt den rättstillämpning som finns på området. Termen abonnent återfinns i telelagen. Detsamma gäller begreppet an- vändare. Med undantag för utsändning av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) kan i fråga om begreppens innebörd vägledning hämtas från telelagen. Den som tar emot utsända programkanaler via en radio- eller TV-mot- tagare och för detta betalar föreskriven licens eller tar emot ett färdig- paketerat programutbud i kabel, via satellit eller i marksändning som sänds ut via radio och kan tas emot genom ett system för villkorad till- gång i en digital-TV-box, torde inte abonnera på en elektronisk kommunikationstjänst. Ingår däremot i ett sådant abonnemang en möj- lighet till bredbandsuppkoppling mot Internet via ett sådant nät för ut- sändning till allmänheten är det i denna del fråga om en elektronisk kommunikationstjänst. Programbolag som och Sve- riges Radio använder sig av en elektronisk kommunikationstjänst för att sända ut program till sina tittare och lyssnare. Denna tjänst torde normalt inte vara att anse som allmänt tillgänglig. Programbolagen kan också själva sända ut sina program, om de har tillgång till radiosändare. Så sker också i vissa fall. Någon elektronisk kommunikationstjänst föreligger inte heller i ett sådant fall. Abonnentupplysning är ett begrepp som har intagits i telelagen fr.o.m. (prop. 2001/2002:98). Vad som anges i propositionen bör kunna tjäna till vägledning också här. Ett grundläggande begrepp i lagen är elektroniskt kommunikationsnät. Det omfattar alla typer av telenät enligt telelagens definition. Telelagens tillämpningsområde avser enligt 1 § telelagen televerksamhet och abonnentupplysning. Med televerksamhet avses enligt samma lagrum inte utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket första meningen YGL. Någon motsva- rande begränsning finns inte i lagen om elektronisk kommunikation. Detta medför att utöver de nät som omfattas av telenät enligt telelagen omfattar elektroniskt kommunikationsnät även nät som används för ut- sändning av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL. Beträffande vad som gör att ett nät är att anse som ett all- mänt kommunikationsnät hänvisas till avsnitt 13.1. Den definition som föreslås för allmänt telefonnät har likheter med telelagens definition för telefonitjänst, dvs. teletjänst bestående i över- föring av tal och som medger överföring av telefaxmeddelanden samt datakommunikation via låghastighetsmodem. I detta får anses ligga att tjänsten typiskt sett skall vara anpassad för överföring av tal. Med ett allmänt telefonnät avses sådana elektroniska kommunikationsnät som används för tillhandahållande av allmänt tillgängliga telefonitjänster och som möjliggör överföring av tal, fax, och data och andra former av kommunikation mellan nätanslutningspunkter. Även här avses sådana nät som typiskt sett är anpassade för överföring av tal. Det kan vara flera faktorer som tillsammans gör att denna förutsättning är uppfylld. Dels kan det vara beroende av det fysiska nätets förutsättningar, dels av det logiska nätets uppbyggnad och funktioner. Det kretskopplade accessnätet för fast telefoni och GSM-nät för mobiltelefoni är exempel på telefonnät. En företagsväxel kan dock vara ansluten med en fiberkabel för att klara den överföringskapacitet som krävs för att kunna upprätthålla ett stort antal talkanaler. Detta gör inte att nätet inte är att anse som ett allmänt telefonnät. Det är således inte endast det fysiska nätet som gör att ett nät blir att betrakta som ett telefonnät, utan också den logiska upp- byggnaden. Ändras uppbyggnaden, t.ex. med hjälp av viss teknik för di- gitalisering, xDSL-teknik (), eller genom paket- koppling i mobilnäten, så att nätet inte längre typiskt sett är anpassat för tal, utgör nätet i den delen i allmänhet inte längre del av ett allmänt telefonnät. Exempel på sådan teknik som bör göra att ett nät inte är att anse som ett telefonnät är ADSL (). En asymmetrisk överföring innebär att kapaciteten är större i ena riktningen. En sådan överföring är typiskt sett inte anpassad för samtal, dvs. tvåvägskommunikation i realtid. Det bör dock framhållas att digita- lisering i sig inte gör att ett nät inte är att anse som ett telefonnät. Digita- lisering i stomnät förekommer regelmässigt. I PSTN () används t.ex. allmänt förekommande digital teknik som SDH (Syncronous Digital Hierarchy) för att öka överförings- kapaciteten i stomnäten. Sådan teknik är anpassad för talöverföring och andra tjänster som kräver hög kvalitet i överföringen. En annan omständighet som bör kunna beaktas vid bedömningen av om ett nät utgör ett allmänt telefonnät är överföringskapaciteten i en för- bindelse. Upprättas en särskild kanal i nätet för förbindelsen bör kapaci- teten typiskt sett vara anpassad för överföring av tal för att