prop · GQ03119 · 2003-05-28 00:00:00 — Resurserna kommer därmed att kunna kon- centreras på de från brandskyddssynpunkt mer angelägna objekten. Kon- trollen skall utgå från den ingivna dokumentationen. Där tillsynsmyndig- heten på grund av innehållet i dokumentationen eller av andra skäl be- dömer att ett besök på platsen är lämpligt för att kontrollera brandskyddet skall ett sådant naturligtvis göras. Som i har pekat på finns det i det här sammanhanget anledning att uppmärk- samma brandskyddet hos resurssvaga ägare och nyttjanderättshavare. Men i de fall då tillsynsmyndigheten kommer fram till att brandskyddet är tillfredsställande, skall det till skillnad från vad som gäller inte finnas någon skyldighet för kommunen att göra besök på platsen. Hur kommunen administrerar sin tillsyn skall således vara en angelägenhet. I sammanhanget vill regeringen för tydlighets skull peka på vissa möj- ligheter som finns, för kommunen och polisen, att ingripa vid brister i brandskyddet. De medel som står till buds för en tillsynsmyndighet är enligt RäL, och föreslås även fortsättningsvis att vara, beslut med före- läggande om rättelse samt beslut om nyttjandeförbud. Besluten kan för- enas med vite. Om ett föreläggande om rättelse inte följs, kan beslutas att åtgärden skall vidtas på den enskildes bekostnad. Föreligger särskilda skäl, kan en tillsynsmyndighet besluta att dess beslut skall gälla även om det överklagas. Polisen skall lämna den hjälp som behövs för tillsynen. Vidare finns möjlighet för polismyndigheten att med stöd av 2 kap. 23 § ordningslagen (1993:1617) upplösa en allmän sammankomst eller offent- lig tillställning då sammankomsten medför avsevärd fara för de närva- rande eller då det vid tillställningen förekommer något som strider mot lag eller om den medför fara för de närvarande. Detta innebär bl.a. att en sammankomst eller tillställning kan upplösas vid vissa missförhållanden från brandsäkerhetssynpunkt. Mindre ingripande åtgärder måste dock, enligt 2 kap. 24 §, först ha visat sig vara otillräckliga. Ett nära samarbete Prop. 2002/03:119 bör således ske och sker också med polisen i olika sammanhang på rädd- Regeringens förslag: Målsättningen med sotningsverksamheten skall vara att förebygga olyckor och skador till följd av bränder. Kommunen skall även fortsättningsvis ansvara för att rengöring (sot- ning) och brandskyddskontroll utförs. Kommunen får i enskilda fall medge att en fastighetsägare själv utför eller låter annan utföra sotning på den egna fastigheten, om det kan ske på ett från brandskyddssynpunkt betryggande sätt. Sotning och brandskyddskontroll av imkanaler behöver endast ske i re- stauranger, storkök och därmed jämförbara utrymmen. Någon bestämmelse om att sotning och brandskyddskontroll skall utfö- ras av skorstensfejarmästare eller skorstensfejare som biträder skorstens- fejarmästaren skall inte finnas i den nya lagen. Kommunen får föreskriva att avgift skall betalas för sotning och brand- skyddskontroll. Utredningarnas förslag: I betänkandet Reformerat sotningsväsende (SOU 2001:42) föreslogs att det ansvar för rengöring (sotning) och brandskyddskontroll som åvilar kommunerna skulle föras över på den enskilde. Vidare föreslogs att imkanaler i bostadskök och därmed jämförbara utrymmen skulle undantas från det lagfästa kravet på rengö- ring och brandskyddsbesiktning. Förslagen i betänkandet Reformerad räddningstjänstlagstiftning (SOU 2002:10) innebär att sotningsverksamhetens målsättning, att förebygga olyckor och skador till följd av bränder, skall betonas och att detaljregler- ingen skall minskas. Förslagen i den vid Försvarsdepartementet upp- rättade promemorian överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: När det gäller betänkandet Reformerat sotnings- väsende och dess förslag att föra över det ansvar för rengöring och brandskyddskontroll som åvilar kommunerna på den enskilde ställ- de sig flera remissinstanser positiva till utredningens förslag, däribland , flera