prop · GQ03106 · 2003-03-17 00:00:00 — Sannolikt är frågeställningen inte alltid relevant med tanke på att redan på andra grunder kan finna bagatellartade överträdelser vara av en sådan natur att de rymmer en brottslig anklagelse. Traditionellt sett har nämligen de andra och tredje kriterierna i princip ansetts vara alternativa och inte kumulativa. Det räcker då att ett av kriterierna är uppfyllt för att en brottslig anklagelse skall vara för handen. har i fallet Kadubec mot emellertid uttryckligen angett att en kumulativ tolkning av kriterierna inte kan uteslutas när kriterierna var för sig inte leder till någon säker slutsats om förekomsten av anklagelse för brott. Begreppet anklagad anger tidpunkten för när rättigheterna i artikel 6 träder in. Detta är av intresse framförallt för rätten till rättegång inom skälig tid, men också för rätten att få tillgång till domstolsprövning. Liksom begreppet brott har anklagad fått en autonom betydelse genom praxis. Det avgörande är alltså inte när det föreligger en anklagelse enligt nationell rätt. Den relevanta tidpunkten har inträtt när myndigheterna har vidtagit någon åtgärd som lett till att en persons situation har väsentligt påverkats av att det föreligger en misstanke mot honom. Målet Deweer mot (dom ) ger vägledning för hur begreppet skall tolkas. Deweer, som drev en livsmedelsaffär, ansågs ha brutit mot vissa bestämmelser rörande prissättning. Myndigheterna erbjöd honom förlikningsvis att betala ett bötesbelopp om 10 000 BFR för att affären inte skulle stängas i avvaktan på att Prop. 2002/03:106 domstol avgjorde saken och för att han skulle undgå ett straffrättsligt Deweer var inte formellt misstänkt eller åtalad och han hade inte heller fått någon underrättelse om kommande lagföring. Deweer som accepterade budet gjorde vid gällande att förfarandet med böter under hot om att affären skulle stängas utgjorde en anklagelse för brott på vilken artikel 6 var tillämplig. fann att Deweer varit anklagad för brott i konventionens mening och att artikel 6 var tillämplig. utvecklade i domen tankegångarna från Delcourtfallet och uttalade att den framskjutna plats som rätten till en rättvis rättegång har i ett demokratiskt samhälle ger anledning att föredra en självständig snarare än en formell uppfattning av begreppet anklagad. uttalade också i domen att begreppet anklagad är kopplat till den officiella underrättelse om att en person har begått en brottslig handling som ges till honom av behörig myndighet. I exempelvis målet m.fl. mot (dom ) utvidgade begreppet genom att klargöra att rättssäkerhetsgarantierna kan utlösas även av andra åtgärder som implicerar att det föreligger en anklagelse och som på samma sätt påtagligt påverkar den misstänktes situation än rent formella anklagelser och uttryckliga underrättelser. I fallet Janosevic mot ansåg domstolen att Janosevic skulle anses anklagad i den mening som avses i artikel 6 när han erhållit den revisionspromemoria som skattemyndigheten upprättat vari skattemyndigheten föreslog att Janosevic skulle påföras skattetillägg. I fallet och Vulic mot fann att de skattskyldiga skulle anses anklagade i den mening som avses i artikel 6 när de erhållit skattemyndighetens överväganden om att påföra skattetillägg. Frågan om en anklagelse enligt artikel 6 föreligger besvaras i princip från fall till fall av och eftersom tidpunkten för den formella anklagelsen i inhemsk rätt inte utgör annat än en utgångspunkt för är det svårt att dra generella slutsatser om saken. Artikel 6 fortsätter att vara tillämplig till dess att frågan om den brottsliga anklagelsen är slutligen avgjord. Tillämpligheten täcker hela förfarandet inklusive överklagandeprocessen. 