det skall vara fråga om ett telefonnät. I paketförmedlande nät däremot bör möjligheten att reservera kapacitet ha motsvarande betydelse. Ett nät som överför data först när utrymme blir ledigt utan möjlighet att garantera viss kapa- citet är inte ändamålsenligt för överföring av tal. Vidare bör möjligheten att få tillgång till alarmerings- och räddnings- tjänsten via ett eller flera nummer inom en nationell eller internationell nummerplan vara en förutsättning för att ett telefonnät skall anses före- ligga. Det är den tekniska möjligheten att åstadkomma detta som är av- görande och inte den faktiska tillgången. Om en operatör således inte lever upp till en skyldighet att vidareförmedla samtal till nödnumret 112 innebär inte detta att fråga inte är om ett telefonnät. Om däremot nätet inte använder sig av nummerplanen för telefoni och det därför inte är möjligt att nå nödnumret, bör nätet inte anses utgöra ett telefonnät. Ett nät som inte utgör ett telefonnät kan fortfarande vara ett elektroniskt kommunikationsnät som kan vara allmänt. Definitionen av elektronisk kommunikationstjänst är avsedd att urskilja sådana tjänster som innebär ett kommersiellt tillhandahållande av tjänster till andra, genom att ange att tjänsterna skall tillhandahållas vanligen mot ersättning. I vissa fall tillhandahålls dock kommersiella tjänster gratis till slutkunden. Det kommersiella inslaget manifesteras då på något annat sätt, vanligen genom reklamfinansiering. Sker tillhandahållandet på rent ideell basis omfattas däremot tjänsten inte av begreppet. Exempel på det kan vara tillhandahållande av s.k. forskarnät eller liknande nät främst inom universitetsvärlden. Genom att det i definitionen anges att tjänsten helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska kommunikationsnät avses dessutom att urskilja sådana tjänster från rena innehållstjänster, såsom programverksamheten hos programföretag för ljudradio och TV och innehållstjänster som tillhandahålls via webben, såsom webbsidor där musik eller spel tillhandahålls eller webbsidor för elektronisk handel. Med lokaliseringsuppgift avses uppgift som behandlas i ett elektroniskt kommunikationsnät och som visar den geografiska positionen för terminalutrustningen för en användare av en allmänt tillgänglig elektro- nisk kommunikationstjänst. Definitionen återfinns i artikel 2 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation. Lokaliseringsuppgifter kan enligt direktivet vara av två slag, dels sådana som är trafik- uppgifter, dels sådana som inte är trafikuppgifter (se 6 kap. 1 §). De fö- regående är bl.a. sådana lokaliseringsuppgifter som kan erhållas genom information om i vilken s.k. cell som en viss terminalutrustning befinner sig i. Med cell menas här området inom sändnings- och mottagnings- radien från en basstation i ett cellulärt nät för mobiltelefoni, Med lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter avses främst positione- ring via satellit av en terminalutrustning, förutsatt att uppgifterna be- handlas i det elektroniska kommunikationsnätet. Nätanslutningspunkt är en fysisk punkt vid vilken en abonnent ansluts till ett allmänt kommunikationsnät. Detta begrepp bör ha samma inne- börd som enligt telelagen. Såväl fasta som mobila anslutningspunkter avses. I nätanslutningspunkten möts det allmänna kommunikationsnätet och abonnentens enskilda nät. Nödsamtal definieras inte i telelagen. Med sådana samtal menas här samtal till nödnummer enligt fastställd nummerplan för telefoni för att nå samhällets alarmeringstjänst. Begreppet samtal avser en förbindelse för överföring av tal som med- ger samtidig tvåvägskommunikation, s.k. full duplex, i vad som för an- vändaren uppfattas som realtid. Genom att endast kräva att användaren skall uppfatta det som att kommunikationen sker i realtid görs en avvi- kelse i förhållande till definitionen av samtal enligt direktivet om integ- ritet och elektronisk kommunikation. Meningen är att när fördröjningarna i t.ex. ett nät som använder Internetprotokoll inte är större än att använ- daren uppfattar kommunikationen som om den sker i realtid bör kommu- nikationen kunna omfattas av samtalsbegreppet. Hur liten fördröjning som skall krävas får överlåtas åt rättstillämpningen att avgöra, varvid sannolikt det arbete som bedrivs i ITU och i andra standardiseringsorgan kan bli vägledande. En överföring som sker med användning av protokoll för att göra datakommunikation pålitlig, såsom TCP (Transmission Con- trol Protocol) gör visserligen kommunikationen pålitlig, men innehåller för detta ändamål funktioner för omsändningar om informationen inte når fram till mottagaren, som inte är lämpade för talöverföring i realtid. Kommunikation som sker med hjälp av sådana funktioner utgör därför inte samtal. Med operatör avses den som innehar eller på