länsstyrelser, , , åtskilliga kommuner, och flera av de boendes sammanslutningar. Flera av remissinstanserna framhöll att ett upphävan- de av det kommunala monopolet och ett ökat ansvar för den enskilde ligger helt i linje med de ansvarsprinciper som råder inom andra områ- den. Även och försäkrings- förbund ställde sig positiva till utredningens förslag, men underströk vik- ten av tillsyn och kontroll. En rad remissinstanser var negativa till utredningens förslag, däribland Hovrätten för , , , i , , många kommuner, och Skorstensfejarmästares Hovrätten för och me- nade att utredaren inte på ett övertygande sätt visat att fördelarna övervä- ger riskerna i det föreslagna systemet. Många av remissinstanserna befa- rade att reformen skulle leda till försämringar av brandskyddet. Ett antal remissinstanser menade att förslaget kommer att medföra negativa effek- ter för glesbygden; bl.a. trodde att förslagets genomfö- rande inte skulle leda till konkurrens i exempelvis glesbygd. Vidare an- såg vissa remissinstanser att det skulle uppstå risk för att tillgången på sotare i glesbygd försämras. När det gällde förslaget att undanta imkana- ler i bostadskök och liknande utrymmen från räddningstjänstlagstiftning- ens krav på rengöring och kontroll, så var , Läns- styrelserna i och ett antal kommuner, Svens- ka kommunförbundet samt flera av de boendes sammanslutningar positi- va till utredningens förslag. i pekade på att förslaget tillsammans med en förlängning av fristerna för brandskydds- kontroll (som också föreslogs i betänkandet) innebär att förutsättningarna för företags lönsamhet i mindre glesbygdskommuner minskar väsentligt. , ett par kommuner, Funktionskontrollanterna i Sve- rige (FUNKIS), ventilationsrengörare () och var negativa till utred- ningens förslag. Vissa remissinstanser framhöll att avskaffandet av den obligatoriska rengöringen av imkanaler enligt räddningstjänstlagstift- ningen kommer att medföra att ett stort antal fastigheter som även är un- dantagna från den obligatoriska ventilationskontrollen helt kommer att stå utan någon form av kontroll från samhället. När det gäller betänkandet Reformerad räddningstjänstlagstiftning till- styrker utredningens förslag om att betona sotnings- verksamhetens målsättning. Ett stort antal remissinstanser anser att sotningsväsendet i stället helt bör reformeras i enlighet med huvuddragen i betänkandet Reformerat sotningsväsende (SOU 2001:42) och att den enskilde bör ha ansvaret för att rengöring och besiktning kommer till stånd. Vissa remissinstanser menar att sotningsverksamheten borde lyftas ut ur räddningstjänstregler- ingen och i stället regleras i en särskild författning. Skorstensfe- jarmästares anser att nu gällande regler utan ändring skall föras in i den nya lagen. Av vid remissmötet framlagda samt senare inkomna synpunkter när det gäller den vid Försvarsdepartementet upprättade promemorian har flerta- let instanser, bl.a. , , Glesbygds- verket och , tillstyrkt förslagen. och i anser att det är olämpligt att integrera före- liggande förslag i den föreslagna lagen om skydd mot olyckor då den senare grundas på den enskildes ansvar medan bestämmelserna om sot- ning slår fast det kommunala ansvaret. En särskild sotningslag borde där- för övervägas. Ett antal instanser bl.a. och Fastig- hetsägarna menar att de föreslagna förändringarna inte medför nödvändig avreglering. förordar att en avreglering sker och anser att ett upphandlingsförfarande i enlighet med förslagen kom- mer att medföra att sotningsverksamheten inte kommer att vara fullt konkurrensutsatt , dvs. då de sista av dagens avtal mellan kommun och skorstensfejarmästare löper ut. Detta är förenat med nackdelar från konkurrens- och konsumentsynpunkt eftersom anbuds- konkurrens enligt denna modell motverkar nyetablering och troligen Prop. 2002/03:119 kommer att medföra ökad marknadskoncentration. Denna syn delas av som menar att en reell förändring kommer att ta , i vissa fall upp till . Det som föreslås i promemorian på- verkar