prop · GQ03139d2 · 2003-07-03 00:00:00 — Därmed är inte sagt att en skada för banken med sedvanliga skadeståndsrättsliga krav kan knytas till styrelsens eller verkställande direktörs underlåtenhet vad gäller riskhanteringssystem. Även rörelseregler av mindre övergripande natur, såsom t.ex. bestämmelser som lägger fast absoluta gränser för innehav och exponeringar av olika slag, kommer att ingå i underlaget för att skapa den aktsamhetsnorm som skall gälla för styrelseledamot och verkställande direktör i en bank eller ett kreditmarknadsföretag. Bestämmelser med mindre precist innehåll ger självfallet underlag endast för en mindre precis norm. Genom att utgångspunkten är att rörelsereglerna i hög grad bidrar till att skapa den aktsamhetsnorm, som styrelseledamöter och verkställande direktör har att iaktta, torde det ofta vara kravet på orsakssamband (adekvat kausalitet) mellan skadan och handlingen respektive underlåtenheten som kommer i förgrunden vid bedömningen av om skadeståndsskyldighet skall föreligga eller inte. Regeringen menar att förslagen till rörelseregler bidrar till att skapa en ändamålsenlig och klar handlingsnorm för styrelseledamöter och verkställande direktör, vilket i sin tur bidrar till att förbättra förutsättningarna för att tillämpa skadeståndsreglerna. Förutom lagbestämmelserna kan också bestämmelser i bolagsordningen eller stadgarna, direktiv från stämma och i förekommande fall avtal mellan banken och styrelseledamöterna respektive verkställande direktör användas för att fastställa den gällande aktsamhetsnormen. I den mån det finns praxis, doktrin eller sedvänja kan även dessa källor användas. 14.3.3Styrelseledamots och verkställande direktörs ansvar mot annan än banken och kreditmarknadsföretaget Regeringens förslag: För bankaktiebolag skall som huvudprincip gälla att styrelseledamot och verkställande direktör skall ersätta skada som de vållar aktieägare eller annan genom överträdelse av den nya lagen om bank- och finansieringsrörelse, aktiebolagslagen, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag eller bankens bolagsordning. Därutöver skall även överträdelser av lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäckningslagen) kunna grunda skadeståndsansvar. Bestämmelserna om skadeståndsansvar skall tas in i en särskild paragraf i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Bestämmelserna om skadeståndsansvar mot medlem och annan för styrelseledamot och verkställande direktör i sparbanker och medlemsbanker skall inte ändras, med undantag av att hänvisningen till kapitaltäckningslagen skall införas även här. Överträdelser av lagen om bank- och finansieringsrörelse och kapitaltäckningslagen skall grunda skadeståndsansvar även för styrelseledamot och verkställande direktör i kreditmarknadsföretag gentemot aktieägare eller annan. Särskilda bestämmelser om dessa funktionärers ansvar mot annan än kreditmarknadsföretaget skall tas in i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag utom så till vida att kommittén inte föreslår några ändringar för kreditmarknadsföretag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagen eller har inte något att erinra mot dessa. Ingen remissinstans avstyrker förslagen. föreslår att det, mot bakgrund av att förslag till ny bankrörelselagstiftning har karaktären av ramlag, övervägs om överträdelse av föreskrifter bör vara skadeståndsgrundande rekvisit. anser att man för kreditmarknadsföretag bör överväga att föra in en regel motsvarande den som föreslås om skadeståndsskyldighet för styrelseledamot och verkställande direktör i bank mot annan än banken. Som skäl anförs bl.a. att detta skulle möjliggöra rätt till skadestånd vid överträdelse av den sekretessbestämmelse som gäller för kreditmarknadsföretag. Även och anser att reglerna bör omfatta kreditmarknadsföretag, eftersom det saknas anledning att reglera banker och kreditmarknadsföretag olika. tillägger att en sådan reglering även medför att