5.2.5Tillgång till oavhängig och opartisk domstol För att den enskilde skall kunna komma i åtnjutande av den i artikel 6 garanterade rätten till en opartisk och rättvis rättegång krävs att det finns en enligt lag inrättad domstol som den enskilde kan vända sig till vid tvister. Finns det ingen möjlighet till domstolsprövning av tvistefrågan enligt den nationella rätten föreligger ett brott mot konventionen (se t.ex. och mot , dom ). Rätten till domstolsprövning är inte absolut. vara begränsad om begränsningen tjänar ett legitimt ändamål och står i rimlig proportion till detta ändamål. Begränsningen får dock inte vara så långtgående att den urholkar det centrala innehållet i artikel 6. Artikel 6 kräver att en domstol är oavhängig och opartisk. Det innebär Prop. 2002/03:106 att en domstol i sin dömande verksamhet inte får vara beroende av statsmakterna eller parterna. Vidare får det för en utomstående iakttagare inte föreligga några legitima tvivel om domstolens opartiskhet. 5.2.6Rätten till en muntlig och offentlig rättegång Det framgår inte uttryckligen av ordalydelsen i artikel 6 att den enskilde skall ha rätt till ett muntligt förfarande i domstolen. I originaltexter används emellertid ord som hearing och entendue, vilka tyder på att det skall vara fråga om ett muntligt förfarande. Även kravet på offentlighet talar i den riktningen. Att muntlighet är huvudregel styrks också av praxis. Rätten till muntlig förhandling betyder emellertid inte att alla mål måste avgöras efter en muntlig procedur. En part kan avstå från sin rätt till muntlig förhandling. Om en part anses ha avstått från sin rätt till muntlighet föreligger inget brott mot konventionen om ärendet handläggs skriftligt. Av praxis framgår t.ex. också att artikel 6 inte ger rätt till en ny muntlig förhandling när prövningen i den högre instansen är begränsad till rättsliga aspekter av målet. Enligt artikel 6 skall rättegången vara offentlig. Från kravet på offentlighet får dock undantag göras av hänsyn till den allmänna moralen, den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ett demokratiskt samhälle, eller då minderårigas intressen eller skyddet för parternas privatliv så kräver eller, i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt, under särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse. Av undantagen från offentlighet följer att det är förenligt med konventionen att under vissa förhållanden hålla domstolsförhandlingar inom stängda dörrar. Domen måste dock avkunnas offentligt även om förhandlingen hållits inom stängda dörrar. Detta innebär inte att domen måste avkunnas muntligen av domstolen. Det viktiga är att domen offentliggörs och att allmänheten således får kännedom om de domar som meddelas (se fallet Pretto m.fl. mot , dom ). Rätten till en rättvis rättegång (fair trial) För att en rättegång skall anses vara rättvis krävs att parterna är likställda i processen och att de har likvärdiga processuella rättigheter inför I ett brottmål innebär detta att den tilltalade inte får ha sämre möjligheter än åklagaren att föra sin talan inför domstolen. förhindrar däremot inte att den tilltalade har en mera förmånlig ställning än åklagaren i processen. I rätten till en rättvis rättegång ingår ett krav på Det kontradiktoriska förfarandet syftar till att garantera att båda parter får kännedom om allt material samt att de har lika goda möjligheter att åberopa bevisning och att utföra sin talan i I rätten till en rättvis rättegång ingår att en person som är misstänkt för brott inte skall behöva belasta sig själv. Det innebär att den misstänkte inte skall behöva bidra till utredningen eller bevisningen i målet genom Prop. 2002/03:106 att göra medgivanden eller tillhandahålla belastande material. åklagaren som skall bevisa den tilltalades skuld, och den tilltalade har rätt att inte uttala sig alls och är inte skyldig att på något sätt underlätta åklagarens uppgift (se fallen mot , dom och Sauders mot , dom ). Rätten att inte belasta sig själv hindrar inte att en domstol kan vid bevisvärderingen dra vissa slutsatser av dennes vägran att uttala sig. 5.2.8Rättegång inom skälig tid Rättegången skall hållas inom skälig tid. Vad som är skälig tid enligt artikel 6 varierar från fall till fall. I tvistemål räknas tiden från den dag då