inte gällande civilrättsliga avtal mellan kommuner och sotare. Vi- dare begränsar kommunallagens likställighetsprincip och regler för upp- handling kommunens möjlighet att själv bestämma sin organisatoriska lösning. anför att rengöring och kontroll bör hållas samman samt att distriktsindelningen bör bibehållas. bör vidare även framgent bestämma sotningsfrister då kommunerna saknar nödvändig kompetens. Likaså bör rengöring av imkanaler i bostadshus fortsatt ske då kostnaden är försumbar och det minskar riskerna för brand, hälsa och miljö. Skälen för regeringens förslag Rengöring (sotning) och kontroll av brandskyddet i eldstäder och rökka- naler har en brandförebyggande effekt. Det finns ett samband mellan mängden sot och brandrisken vid eldning med främst ved, men också med pellets och olja. Sotningen minskar brandrisken och är en brandfö- rebyggande åtgärd. Från brandskyddssynpunkt finns därför behov av sotning i form av rengöring av dessa eldstäder med tillhörande rökkana- ler. Förutom själva rengöringen finns det också behov av att kontrollera förbränningsanordningens status och funktion från brandskyddssynpunkt. Enligt 17 § RäL skall de flesta eldstäder och andra fasta förbrännings- anordningar och därtill hörande rökkanaler samt imkanaler göras rena genom sotning. I samband med sotning skall det som rengörs kontrolle- ras från brandskyddssynpunkt. Enligt 15 § samma lag har kommunen ansvaret för att sotning utförs regelbundet. Flera av de remissinsatser som yttrat sig över betänkandet Reformerad räddningstjänstlagstiftning menar att det s.k. sotningsmonopolet borde avskaffas och att hela sotningsväsendet borde reformeras i enlighet med huvuddragen i betänkandet Reformerat sotningsväsende (SOU 2001:42), vilket bl.a. innebär att huvudansvaret för rengöring och kontroll läggs på den enskilde. I regeringsförklaringen vid öppnandet av 2001/riks- möte anfördes att regeringen kommer att ta initiativ till en omfattande och förutsättningslös utvärdering av de genomgripande avregleringar och förändringar av offentlig verksamhet som genomdrivits . I ett interpellationssvar anförde Försvarsministern att en reformering av sotningsväsendet fick anstå till dess att resultatet av utvärderingen var klar. tog fasta på detta. På utskottets förslag gav regeringen tillkänna att regeringen skulle åter- komma till med förslag om en avveckling av det s.k. sot- ningsmonopolet när utvärderingen är genomförd (bet. 2001/02:FöU4, rskr. 2001/02:188). Utskottet har därefter skärpt sin inställning. I betän- kande 2002/03:FöU1 förklarade utskottet att det inte finns skäl att invän- Flera av de instanser som yttrat sig över förslagen i betänkandet Re- formerat sotningsväsende har uttryckt oro för att förslaget innebär ökade risker. Liksom anser regeringen inte att det är visat att fördelarna överväger riskerna om ansvaret överförs från kommunen till den enskilde. Det kan således inte anses klarlagt att förslaget inte medför en försämring av brandskyddet. Det system vi har har en hög genomförandegrad och ger stor säkerhet ur brandskyddssynpunkt. Systemet medför även en trygghet för den enskilde att rengöring och kontroll verkligen kommer till stånd av den egna fasta förbränningsan- ordningen. Regeringen anser med hänsyn till detta att det kommunala ansvaret för rengöring och kontroll skall bestå. Detta tillsammans med statens normgivning på området säkerställer en enhetlig och betryggande täckning över landet. Därmed är även glesbygden garanterad att rengö- ring och kontroll utförs. Regeringen vill också betona vikten av ett konsumentperspektiv. Flera remissinstanser menade att ansvaret skulle bli betungande för den enskil- de. Från något håll framfördes också att risken uppstår för att mindre nogräknade fastighetsägare underlåter att på eget initiativ vidta nödvän- diga förebyggande åtgärder mot brand. I sammanhanget är det även viktigt att understryka att den enskilde har ett ansvar för sitt eget brandskydd. Såsom anförts i bl.a. avsnitt 