brott mot sekretessbestämmelserna får samma skadeståndsrättsliga konsekvenser för banker och kreditmarknadsföretag. Likaså tyder Företagarnas yttrande på en uppfattning i den riktningen. Skälen för regeringens förslag: För aktiebolag gäller att styrelseledamot och verkställande direktör skall ersätta skada som de vållar aktieägare eller någon annan genom att överträda aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen (15 kap. 1 § andra meningen aktiebolagslagen). För bankaktiebolag grundar även överträdelser av bankrörelselagen skadeståndsskyldighet. De huvudfrågor som regeringen har att ta ställning till är, för det första, om det är lämpligt att aktiebolagslagens ordning gäller även på bankområdet och, för det andra, om överträdelser av den föreslagna lagen om bank- och finansieringsrörelse, och eventuellt ytterligare lagar därutöver, bör vara skadeståndsgrundande. Vid översynen av bestämmelserna om styrelseledamots och verkställande direktörs skadeståndsansvar mot tredje man i aktiebolag fann lagstiftaren att lagstiftningen bör vara oförändrad och därmed också omfattningen av ansvaret (prop. 1997/98:99 s. 188 ff). I propositionen anfördes bl.a. följande som skäl för bedömningen. En tredje man som träder i kontakt med bolaget har givetvis anledning att förlita sig på att styrelseledamöter och den verkställande direktören följer de regler som gäller för bolaget. De skador som kan drabba honom om reglerna inte följs kan ibland vara betydande och kan inte alltid täckas av bolagets begränsade medel. är den skada som tredje man lider regelmässigt s.k. ren förmögenhetsskada, dvs. en sådan ekonomisk skada som inte har samband med att någon lider en person- eller sakskada. Utanför kontraktuella förhållanden ersätts sådan skada i allmänhet endast om skadeståndsskyldigheten grundas på brott eller har stöd i lagbestämmelser. Regeringen finner det mot denna bakgrund vara väsentligt att aktiebolagslagen också tillhandahåller väl avvägda bestämmelser om styrelseledamöternas och den verkställande direktörens ansvar mot tredje man. Här, liksom i fråga om skadeståndsansvaret mot bolaget, är det emellertid nödvändigt att vid reglernas utformning finna en balanspunkt, där risken för skadestånd inte går utöver möjligheterna att sköta bolaget på ett affärsmässigt sätt. Regeringen kan inte finna att det när det gäller direkta skador finns anledning att skärpa de nuvarande bestämmelserna. Liksom bör alltså styrelseledamöter och den verkställande direktören kunna åläggas skadeståndsskyldighet, om de vållat skada genom överträdelse av framför allt aktiebolagslagen, tillämplig redovisningslag och bolagsordningen. De regler som regeringen har föreslagit i fråga om styrelsens arbetsordning och instruktionsgivning torde förbättra förutsättningarna för att utkräva ansvar. Inte heller när det gäller möjligheten för en borgenär att få ersättning för indirekta skador anser regeringen att det finns anledning att ändra i nuvarande regler. Det bör liksom vara en fråga för rättstillämpningen att närmare precisera när det skall finnas en sådan rätt till ersättning. I fråga om aktieägares rätt till ersättning för indirekt skada anfördes vidare i propositionen, att det inte heller på detta område fanns skäl att ändra på gällande rätt. Regeringen kan, mot den givna bakgrunden, inte finna annat än att den bedömning som tidigare gjorts vad avser aktiebolag också skall vara giltig för bankaktiebolag. Det betyder att den principiella lösning som finns i aktiebolagslagen också skall gälla för bankaktiebolag. En fråga som återstår att bedöma är då om även överträdelser av den föreslagna lagen om bank- och finansieringsrörelse skall kunna grunda skadeståndsskyldighet. Syftet med bestämmelsen i 15 kap. 1 § andra meningen aktiebolagslagen är att med skadestånd sanktionera de bestämmelser i aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning och bolagsordningen som avser att skydda enskilda aktieägare, bolagets