annat sätt råder över ett allmänt kommunikationsnät eller tillhörande installation. Begreppet innebär ett förtydligande i förhållande till definitionen i tillträdes- direktivet, genom att det klargörs att det är innehavet av eller rådigheten över ett allmänt kommunikationsnät eller tillhörande installation som gör att en aktör omfattas av operatörsbegreppet. Det bör observeras att ge- nom att även den som tillhandahåller tillhörande installationer (se nedan) anses som operatör kan begreppet få ett mycket vitt tillämpningsområde. Viss försiktighet bör därför iakttas. Det är t.ex. inte avsikten att en fastighetsägare som hyr ut utrymme åt en operatör enbart därigenom skall anse vara operatör. Däremot bör exempelvis ett företag som har som sin huvudsakliga verksamhet att förvalta telefonstationer omfattas av begreppet. Begreppen radioanläggning och radiokommunikation har överförts i sak oförändrade från LRK. Definitionen av radiovågor innebär däremot en förändring i förhållande till LRK, genom att ett undre frekvensvärde införs om för att anpassa definitionen till bl.a. artikel 2 i radiospektrumbeslutet. Förändringen behandlas i avsnitt 14.1. Med samtrafik avses fysisk och logisk sammankoppling av allmänna kommunikationsnät för att göra det möjligt för olika operatörers använ- dare att kommunicera med varandra eller få tillgång till tjänster som till- handahålls i näten. Tillämpningsområdet för reglerna om samtrafik i den nya lagen är vidare än i telelagen. Beträffande samtrafik när det gäller telefoni kan ledning hämtas ur motiven till den lagändring som innebar att samtrafikbegreppet infördes 1997 (prop. 1996/97:61, s. 93). Däremot kan i fråga om datatrafik och särskilt Internet finnas andra förutsättningar för samtrafik. Samtrafik mellan slutanvändare som abonnerar på det som brukar betecknas som den grundläggande Internet- tjänsten, dvs. överföringen av datapaket enligt Internet Protocol, bör inte vålla några problem. För vidare beskrivning av den grundläggande Internettjänsten hänvisas till Statskontorets rapport Den svenska delen av Internet (1997:18). Funktioner som e-post och att surfa på nätet fungerar också över Internet till följd av det standardiseringsarbete som sker i Internet- världens organisationer, främst inom IETF (Internet Task Force) och W3C (). Operatörerna behöver inte vara inblandande i förmedlingen av sådana tjänster men är det vanli- gen på grund av att de tillhandahåller olika serverfunktioner i näten. Samtrafik mellan sådana tjänster i form av fysisk och logisk samman- koppling av näten är till följd av standardiseringen i allmänhet möjlig. Som jämförelse kan nämnas IP-telefoni. På det området saknas allmänt vedertagna standarder. Det gör att Internetoperatörerna inte till- handahåller enhetliga funktioner för sådana tjänster. Två användare som använder samma programvara kan emellertid med hjälp av enbart den grundläggande Internettjänsten upprätta en förbindelse för IP-telefoni. Operatören är då inte inblandad i den tjänsten och samtrafiken avser en- dast den grundläggande Internettjänsten. När det gäller samtrafik vid datakommunikation är det således särskilt viktigt att hålla isär vilken del av kommunikationen som operatörerna tillhandahåller och vad som kon- trolleras av slutanvändarna. På området för utsändning till allmänheten ser saken annorlunda ut. Traditionellt sett brukar man inte tala om samtrafik för sådana utsänd- ningar. I stället talas i 8 kap. radio- och TV-lagen om vidaresändningar (i kabelnät). I princip torde det inte vara någon skillnad från teknisk syn- punkt. Samtrafik och vidaresändningsplikt enligt radio- och TV-lagen bör dock från juridisk synpunkt behandlas åtskilt, med hänsyn till lagar- nas skilda syften. Så behandlas must carry-skyldigheter också särskilt i . Det sagda bör dock inte utesluta att samtrafikreglerna kan få betydelse också på området för utsändning till allmänheten. An- vänds t.ex. Internet för sådan utsändning kommer samtrafik i den grund- läggande Internettjänsten att aktualiseras. Genom funktioner för broad- cast (utsändning till alla i nätet) eller multicast (utsändning till flera i nätet) kan denna form av överföring effektiviseras. För att få detta att fungera krävs att sådana funktioner finns tillgängliga i näten. kan då också omfatta sådana funktioner. Begreppet skadlig störning definieras i artikel 2 i auktorisations- Införandet av begreppet i den nya lagen motiveras i av- Slutanvändare definieras i artikel 2 i ramdirektivet. avses användare som inte tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. pet omfattar förutom användare som är konsumenter enligt den svenska konsumentlagstiftningen även näringsidkare under förutsättning att det inte är fråga om användning i och för deras verksamhet som tillhanda- hållare av allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elek- Med telefonitjänst avses en elektronisk kommunikationstjänst som innebär möjlighet att ringa upp eller ta emot samtal via ett eller flera nummer inom en nationell eller internationell nummerplan. tjänsten skall omfattas av begreppet krävs att det går att ringa nödsamtal. Vad som avses med samtal definieras särskilt. Paragrafen innehåller en särskild definition av begreppet tillhörande I artikel 2 e i ramdirektivet talas om tillhörande faciliteter (eng. facilities), men här har valts installationer, eftersom det språkligt torde bättre motsvara vad som avses. Med installation avses nät, nät- element, utrustning, anläggning, funktion och annat dylikt. installationer avser enligt definitionen installation som i sig inte utgör, men som möjliggör eller stöder tillhandahållande av tjänster via elektro- niska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster. Detta omfattar utrustning i form av t.ex. datorer för databaser för drift- stödsystem med programvara och de system som erfordras för drift av databasen samt anläggningar såsom telefonstationer med utrymme för kopplingsutrustning m.m., liksom stödsystem för kyla, reservkraft, Kommunikationsverksamhet i krig m.m. 1 kap. 8 § Bestämmelsen saknar direkt motsvarighet i ramdirektivet och sär- Den har flyttats över från 65 § telelagen med den föränd- ringen att föreskriftsrätten har utvidgats till att omfatta området för elek- Paragrafen täcker också det som regleras genom 20 § LRK om användning av radiosändare i krig m.m. 1 kap. 9 § Bestämmelsen saknar direkt motsvarighet i ramdirektivet och särdi- Den har sin motsvarighet i 15 § första stycket 5 och 23 § första stycket 4 telelagen. Bestämmelsens omfattning har utvidgats till att gälla området för elektronisk kommunikation. Detta begränsas emellertid ge- nom att den som förpliktas att beakta totalförsvarets behov skall till- Prop. 2002/03:110 handahålla nät eller tjänster av särskild betydelse för viktigare samhälls- Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 18.10. 2 kap. 1 § Bestämmelsen innebär att det ställs krav på alla som avser att tillhanda- hålla allmänna kommunikationsnät för kommersiellt bruk eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster att göra en anmälan till tillsynsmyndigheten innan de påbörjar verksamheten. Genom att det an- ges att anmälningsplikten endast omfattar sådana allmänna kommunikationsnät som vanligen tillhandahålls mot ersättning avses att undanta t.ex. fastighetsnät i flerfamiljshus som utgör fastighetstillbehör och som fastighetsägaren inte tar ut någon särskild ersättning för av en operatör. Fastighetsägaren är då inte anmälningspliktig. Däremot kan nätet utgöra en del av ett allmänt kommunikationsnät som tillhandahålls mot ersättning av den operatör som fastighetsägaren har slutit avtal med. Alternativt kan operatören tillhandahålla allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster över nätet. Operatören är då anmälningspliktig för denna verksamhet. Att det skall vara fråga om en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst innebär att radio- och TV-utsändningar till all- mänheten där mottagaren erhåller ett på förhand bestämt programutbud inte omfattas av anmälningsplikten. Det gäller även utsändningar i digital form. Skulle en sådan tjänst bli en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst genom att utbudet inte kan anses på förhand be- stämt, gäller emellertid regeln i 2 § för sådana sändningar som sker i tråd. I slutna nät är de tjänster som tillhandahålls bara åtkomliga inom en begränsad grupp och det står alltså inte öppet för en vid krets av använ- dare att ansluta sig till nätet. Slutna nät är t.ex. interna företagsnät och nät inom myndigheter och andra organisationer. Det kan röra sig om telefon- nät, trådburna datanät, radiobaserade sådana nät, interna kommunikatio- ner för videoöverföring osv. inom företag, myndigheter och andra orga- nisationer. S.k. virtuella privata nät (VPN) etableras vanligen inom större organi- sationer för anslutningar mellan olika enheter, t.ex. kontor eller industri- anläggningar. Organisationen disponerar en del av det allmänna kommunikationsnätets resurser för sin interna kommunikation. Med ter- men VPN avses även uppkoppling av säkra förbindelser, t.ex. genom kryptering, vid uppkoppling av anställda eller kunder som befinner sig på platser utanför organisationens egna nät. Såväl VPN som innebär reser- vering av överföringskapacitet som VPN för säker uppkoppling med hjälp av kryptering kan ske över ett allmänt kommunikationsnät. Det gör inte att den som tillhandahåller ett VPN är skyldig att särskilt anmäla denna verksamhet. Den som tillhandahåller det allmänna kommunikationsnätet är dock anmälningspliktig för detta, om det till- handahålls mot ersättning.