6.1.1 har den enskilde ett primärt ansvar för att skydda sig och sin egendom och inte orsaka olyckor. Enligt såväl RäL som den föreslagna lagen om skydd mot olyckor har vidare den enskilde vissa särskilda skyldigheter, t.ex. skall ägare eller nyttjanderättshavare av byggnader i skälig omfatt- ning vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och hindra eller begränsa skador till följd av brand. Detta gäller naturligtvis även den egna eldstaden. Att kommunen även i fortsättningen skall ha ansvar för att sotning och kontroll kommer till stånd förtar givetvis inte detta. Vissa remissinstanser har framfört att sotningsverksamheten borde bry- tas ut ur räddningstjänstregleringen och i stället regleras i en egen för- fattning. Bestämmelserna om kommunernas ansvar på området har emel- lertid, som JO påpekat, ett sådant samband med samhällets verksamhet till skydd mot olyckor att de lämpligen kan tas in i den nya lagen. I förarbetena till RäL understryks att syftet med den obligatoriska sot- ningen är att vara brandförebyggande (prop. 1985/86:170 s. 27). Sot- ningsverksamheten som ett åliggande för kommunerna i räddningstjänst- lagstiftningen är således en uppgift som endast skall utföras i brandföre- byggande syfte. Vikten av förebyggande arbete mot bl.a. brand betonas i den föreslagna lagen. Så anges t.ex. som ett verksamhetsmål för kommu- nerna att kommunerna skall främja säkerheten och se till att åtgärder vid- tas så att bränder och skador till följd av bränder förebyggs. Kommuner- na skall vidare i handlingsprogram bl.a. redovisa målsättningen för det förebyggande arbetet samt hur den förebyggande verksamheten är ord- nad och hur den planeras (se ovan avsnitt 5.1). Mot bakgrund härav anser regeringen att syftet med sotningsverksamheten att vara brandförebyg- gande bör förtydligas i den nya lagen. Sotning i form av rengöring är en åtgärd som behöver vidtas när funk- tionen nedgått till en viss nivå. Åtgärden leder till minskade driftkostna- der och minskade risker för hälsa, miljö och brand. Även andra åtgärder än sotning har betydelse, t.ex. pannservice och injustering av brännare samt rådgivning om eldningsteknik och skötsel. Det är stora variationer i behovet av sotning av brandskyddsskäl, beroende på bl.a. typ av förbrän- ninganordning, utförande, inställning och användning. Rengöring av det- ta skäl bör därför ske med behovsanpassad regelbundenhet som baseras på rådande lokala förhållanden - såsom bebyggelsestruktur samt klimat- faktorer som påverkar graden av användning - och således inte såsom är fallet, regleras i centralt för landet föreskrivna sotningsfrister. Re- geringen avser att i förordning meddela föreskrifter som innebär att kommunen skall föreskriva om hur ofta rengöring av olika sotningsob- jekt skall ske med hänsyn till behoven från brandskyddssynpunkt utifrån bl.a. förbränninganordningens utförande och användning samt de lokala förhållandena på orten. bör emellertid till vägled- ning för kommunerna utge allmänna råd om sotningsbehov, eldningstek- nik, risker m.m. och sprida kunskaper om dessa genom utbildning och information. När det gäller brandskyddskontrollen avser regeringen i förordning att låta meddela föreskrifter om kontrollens omfatt- ning och med vilka intervaller den skall genomföras. Sådana kontroller eller besiktningar bör ske med intervaller vars längd görs beroende av förbränningsanordningens utförande och användning. Brandskyddskon- trollen bör vara mera systematisk och mer ingående än den kontroll som sker i samband med sotning. Den skulle exempelvis kunna omfatta mätning av rökgastemperatur, täthetsprovning av rökkanaler och kontroll av erforderligt avstånd till brännbara byggnadsdelar m.m. Hela förbrän- ningsanordningen bör ingå i kontrollen. Förbränningsanordningen bör kontrolleras bl.a. med avseende på hur exempelvis täthet, temperatur- och tryckförhållanden påverkar anordningens brandsäkerhet samt tillhö- rande rök- och avgaskanaler. Vidare bör risken för överhettning