borgenärer eller annan tredje man. Som exempel på sådana bestämmelser kan förutom årsredovisningsreglerna nämnas bestämmelserna om bolagets bundna kapital och bestämmelsen om att på aktiebrev skall anges bl.a. vissa förbehåll som är av betydelse för möjligheten att förvärva aktien. I förarbetena till aktiebolagslagen (SOU 1995:44 s. 246 ff) förs ett resonemang om skiljelinjen mellan bestämmelser som endast är till för att skydda bolaget och sådana bestämmelser som är avsedda att skydda inte bara bolaget mot direkt skada utan även tredje man mot indirekt skada. Överträdelser av bestämmelser av det sistnämnda slaget anses, i vissa fall, kunna grunda skadeståndsskyldighet för styrelseledamot och verkställande direktör. Det anses dock inte lämpligt att direkt i lagen söka peka ut vilka bestämmelser det är fråga om. En sådan analys av olika bestämmelsers innebörd bör i stället ankomma på doktrin och praxis. Bankrörelselagen innehöll tidigare vissa associationsrättsliga bestämmelser med karaktär av skyddsregler för tredje man, särskilt redovisningsregler. Detta är sannolikt en del av förklaringen till att för banker skadeståndsansvaret i förhållande till tredje man även omfattar överträdelser av bankrörelselagen. Bankrörelselagen omfattar emellertid i stort sett inga bestämmelser av associationsrättslig karaktär. Redovisningsreglerna finns i stället i en särskild lag vilken omfattas av skadeståndsansvaret enligt aktiebolagslagen, eftersom den hänvisar till tillämplig lag om årsredovisning, och av skadeståndsansvaret enligt bankrörelselagen, eftersom den hänvisar direkt till lagen i fråga, dvs. till lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Banksekretessbestämmelsen i 1 kap. 10 § BRL är en bestämmelse med tydlig karaktär av skyddsregel för tredje man. Enligt den får enskildas förhållanden till bank inte obehörigen röjas (se även avsnitt 15). Skulle en styrelseledamot eller en verkställande direktör i ett bankaktiebolag bryta mot tystnadsplikten, kan bankkunden vara berättigad till skadestånd för direkt ekonomisk skada. En följd av att skadeståndsansvaret omfattar bankrörelselagen är att överträdelser av rena rörelseregler kan bli skadeståndsgrundande. När reglerna om kapitaltäckning och stora exponeringar bröts ut ur bankrörelselagen och infördes i en särskild lag, kompletterades inte skadeståndsbestämmelsen i 5 kap. 1 § andra meningen BRL med en hänvisning till den lagen. Enligt kommittén skulle detta kunna tyda på att lagstiftaren ansåg att överträdelser av sådana rena rörelseregler inte borde vara sanktionerade med skadeståndsansvar. Inte heller rörelsereglerna i lagen om finansieringsverksamhet eller lagen (1991:981) om värdepappersrörelse är sanktionerade med skadeståndsansvar. Överträdelser av flertalet rena rörelseregler kan knappast leda till att tredje man lider en direkt skada, dvs. att tredje man lider skada utan att bolaget lider skada. När det gäller ersättning för indirekt skada, är det tveksamt om det finns utrymme för enskilda aktieägare att framgångsrikt föra talan om skadestånd för indirekt skada på grund av överträdelser av bankrörelselagen. Överträdelserna torde normalt inte kunna ha sådan karaktär, att de drabbar endast vissa aktieägare på de andras bekostnad. Borgenärer kan dock tänkas vara berättigade till skadestånd för indirekt skada vid en banks obestånd, om det kan visas att obeståndet beror på att någon av rörelsereglerna överträtts. Lagstiftarens syfte med att föreskriva särskilda regler för hur bankrörelse skall bedrivas är att skydda det finansiella systemets funktion, vilket i sin tur har bedömts vara samhällsekonomiskt motiverat. Ett av skälen till att det behövs särskilda regler är att spridningsrisken mellan olika skyddsvärda institut är stor, bl.a. beroende på att instituten ofta har stora fordringar på varandra. Genom att lagstiftaren söker uppnå att enskilda banker är solida, minskar risken för kriser som sprider sig till andra