målet anhängiggörs vid domstol fram till dess slutlig dom föreligger. I brottmål räknas tidsperioden från det att en person kan sägas vara anklagad för ett brott. Detta är, som tidigare angetts, den tidpunkt då myndigheterna har vidtagit någon åtgärd som lett till att en persons situation väsentligt påverkats av att det föreligger en misstanke mot honom. En sådan åtgärd kan t.ex. vara att förundersökning har inletts eller att den misstänkte har anhållits eller häktats. Slutpunkten för den tid som skall bedömas är även här den dag då det föreligger en slutlig dom. Vid bedömning av tidsperiodens skälighet tar hänsyn till sådant som målets komplexitet, parternas agerande och myndigheters och domstolars handläggning. 5.2.9Rätten att betraktas som oskyldig oskuldspresumtionen I artikel 6.2 anges att den som är anklagad för brott skall betraktas som oskyldig tills hans skuld lagligen fastställts. Denna viktiga rättssäkerhetsprincip innebär att ingen skall betraktas som skyldig till brott utan att en domstol har konstaterat hans skuld efter ett förfarande där han fått tillfälle att försvara sig mot anklagelsen och som även i övrigt motsvarar kraven på en rättvis rättegång. 5.2.10 Minimirättigheterna i artikel 6.3 I artikel 6.3 anges vissa minimirättigheter som skall tillförsäkras den som är anklagad för en brottslig gärning. grundkravet för att en brottsmålsrättegång skall anses uppfylla kravet i artikel 6.1 på en rättvis rättegång. Den som är anklagad för brott har rätt att ofördröjligen och i detalj på ett språk han förstår bli underrättad om grunden för anklagelsen mot Den misstänkte skall vidare ges tid och möjlighet att förbereda sitt Vidare har han rätt att kostnadsfritt få rättegångsbiträde om han saknar medel och ärendet är av sådan beskaffenhet att rättvisans intresse kräver att han biträds av ett rättegångsbiträde. En misstänkt har också rätt till tolk kostnadsfritt om han inte förstår det språk som talas i domstolen. Skatter omfattas inte av begreppet civila rättigheter och skyldigheter i artikel 6 Kommissionen ansåg att skatter och skatteprocessen helt faller utanför begreppet civila rättigheter och skyldigheter och tillämpningsområdet för artikel 6. I fallet Schouten och Meldrum mot (dom ), som handlade om huruvida artikel 6.1 var tillämplig på förfaranden avseende skyldigheter att betala vissa socialförsäkringsavgifter, anförde att sådana skyldigheter som grundas på skattelagstiftning eller som i övrigt ingår i normala medborgerliga skyldigheter i ett demokratiskt samhälle inte omfattas av artikeln. i stor sammansättning har bekräftat denna praxis i fallet Ferrazzini mot (dom ), vilket bl.a. gällde skatt på kapitalvinster. I det fallet uttalade domstolen att skattefrågor, trots att de gäller ekonomiska förpliktelser, hör till det centrala offentligrättsliga område som inte omfattas av artikel 6. Även i domarna Janosevic samt och Vulic mot bekräftar domstolen att skatteprocessen faller utanför tillämpningsområdet för artikel 6. kom två domar mot från som båda gäller frågan om skattetilläggsbestämmelsernas förenlighet med artikel 6. De aktuella fallen är Janosevic mot (nedan i avsnittet kallat Janosevic) och och Vulic mot (fallet kallas nedan i avsnittet och parterna kallas respektive Vulic). Domarna har inte vunnit laga kraft eftersom de skattskyldiga har begärt omprövning av dem eller s.k. Grand Chamber- prövning. För att en Grand Chamber-prövning skall komma till stånd krävs att meddelar prövningstillstånd. Nedan följer en sammanfattning av de domar som kom . har avgjort flera fall som gäller skattetilläggsliknande avgifter i andra konventionsstater. Bendenoun mot (dom ), A.T, M.P och T.P mot , E.L, R.L och J.O.L mot (domar ) och J.J. mot (dom ). 