och an- tändning av omgivande byggnadsdelar kontrolleras. Kommunen bör kunna besluta om brandskyddskontroll i särskilda fall. Den ordning som redogjorts för ovan innebär att brandskyddskontrol- lerna ges ökad betydelse och högre kvalitet. Rengöringsintervallerna görs mera flexibla och anpassade till lokala förhållanden, vilket medför att det totala antalet sotningstillfällen kan bli färre per objekt. När kommunen bestämmer när sotning skall ske bör den beakta när brandskyddskontrol- len skall göras, så att kontrollen blir så ändamålsenligt som möjligt. Ytterligare ett led i målsättningen att anpassa nuvarande bestämmelser om sotningsverksamheten till lokala behov bör vara att de i RäF intagna kraven på att det i en kommun skall finnas ett eller flera sotningsdistrikt med en skorstensfejarmästare för varje distrikt inte förs in i den förord- ning som skall komplettera den föreslagna nya lagen. Det står en kommun fritt att välja om sotningen skall genomföras i egen regi eller via entreprenadavtal med en privat närings- idkare. Borttagandet av kraven på distriktsindelning med en skorstensfe- jarmästare för varje distrikt i kommunen innebär att kommunen kan välja antalet utförare, i egen regi eller i entreprenadform, och fritt avtala med entreprenörer om hur verksamheten skall organiseras. Branschen präglas dock av avtal med mycket långa avtalstider. Emellertid är även kommunala avtal om sotnings- och kontrolltjänster underställda gemen- skapsrättens principer om icke-diskriminering, likabehandling (inklusive principen om konkurrensutsättning), öppenhet, ömsesidigt erkännande I likhet med vad som gäller enligt RäL bör en bestämmelse intas i la- gen om skydd mot olyckor att kommunen får föreskriva att avgift skall betalas för sotning och brandskyddskontroll. principen tillämpas, 8 kap. 3 c § kommunallagen (1991:100), och likabe- handlingsprincipen beaktas, 2 kap. 2 § samma lag. I avsnitt 9 redovisar regeringen sin uppfattning i frågor om kompetens. Till följd av detta skall någon bestämmelse av motsvarande innebörd som i 17 § RäL att sotning och kontroll av brandskyddet skall utföras av skorstensfejarmästare eller skorstensfejare som biträder skorstensfe- jarmästaren inte föras in i den nya lagen. Möjlighet för en fastighetsägare att själv utföra sotning En kommun får i enlighet med 17 § RäL medge att annan person än skorstensfejarmästare eller skorstensfejare får utföra sotning och kontroll av speciella anläggningar och enstaka avlägset belägna bostadshus. sa undantag från det kommunala ansvaret kan föras års brandlag och behandlades i propositionen till denna (prop. Med speciella anläggningar avses t.ex. stora industribyggnader där äga- ren eller innehavaren har resurser för att se till att åtgärderna blir sakkun- Avseende enstaka belägna bostadshus framförs: prak- tiska svårigheter, som kan finnas att överallt upprätthålla sotningsmono- polet vid alla tillfällen ---. De principer som här förs fram är tillämpliga även vid tolkning av bestämmelsen i nuvarande RäL. Teknikutvecklingen på området medför dock undan för undan effekti- vare och säkrare uppvärmningsanordningar. förändrats och kan bedömas fortsätta att förändras över tiden. med ved och pellets är också mindre vanlig i tät bebyggelse och byggna- ders brandsäkerhet har väsentligt förbättrats. Detta medför att möjlighe- terna för t.ex. en enskild fastighetsägare att själv kunna få utföra eller låta annan utföra sotning bör kunna öka. Enligt regeringens uppfattning bör kommunen därför i enskilda fall kunna medge att en fastighetsägare själv utför eller låta annan utföra sotning på den egna fastigheten. enligt regeringens mening leda till ökade inslag av konkurrens och flera företag inom sotningsverksamheten. Ansvaret för sotningen ligger dock fortfarande på kommunen. Kravet på att kommunen skall kontrollera brandskyddet skall också kvarstå, i vilket för kommunen ingår att tillse att anläggningen rengörs på ett från brandskyddssynpunkt betryggande Ett medgivande