skyddsvärda institut. Detta innebär i sin tur att skyddet för t.ex. den som lämnar kredit till banken blir bättre. I så måtto kan rörelsereglerna sägas skydda borgenärer och andra tredje män, även om detta inte är det direkta syftet med dem. Enligt kommittén avviker rörelsereglerna i detta avseende inte markant från bestämmelserna i aktiebolagslagen och olika årsredovisningslagar. De sistnämnda bestämmelserna kan vidare sägas ha en samhällsekonomiskt effektiv hantering av associationsrättsliga frågor som övergripande syfte. Detta innebär i olika situationer ofta ett skydd av tredje man. Steget mellan bestämmelser som värnar ett aktiebolags egna kapital och bestämmelser som på olika sätt begränsar risktagandet i banker är därför enligt kommittén inte långt. För bankaktiebolagens del gör regeringen bedömningen, att överträdelser av lagen om bank- och finansieringsrörelse alltjämt bör grunda skadeståndsskyldighet för styrelseledamot och verkställande direktör mot annan än banken. Detta är viktigt inte minst mot bakgrund av att överträdelser av banksekretessbestämmelsen om man bortser från möjligheten till skadestånd av banken på kontraktuell grund annars inte skulle vara sanktionerade med skadestånd. Kommittén anser att viktiga, och för tredje man betydelsefulla, delar av rörelsereglerna för banker finns i kapitaltäckningslagen och föreslår därför att även överträdelser av den lagen skall vara skadeståndsgrundande. Remissinstanserna invänder inte mot detta. Av olika lagstiftningsärenden och av kreditinstitutsdirektivet framgår att kapitaltäckningsreglerna bl.a. syftar till att skydda företagens kunder och sparmedel (se prop. 1989/90:43 s. 87, prop. 1990/91:142 s. 129, prop. 1990/91:154 s. 42 samt ingresspunkt 5 i direktivet). Även regeringen anser sammantaget att överträdelser av kapitaltäckningslagen bör grunda skadeståndsskyldighet. Reglerna om skadeståndsansvaret bör för tydlighets skull tas in i en särskild paragraf i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Vissa rörelseregler på bankområdet kan alltså ses som i vart fall indirekta skyddsregler för tredje man. Liksom på aktiebolagslagens område är emellertid inte alla bestämmelser av den karaktären. Det är därför lämpligt att här välja samma lösning som för andra aktiebolag än bankaktiebolag, nämligen att överlämna till rättstillämpningen att avgöra när överträdelse av rörelsereglerna skall grunda rätt till skadestånd. Regeringen kan, liksom kommittén, inte finna skäl att för sparbanker och medlemsbanker göra någon annan bedömning än den som gjorts för bankaktiebolag. När det gäller kreditmarknadsföretag uttrycker kommittén däremot helt kort uppfattningen, att den inte funnit anledning att föreslå förändrade förutsättningar för skadeståndsskyldighet för styrelseledamot och verkställande direktör i kreditmarknadsföretag. Flera remissinstanser menar att den föreslagna regleringen även bör omfatta Regeringen delar remissinstansernas uppfattning. I det här avseendet saknas det anledning att reglera banker och kreditmarknadsföretag olika. Överträdelser av lagen om bank- och finansieringsrörelse och kapitaltäckningslagen bör därför grunda skadeståndsansvar även för styrelseledamot och verkställande direktör i kreditmarknadsföretag gentemot aktieägare eller annan. Detta innebär, såsom och påpekar, att brott mot sekretessbestämmelserna får samma skadeståndsrättsliga konsekvenser för banker och kreditmarknadsföretag, vilket får anses vara lämpligt. Särskilda bestämmelser om styrelseledamots och verkställande direktörs ansvar mot annan än kreditmarknadsföretaget bör tas in i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Enligt bör det, mot bakgrund av att förslaget till ny rörelselagstiftning har karaktären av ramlag, övervägas att sanktionera överträdelser av föreskrifter med skadestånd. Den skadeståndsgrundande kommer enligt förslaget till uttryck i lag. Föreskrifterna kan emellertid ändå indirekt få betydelse