5.4.2 Fakta i fallen mot Sakförhållandena i fallen är relativt lika. haft att bedöma i de båda fallen är också i princip Båda fallen gäller beskattning av taxirörelse vid 1994 års De ifrågavarande taxirörelserna var föremål Revisionen ledde till att Janosevic påfördes i mervärdesskatt, arbetsgivaravgifter och inkomstskatt samt omprövning av beslutet. fråga att myndigheten omprövat sitt tidigare beslut men att skäl till ändring av beslutet inte förelåg. överklagade då till länsrätten som i dom avslog hans överklagande. har sedan överklagat till kammarrätten. I samband med begäran om omprövning ansökte Janosevic också om anstånd med betalning av de påförda skatterna och skattetillägget. menade att förutsättningar i och för sig förelåg för erhållande av anstånd men att säkerhet måste ställas av Janosevic då hans betalningsförmåga kunde ifrågasättas. Någon säkerhet ställdes inte av Janosevic varför ansökan om anstånd avslogs. överklagade anståndsbeslutet till länsrätten, vars dom kom . överklagade länsrättens dom i anståndsmålet till kammarrätten och Regeringsrätten utan framgång. ansökte kronofogdemyndigheten om att Janosevic skulle försättas i konkurs med hänsyn till de obetalda skattefordringarna. biföll tingsrätten konkursansökan. I överklagande till hovrätt och anförde Janosevic bl.a. att konkursbeslutet var ett brott mot artikel 6 eftersom konkursåtgärderna genomdrivits trots att skattemyndighetens beslut om påförande av skatter och skattetillägg ifrågasatts av honom. Överklagandet avslogs av hovrätten och lämnade inte prövningstillstånd. I fallet ledde revisionen till att genom skattemyndighetens beslut påfördes skatt avseende med och skattetillägg med nästan . Vulic, som var ägare till bolaget, påfördes enligt beslut av skattemyndigheten skatt med och skattetillägg med nästan . begärde omprövning av skattemyndighetens beslut och anstånd med att betala skatten och skattetillägget. Vulic överklagade och begärde anstånd . De skattskyldigas begäran om anstånd avslogs av skattemyndigheten. Länsrätten beslutade i domar att inte medge och Vulic anstånd med att betala skatten och skattetilläggen eftersom de inte kunde ställa säkerhet för beloppen. och Vulic överklagade länsrättens domar i anståndsmålen till kammarrätten utan framgång. försattes i konkurs på grund av de obetalda skattefordringarna. Vulics tillgångar blev föremål för utmätning till följd av de obetalda skattefordringarna. överklagade tingsrättens konkursbeslutet till hovrätten och utan framgång. Efter det att överklagat ett omprövningsbeslut från skattemyndigheten omprövade myndigheten sina skattebeslut varefter ärendet överlämnades till länsrätten för prövning. Länsrätten avvisade i beslut bolagets talan med motiveringen att bolaget saknade talerätt sedan det upplösts genom konkursen. Regeringsrätten meddelade bolaget prövningstillstånd. Regeringsrätten har senare funnit att bolaget borde tillerkännas talerätt och återförvisat målet till länsrätten (Regeringsrättens beslut mål nr 67156722-2001). Frågan om skattetillägg omfattas av artikel 6 konstaterar att skattetillägg inte klassificeras som ett straff i den svenska rätten utan som en administrativ sanktion men att skattetillägg i vissa avseenden ändå jämställs med straff samt att bestämmelserna om skattetillägg är generella och gäller alla skattskyldiga. Om gärningens natur anför att avsaknaden av subjektiva rekvisit i sig inte innebär att det inte kan vara fråga om en brottslig anklagelse i den mening som avses i artikel 6. påpekar att det i flera stater finns brottsliga gärningar med endast objektiva rekvisit. fäster också vikt vid att skattetilläggssystemet har ersatt ett tidigare straffrättsligt system och detta främst av effektivitetsskäl. Vidare konstaterar att skattetilläggens syfte inte är kostnadsersättning utan att det huvudsakliga syftet är att förmå de skattskyldiga att uppfylla sina förpliktelser och att bestraffa förseelser. Skattetilläggens syfte är därmed, påpekar , både avskräckande och bestraffande. Om påföljdens natur och stränghet anför domstolen att skattetillägg inte har någon övre gräns och kan uppgå till mycket höga belopp. Den omständigheten att de inte kan omvandlas till fängelse har enligt ingen avgörande betydelse för bedömningen. slutsats är att eftersom skattetilläggen är generella och deras syfte är både avskräckande och bestraffande omfattas de av artikel 6. 