av kommunen skall ha föregåtts av ett aktivt val från den enskilde sida. Vid prövning av om sotning kan ske på ett betryggan- de sätt bör kommunen beakta risksituationen, förbränningsanordningens komplexitet och den enskildes kunskap samt förutsättningarna för upp- Kommunen skall försäkra sig om att sotning utförs på ett kompe- tent och ansvarsfullt sätt. Den som vill sota sin egen förbränningsanordning måste skaffa sig nödvändig kunskap om rengöring och om brandskydd. kommunen och den centrala myndigheten på området, Statens rädd- ningsverk, att ha ansvar för information och utbildningsmaterial som rik- tas till den enskilde om rengöringsbehov och -tekniker, eldningsteknik, Prop. 2002/03:119 brandrisker m.m. Skulle det vid brandskyddskontroll eller vid tillsyn visa sig att rengö- ring inte skett på ett betryggande sätt bör kommunen inte vidare medge att den enskilde fastighetsägaren utför sotningen. En imkanal är en del av det ventilationssystem som betjänar ett kök. I samband med matlagning avgår fettpartiklar som tillsammans med damm i inomhusluften avsätts i imkanalen. Imkanaler omfattas enligt gällande regler av kraven på sotning och brandskyddskontroll. Behovet av sotning och kontroll av imkanaler har varit föremål för sär- skild forskning och bedömning i olika sammanhang. Det får numera an- ses klarlagt att brandriskerna i samband med imkanaler i bostadskök och liknande utrymmen är mycket begränsade och att det från brandskydds- synpunkt inte är motiverat att låta regler om sotning och brandskydds- kontroll i den föreslagna lagen om skydd mot olyckor omfatta dessa (jfr prop. 1999/2000:140 s. 167 f.). Regeringen anser därför att imkanalerna i bostadskök och liknande utrymmen, som t.ex. pentry eller pausrum på en arbetsplats, skall undantas från lagens krav på sotning och kontroll. Be- träffande dessa imkanaler kommer det således fortsättningsvis inte att finnas någon lagstadgad skyldighet att se till att sotning och kontroll ut- förs. Att vissa fastigheter inte heller omfattas av den obligatoriska venti- lationskontrollen förändrar inte denna bedömning; skäl saknas att låta imkanalerna omfattas av aktuella regler om det inte finns brandskydds- skäl härför. Med imkanaler i restaurang- och storkök förhåller det sig annorlunda. De studier som gjorts rörande imkanaler i bostadskök kan inte utan vida- re tillämpas på imkanaler i större kök. Beläggningarna som bildas i dessa är av en helt annan storleksordning än vad som gäller för imkanaler i bostadskök, eftersom matlagning sker i avsevärt större omfattning. Dess- utom finns en större risk för antändning till följd av den matlagningsut- rustning som används (i form av fritöser, större stekbord m.m.). Mot bakgrund härav är det inte möjligt att, utan att riskera att eftersätta en tillfredsställande nivå på brandskyddet, undanta imkanaler i restaurang- och storkök från reglerna om sotning och kontroll. De bör således i detta avseende även fortsättningsvis vara underkastade samma regler som eld- städer och andra förbränningsanordningar vad avser sotning och brand- skyddskontroll. Det kan anmärkas att imkanaler i restauranger och stor- kök vanligtvis i och för sig torde vara föremål för kontroll enligt be- stämmelserna i förordningen (1991:1273) om funktionskontroll av venti- lationssystem. Denna funktionskontroll har dock andra syften än kontrol- len av brandskyddet. Att samordna bestämmelserna framstår därför inte som lämpligt. Ändamålsenlighet talar dock för att sotning bör ske före ventilationskontroll i de fall tidpunkten för sotning sammanfaller med den obligatoriska ventilationskontrollen. Förutsättningarna för en räddningsinsats Regeringens förslag: Innebörden av begreppet räddningstjänst skall vara detsamma som i nu gällande lag. Med räddningstjänst skall således även fortsättningsvis avses de räddningsinsatser som staten eller kommunerna skall ansvara för vid olyckor och överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor, egendom eller miljön.