prop · GR0344 · 2003-11-27 00:00:00 — Se dock definitionen av uttrycket "bosatt" under 6) som i konventionen getts en något annan defi- nition än den som gäller enligt förordningen. Vid tillämpning av förord- ningen gäller dess definition av begreppet bosättning även om det rör ett rent internnordiskt förhållande. Avsikten är att de behöriga myndigheterna för den närmare precise- ringen av begreppen grundpension och arbetspension löpande skall ut- byta information om vilka förmåner som i varje enskilt nordiskt land om- fattas av dessa begrepp. Begreppen grundpension och arbetspension är nämligen okända inom EG-rätten och några definitioner av begreppen finns alltså inte i förordningen. Arbetspension är ett för denna konvention nytt begrepp som innefattar såväl tilläggspensioner som andra former av lagstadgade pensioner som beräknas för dem som har inkomster av arbete eller motsvarande. Konventionens sakliga tillämpningsområde blir identiskt med det som gäller för förordningen nu och . Behovet av särskilda lagstift- ningsförteckningar enligt artikel 2.2 konvention faller bort. De lagstiftningsförteckningar som ländernas regeringar inger avseende för- ordning (EEG) nr 1408/71 blir därigenom automatiskt gällande även för den nordiska konventionen. Om förordningens sakliga tillämpningsområde förändras genom beslut av rådet och parlamentet eller genom praxis från följer konventionen automatiskt med utan något behov av att varje gång göra särskilda ändringar i konventionen. Detsamma gäller exempelvis om domstolen skulle klassificera om en förmån från socialt stöd till social trygghet eller vice versa. Enligt praxis för internationella konventioner om social trygghet och i likhet med vad som gäller enligt förordningen ges här den yttersta ramen för den personkrets som kan åberopa sig på konventionen. Denna har liksom konventions artikel 3 gjorts mycket vid. I artikelns första stycke slås det fast att konventionen gäller för perso- ner som omfattas av förordningen. Vilken denna krets av personer är framgår av artikel 2.1 i förordning (EEG) nr 1408/71. I andra stycket läggs fast att konventionen också gäller för alla perso- ner som, utan att förordningen gäller för dem, är eller har varit omfattade av lagstiftningen om social trygghet i ett nordiskt land eller som kan härleda rättigheter från personer som är eller har varit försäkrade i ett sådant land. Denna artikel är den mest centrala i hela konventionen. Här slås fast att förordningens regler generellt skall tillämpas på alla personer försäkrade och bosatta i som inte direkt omfattas av förordningen. Grupper som artikeln i huvudsak kommer att tillämpas på är EU- eller EES-medborgare som inte är eller har varit anställda eller egenföretagare enligt förordningens mening (icke-förvärvsaktiva). Den personkrets som avses i artikel 4 är dock snävare än den i artikel 3 genom att det ställs ett krav på bosättning i . Denna generella utsträckning av förordningens bestämmelser gör att det ofta endast blir nödvändigt att formulera regler i konventionen för de enskilda förmånsslagen om det finns anledning att göra undantag från förordningens bestämmelser. Annars gäller förordningens materiella be- stämmelser således generellt även för dem som inte direkt omfattas av förordningen. Särskilda bestämmelser gäller för vad avser artikel 4 enligt bilaga till konventionen. I fråga om kapitlen 7 och 8 i avdelning III i för- ordningen, artiklarna 69 och 70 i förordningen samt grundpensioner i artiklarna 8 och 9 i konventionen skall tillämpningen av förordningen och tillämpningsförordningen utsträckas enbart till att gälla medborgare i ett nordiskt land, därmed gäller också konventionens artiklar 8 och 9 en- dast för nordiska medborgare. Eftersom förordningen inte direkt gäller för icke-förvärvsaktiva som ald- rig förvärvsarbetat i sådan utsträckning att de kommit att omfattas av något lands lagstiftning om social trygghet som anställda eller egenföre- tagare saknar förordningen regler om tillämplig lagstiftning för denna persongrupp. För den som tidigare förvärvsarbetat i sådan omfattning gäller däremot förordningens lagvalsregel i dess artikel 13.2 f. I förslaget till första stycke i artikel 5 föreskrivs därför att dessa icke- förvärvsaktiva som inte omfattas av förordningens lagvalsregler skall omfattas av lagstiftningen i bosättningslandet. Stycket motsvarar i sak artikel 6 konvention. Artikeln har getts en formulering som klart hänvisar till att det är förordningen som avgör vem som är icke-för- värvsaktiv och som en nordisk konvention kan ge lagvalsregler för. I andra stycket föreskrivs att icke-förvärvsaktiva makar och barn till i första hand utsända anställda och motsvarande skall omfattas av lagstift- ningen i det utsändande landet. Denna