5.4.4Tillgång till en effektiv domstolsprövning När det gäller frågan om Janosevics, Västberga AB:s och Vulics rätt att tillförsäkras tillgång till en effektiv domstolsprövning gör följande bedömning. konstaterar att rätten till tillgång till domstolsprövning får begränsas men att begränsningarna inte får vara utformade på så sätt att syftet med rätten till domstolsprövning inte kan uppfyllas. Det måste också vara proportionalitet mellan begränsningens inskränkande effekt och syftet med begränsningen. påpekar att ett system med skattemyndigheter som påför skattetillägg, även om tillägget kan utgå med höga belopp, är förenligt med artikel 6. Systemets förenlighet med artikel 6 är emellertid beroende av att den skattskyldige kan få sin sak överprövad av domstol som kan tillförsäkra den enskilde de krav som ställs i artikel 6.1 och som har behörighet att pröva både den formella och den materiella sidan av saken. gör bedömningen att förvaltningsdomstolarna i uppfyller dessa krav. konstaterar beträffande Janosevic att indrivningsåtgärder mot honom sattes igång strax efter det att han hade begärt omprövning av skattemyndighetens beslut och anstånd. försattes Janosevic i konkurs , dvs. före det att hans begäran om anstånd avslogs av länsrätten . När det gäller konstaterar att skattemyndighetens beslut bestreds av bolaget före det att bolaget försattes i konkurs. Domstolen konstaterar också att Västberga AB:s överklagande sändes till länsrätten före det att konkursen avslutats och bolaget upplösts men att länsrätten trots detta fann att bolaget saknade partshabilitet. Vidare konstaterar domstolen att Regeringsrätten meddelat bolaget prövningstillstånd. påpekar att oavsett detta har ännu inte fått någon domstolsprövning av bolagets skyldighet att betala skatten och skattetillägget. ställer sig frågande till om en framtida domstolsprövning under rådande omständigheter kan anses tillerkänna en effektiv tillgång till domstolsprövning. Domstolen noterar i detta sammanhang att före konkursbeslutet nekats anstånd med att betala skatten och skattetillägget för att bolaget inte kunde ställa säkerhet för beloppet. Beträffande Vulic konstaterar domstolen att begäran om anstånd nekats före det att utmätningen påbörjats. gör bedömningen att skattemyndighetens skatte- och skattetilläggsbeslut fick kraftiga ekonomiska verkningar för samtliga klagande. påpekar att dessa effekter måste framgått för länsrätten eftersom rätten i samtliga fall funnit att förutsättningarna för anstånd i och för sig var uppfyllda men att anstånd inte kunde beviljas eftersom de inte kunnat ställa säkerhet för respektive belopp. Domstolen framhåller beträffande alla tre klagandena att skatteskulden ensam varit av den storleksordningen att den motiverat vidtagande av indrivningsåtgärder. påpekar också att Janosevic och dessutom faktiskt inte betalat något skattetilläggsbelopp. Vulic har betalat en mindre del av skulden. Trots detta anser domstolen att de vidtagna indrivningsåtgärderna och den situation de skattskyldiga med anledning av de vidtagna åtgärderna försatts i innebar att processerna hade bort ske skyndsamt för att de enskildas rätt till tillgång till en effektiv domstolsprövning inte skulle anses kränkt. konstaterar att det tog från det att Janosevic begärde omprövning till dess att skattemyndigheten omprövade sitt beslut och att målet först därefter lämnades till länsrätten för prövning. Under den tiden hade konkursen redan avslutats. Omständigheterna i målet försvarar enligt domstolen inte en sådan lång handläggningstid. konstaterar dessutom att Janosevic försattes i konkurs inte bara långt före länsrättens prövning av sakfrågan utan också före länsrättens prövning av anståndsfrågan. När det gäller konstaterar att har gått sedan begärde omprövning av skattemyndighetens beslut och att ingen domstolsprövning