för skadeståndsskyldigheten. Många av inspektionens föreskrifter kan nämligen anses fylla ut och ge lagbestämmelserna ett mer konkret innehåll. Rambestämmelserna kan emellertid också fyllas ut av andra lagar, icke bindande regler givna av offentliga myndigheter, t.ex. allmänna råd, och branschregler på området som kan ha utarbetats av etablerade branschorganisationer eller andra representativa sammanslutningar. Den närmare innebörden av en rambestämmelse får dock avgöras av rättstillämpningen. Som exempel på sådana rambestämmelser, vars närmare innebörd fylls ut av normer i t.ex. föreskrifter, kan nämnas soliditets- och sundhetsbestämmelserna (se 6 kap. 1 och 4 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse) samt bestämmelsen att årsredovisning skall upprättas i enlighet med god sed (se 2 kap. 2 § årsredovisningslagen [1995:1554] jfr med 2 kap. 2 § lagen [1995:1559] om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag). Redan med den valda ordningen synes således överträdelser av flertalet av föreskrifter indirekt kunna bli sanktionerade med skadestånd. 14.3.4Revisorers, aktieägares med fleras ansvar mot banken, kreditmarknadsföretaget eller tredje man Regeringens förslag: Överträdelser av den nya lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäckningslagen) skall kunna grunda skadeståndsansvar även för revisor, lekmannarevisor, granskare, aktieägare samt medlem eller röstberättigad i bank eller kreditmarknadsföretag gentemot dessa institut, aktieägare, medlem eller någon annan. Kommitténs förslag: Med undantag för kreditmarknadsföretag föreslår kommittén detsamma, vilket dock endast framgår av författningskommentarerna i betänkandet. Remissinstanserna: Kommenterar inte frågan. Skälen för regeringens förslag: I aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar och bankrörelselagen behandlas olika kategorier av revisorers ansvar i banker och kreditmarknadsföretag. Genomgående gäller att revisorerna är skadeståndsskyldiga enligt de grunder som gäller för styrelseledamot och verkställande direktör i de olika instituten. Det gäller även när skadeståndsskyldigheten riktar sig mot aktieägare, borgenär och annan tredje man. Mot bakgrund av vad som föreslås i avsnitt 14.3.3 bör sålunda överträdelser av lagen om bank- och finansieringsrörelse och kapitaltäckningslagen kunna grunda skadeståndsskyldighet för olika kategorier av revisorer i banker och kreditmarknadsföretag. I aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar finns vidare bestämmelser om aktieägares och medlems respektive röstberättigads skadeståndsansvar gentemot bolaget, föreningen eller tredje man vid överträdelser av aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar, tillämplig lag om årsredovisning, bolagsordningen eller stadgarna. Även om aktieägare och medlemmar inte har samma vårdplikt gentemot bolaget respektive föreningen som styrelseledamot och verkställande direktör, har de förstnämnda inte full frihet att tillgodose egna intressen på bolagets eller andra intressenters bekostnad. En aktieägare kan exempelvis bli skadeståndsskyldig om han deltar i beslut om fastställande av en oriktig balansräkning och utdelning av vinstmedel som inte är utdelningsbara. Aktieägare kan även bli ersättningsskyldiga för indirekt skada. Fordringsägare kan exempelvis vara ersättningsberättigade om aktieägare medverkat till beslut om olovlig vinstutdelning. Eftersom en aktieägare på samma sätt skulle kunna medverka till ett beslut, som innebär att någon rörelseregel i lagen om bank- och finansieringsrörelse eller kapitaltäckningslagen överträds, och som innebär att banken eller kreditmarknadsföretaget blir insolvent, anser regeringen att överträdelser av dessa lagar bör kunna grunda skadeståndsskyldighet också för aktieägare och medlemmar i banker och kreditmarknadsföretag. Sekretess och uppgiftsskyldighet för banker och vissa andra finansiella företag I sägs att det har uppmärksammats att