regel saknar motsvarighet konvention. Om en utsänd persons medföljande familjemedlemmar själva arbetar i det land den utsände sänts till tar dock förordningens och konventionens huvudregel om försäkring i arbetslandet över. I denna artikel föreskrivs att arbete på ett lands kontinentalsockel skall räknas som arbete i landet i fråga. Regeln gäller dels personer som om- fattas av förordningen dels sådana som endast omfattas av konventionen. Artikeln motsvarar artikel 7.2 och 7.3 konvention. Regeln om kontinentalsockeln är nödvändig genom att inte omfattar kontinentalsockeln. Däremot har man tagit bort hänvis- ningen till av om kontinental- sockeln då endast fortfarande tillämpar konventionen. Artikeln motsvarar helt artikel 10 konvention. Regeln om er- sättning för kostnader vid hemtransport eller hemresa efter ett akut sjuk- domsfall är ett exempel på en konventionsbestämmelse enligt artikel 8 i förordning (EEG) nr 1408/71 där konventionen utvidgar och förstärker bestämmelser om rätt till sjukvård som finns i förordningen. Bestämmelsens sakliga innehåll har sitt ursprung konven- tion. Artikeln gäller både för personer som direkt omfattas av förordningen och för dem som indirekt omfattas av förordningen genom artikel 4 i den nu föreslagna texten. Artikeln innehåller viktiga undantag på området för grundpensioner från den utsträckta tillämpningen av förordningen enligt artikel 4 i konventio- nen. I praktiken gäller det personer som aldrig varit förvärvsaktiva. Här görs i första stycket ett undantag från förordningens sammanlägg- ningsregler för personer som inte har bosättning i landet ifråga. Vidare undantag görs i andra och tredje styckena. Dessa undantag är desamma som reglerna i artikel 11.3 och 11.2 konvention. Vad avser det föreslagna andra stycket bör nämnas att man med länder i det här sammanhanget avser EU/EES-länder. Hur eventuella perioder i andra länder än EU/EES skall behandlas kan inte regleras i en nordisk konvention. I tredje stycket syftar ordet pension inte bara på grundpensioner utan alla former av pensioner som omfattas av förordningen. Denna artikel motsvarar helt artikel 12 konvention. Genom denna bestämmelse tillförsäkras en person rätt att uppbära sin intjänade grundpension inom hela EES-området. Den tillämpas på personer som inte redan har rätt till export av grundpension enligt förordning (EEG) nr 1408/71. Artikeln är nödvändig eftersom konventionen i artikel 4 inte utsträcker tillämpningen av förordningens bestämmelser om export av förmåner till någon som inte är bosatt i . Artikeln motsvarar artiklarna 13 och 15 konvention. Enligt artikel 46b i förordning (EEG) nr 1408/71 kan länder som beräknar pen- sioner vanligen invalid- eller efterlevandepensioner på grundval av antagna framtida försäkringstider sluta överenskommelser med andra länder för att undvika att sådana framtida tider beräknas i flera länder. En sådan överenskommelse får då ställning av tillåten nationell minskningsregel. Denna bestämmelse har denna karaktär liksom artikel 13 och 15 konvention. Ingen saklig ändring föreslås här. Bestämmelsen gäller såväl för grund- som arbetspensioner. Regeln får i fortsättningen mindre betydelse för där inkomstgrundad sjukersättning i motsats till tidigare förtidspension inte längre kommer att beräknas på grundval av Den svenska sjukersättningen faller under för- ordningens och konventionens regler om pensioner. Artikeln motsvarar artikel 26 konvention som infördes efter- som förordningens lagvalsregler och principen om endast en tillämplig lagstiftning inte kunde ges retroaktiv tillämpning när trädde 1994. Den innebär att rätten till grundpension för tid års konventions ikraftträdande skall kopplas till den intjänade arbetspen- sionen för personer som bodde i ett land och arbetade i ett an- nat. I den nya konventionen har en ny bestämmelse lagts till om att om någon arbetat och tjänat in arbetspension från två länder sam- tidigt, vilket var möjligt , så skall grundpension endast beräknas från det arbetsland, där personen var bosatt. Artikeln, liksom artikel 26 konvention, har sin bakgrund i att det enligt konvention gällde att arbetspension tjänades in i ar- betslandet och grundpension i bosättningslandet. Denna artikel motsvarar artikel 17.2 konvention och gäller även för personer på vilka förordningen är direkt tillämplig. Den ger den som arbetat i ett nordiskt land, och som återvänder dit, rätt att erhålla dagpenningförmåner vid arbetslöshet utan att på nytt ha uppfyllt de krav för rätt till förmåner som gäller enligt förordningen. Artiklar 13 och 14 Artiklarna innehåller sedvanliga administrativa bestämmelser för kon- ventionen. Enligt artikel 13 skall de behöriga myndigheterna ingå ett tillämpningsavtal. I sådana avtal är det brukligt att de