ännu skett av skatte- och skattetilläggsfrågan. Beträffande Vulic noterar domstolen att det tog och från det att skattemyndigheten omprövat sitt beslut efter Vulics överklagande till dess att länsrätten prövade frågan. fann att skattemyndigheten inte agerat på det sätt som omständigheterna i målen krävt och att myndigheten därför oskäligt fördröjt domstolsprövning av sakfrågan i samtliga fall. I fallet ansåg att detsamma gällde länsrättens agerande. , och Vulic förhindrades därför effektiv tillgång till domstolsprövning. fann att svenska staten därför brutit mot artikel 6.1 med avseende på rätten till effektiv tillgång till domstolsprövning. Beträffande frågan om processens längd anför att tiden för processen skall räknas från det att en formell anklagelse riktas mot den enskilde eller från det att myndigheternas agerande har betydande verkningar för den enskilde. Enligt bedömning skall tiden när det gäller Janosevic räknas från det att han erhållit skattemyndighetens revisionspromemoria, vari det föreslås att han bör påföras skattetillägg. I fallet skall tiden enligt domstolen räknas från det att de skattskyldiga fick del av skattemyndighetens övervägande att påföra skattetillägg. Vad som sedan är skälig tid för en process måste enligt domstolen bestämmas utifrån fallets svårighetsgrad, den enskildes agerande i processen och myndighetens agerande i processen. konstaterar i fallet Janosevic att processen tagit hos skattemyndigheten och och i länsrätten. När det gäller konstaterar att länsrätten avvisade bolagets talan , vilket är efter skattemyndighetens beslut. För Vulic tog det att få frågan prövad av länsrätten. fann varken att målens svårighetsgrad eller de skattskyldigas beteende motiverade de långa handläggningstiderna. Dessutom påpekade domstolen att de exekutiva åtgärder som påbörjats mot de skattskyldiga motiverat snabb handläggning av målen. De långa handläggningstiderna kan enligt domstolen bara skyllas på myndigheterna. Därmed fann att brutit mot artikel 6.1 med avseende på processens längd. De skattskyldiga gjorde också gällande att brutit mot den s.k. oskuldspresumtionen i artikel 6.2. konstaterar att förvaltningsdomstolarna i har rätt att pröva hela saken både formellt och materiellt, att det är skattemyndigheten som har bevisbördan i fråga om skattetillägg och att det inte finns några tecken på att de svenska domstolarna dömt de klagande på förhand eller att domstolarna haft förutbestämd uppfattning om sakförhållandena. När det gäller frågan om betydelsen av att de svenska skattetilläggsbestämmelserna inte innehåller några subjektiva rekvisit, såsom uppsåt och oaktsamhet, gör följande bedömning. Det svenska systemet innebär enligt domstolen att den skattskyldige presumeras oursäktligt ha lämnat en oriktig uppgift. Det presumeras vidare att det inte är uppenbart oskäligt att påföra honom skattetillägg. Den skattskyldige har sedan att motbevisa denna presumtion för att undgå skattetillägg. hänvisar till fallet Salabiaku mot , dom , i vilket domstolen slog fast att sådana presumtioner är tillåtna under förutsättning att de hålls inom rimliga gränser. Domstolens bedömning är, mot bakgrund av att det svenska systemet innehåller flera subjektiva befrielsegrunder och att ett effektivt taxeringssystem är viktigt för en Prop. 2002/03:106 stats finanser, att presumtionen uppfyller kraven i artikel 6.2. När det gällde frågan om brutit mot oskuldspresumtionen genom att skattemyndighetens beslut verkställts före det att någon domstolsprövning skett av skatteskulden konstaterar inledningsvis att artikel 6 i princip inte förhindrar att påföljder verkställs före domstolsprövning. anför att en stat emellertid måste hålla bestämmelser om omedelbar verkställighet inom rimliga gränser så att inte den enskildes möjlighet att försvara sig i domstolsprocessen försämras. Domstolen påpekar att detta är särskilt viktigt när lagstiftningen är utformad på så vis att den enskilde skall motbevisa en straffrättslig presumtion.