reglerna om sekretess, såsom de tolkats, har gett upphov till svårigheter bl.a. vid förvärv av banker och vid kreditgivning till kreditmarknadsbolag. En översyn av sekretessreglerna för banker och kreditmarknadsbolag kan därför vara aktuell. gör därför i betänkandet Vårdslös kreditgivning samt sekretess i banker m.m. (SOU 1999:82) en sådan översyn. Frågan om banksekretess behandlas även av i betänkandet Ekonomisk brottslighet och sekretess (SOU 1999:53). Det problem som pekar på i detta avseende är främst den oklarhet som råder om vilka uppgifter om enskildas förhållanden till t.ex. en bank som kan lämnas ut i samband med en förundersökning utan att det kan anses vara ett obehörigt röjande. Den nu gällande bestämmelsen om banksekretess, som gäller för alla banker oberoende av associationsform, finns i 1 kap. 10 § BRL och har följande lydelse. Enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Ansvar enligt 20 kap. 3 § skall inte följa för den som bryter mot förbudet i första stycket. Detsamma gäller en revisor som bryter mot förbudet i 3 kap. 14 § första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter. I 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) finns bestämmelser som innebär att vad som gäller om tystnadsplikt enligt första stycket inte hindrar att uppgifter i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål. För kreditmarknadsföretag innehåller 1 kap. 5 § LFV motsvarande reglering av tystnadsplikten som den som gäller för banker. Av förarbetena framgår att regleringen är utformad med bankrörelselagens bestämmelser som förebild. Vidare framgår att tystnadsplikten inte bara gäller för styrelseledamöter och anställda utan också för andra befattningshavare som fått kännedom om sekretessbelagda förhållanden, t.ex. revisorer (prop. 1992/93:89 s. 211). pengar omfattas av en bestämmelse om tystnadsplikt enligt 4 kap. 4 § lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar. Av förarbetena framgår att bestämmelsen har sin motsvarighet i 1 kap. 5 § LFV (prop. 2001/02:85 s. 87). I annan finansiell lagstiftning (se 5 § lagen [1990:1114) om värdepappersfonder, 1 kap. 8 § första stycket lagen [1991:981] om värdepappersrörelse, 2 kap. 8 § lagen [1992:543] om börs- och clearingverksamhet, 7 kap. 13 § lagen [1994:2004] om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag samt 8 kap. 2 § lagen [1998:1479] om kontoföring av finansiella instrument) finns regler om Prop. 2002/03:139 tystnadsplikt med något varierande utformning. torde dock inte vara stora jämfört med regeln om banksekretess. En skillnad är dock att dessa regler, till skillnad från bestämmelserna om sekretess i bankrörelselagen, lagen om finansieringsverksamhet och lagen om utgivning av elektroniska pengar, är straffsanktionerade. I det följande behandlas meningen Enskildas förhållanden till bank får inte obehörigen röjas. Det är denna regel som avses när det i fortsättningen talas om banksekretess eller tystnadsplikt för banker. Motsvarande gäller, som angetts ovan, för kreditmarknadsföretag. Redogörelsen nedan gör inte anspråk på att vara heltäckande utan anger sådana huvuddrag i banksekretessens innebörd som bedöms vara av intresse i detta sammanhang. För en utförligare redovisning hänvisas till som i skriften Banksekretessen, utgiven av , i samverkan med (5 uppl. 1987, cit. ) har gjort en rättslig undersökning av ämnet. 15.1.2De som sekretessen är avsedd att skydda I propositionen till bankrörelselag sades i specialmotiveringen bl.a. följande (prop. 1986/87:12 s. 211 f). Sekretessregeln ... omfattar såväl handlingssekretess som tystnadsplikt. Alla uppgifter som rör en bankkunds mellanhavanden med banken, oavsett om de är dokumenterade eller inte, är alltså underkastade banksekretessen. Alla relationer bank kund omfattas av sekretessregeln. Om någon upphört att vara kund i banken så upphör inte sekretessen för den skull utan består i fråga om kundens tidigare förbindelser med banken.