centrala socialför- säkringsadministrationerna utses till förbindelseorgan för konventionen. Ett sådant tillämpningsavtal väntas . Artikeln motsvarar artikel 23 konvention. Artikeln bygger på förordningens och tillämpningsförordningens bestämmelser om bilateral eller multilaterala avtal om avstående från återkrav av sjukvårdskostna- der. Genom att ingen återbetalning av kostnader för sjukvård görs mellan de nordiska länderna underlättas administrationen av förordningens sjuk- vårdsbestämmelser. Vidare avstår de nordiska länderna från återkrav för kostnader som uppstår vid olycksfall i arbetet samt arbetsrelaterade sjuk- domar. Förmåner till arbetslösa då de söker arbete i annat land än det behöriga återkrävs inte, vilket heller inte görs för administrativ och medi- cinsk kontroll. Artiklar 16, 17 och 19 Artiklarna innehåller sedvanliga bestämmelser om ikraftträdande. Lik- som konvention utses till depositarie av original- texterna. Här föreskrivs att konventionen skall ersätta konvention som upphör att gälla i och med att denna konvention träder i kraft. I andra stycket har i huvudsak artikel 27.1 konvention upp- repats. Bestämmelsen berör dem som fortfarande har en grundpension från sitt bosättningsland beräknad på den sammanlagda bosättningstiden i på det sätt som gällde enligt konvention. Bestämmel- sen klargör att om en sådan person, efter det att den nya konventionen trätt i kraft, skulle söka grundpension från ett annat nordiskt land på grundval av tidigare bosättning där, så skall den redan utgående pensio- nen från bosättningslandet räknas om enligt förordningens regler om pro rata-pensioner. Leder en sådan omräkning till ändrade förutsättningar för beräkning av arbetspensionen skall även denna räknas om. Jämför artiklarna 94.5 och 95.5 i förordning (EEG) nr 1408/71 samt artiklarna 118.2 och 119.2 i tillämpningsförordning (EEG) nr 574/72. I tredje stycket ges en ny regel om att den gamla konventionens regler inte kan användas för beräkning av förmåner, som någon ansöker om efter den nya konventionens ikraftträdande, även om förmånen avser tid före ikraftträdandet. har inte utsträckt tillämpningen av förordningen (artikel 4 i förordningen) till att gälla alla personer som är bosatta i ett nordiskt land. Rörande kapitlen 7 och 8 i avdelning III och artiklarna 69 och 70 i förordningen, samt det som rör grundpensioner i artiklarna 8 och 9 i kon- ventionen så skall tillämpningen av förordningen och tillämpnings- förordningen enbart gälla medborgare i ett nordiskt land. Således gäller reglerna i artiklarna 8 och 9 i konventionen för dansk del endast för nor- diska medborgare. 5 tillträde till konventionen Regeringens förslag: godkänner den nordiska konventio- nen om social trygghet av och att konventionen skall införlivas i svensk rätt genom en särskild lag. För svensk del skall vara behörig myndighet enligt artikel 13 i konventionen. I frågor som rör förmåner vid arbets- löshet skall samråda med Arbetsmarknads- styrelsen. Skälen för regeringens förslag: Enligt 10 kap. 2 § regeringsformen får Prop. 2003/04:44 regeringen inte ingå för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna, om överenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket skall besluta. Detsamma gäller om överenskommelsen är av större vikt. Enligt regeringens bedömning är överenskommelsen av sådan vikt att denna bör godkännas av . Konventionen förutsätter (artikel 13) att det i varje land skall finnas en behörig myndighet som skall utfärda de bestämmelser som fordras för att säkerställa en enhetlig nordisk tillämpning av konventionen. Eftersom har det yttersta ansvaret för tillämpningen av kon- ventionen är det enligt regeringens uppfattning lämpligt att verket för svensk del är sådan behörig myndighet. Vid frågor som rör förmåner vid arbetslöshet bör dock samråda med Arbetsmark- nadsstyrelsen. Lagen bör träda i kraft den dag regeringen bestämmer för att ikraftträ- dandet skall kunna sammanfalla med den tidpunkt då konventionen trä- der i kraft enligt artikel 16. Den nya nordiska konventionen om social trygghet innebär en större an- passning till förordning (EEG) nr 1408/71 än den nu gällande konventio- nen. Konventionen kommer därmed att vara hållbar över tiden. I och med att den kopplar de nordiska reglerna direkt till förordningens, så behöver konventionen inte anpassas då förordningen justeras . Således innebär den nya konventionen inga nya åtaganden. De nya konventions- bestämmelserna stämmer i stort sett överens med de gamla vad gäller ex- portabilitet av förmåner samt avstående från återkrav av sjukvårdskost- nader. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , ., , , Andnor, Nuder, , , , Jämtin Regeringen beslutar proposition 2003/04:44 Nordisk konvention om social trygghet