prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Med att använda nummer avses i första stycket det nyttjande av spe- cificerade nummerresurser som den som bedriver verksamhet enligt la- gen är beroende av för att kunna tillhandahålla elektroniska kommunikationsnät eller tjänster i sådana nät. Tillståndsförfarandet mot- svarar således i allt väsentligt rådande ordning med enskilda förvaltningsbeslut genom vilka nummer tilldelas efter ansökan. Av andra stycket framgår att principerna för hur tilldelningen skall gå till och på vilka grunder detta skall ske, får anges i föreskriftsform. 3 kap. 20 § Bestämmelsen är avsedd att förhindra att den som tilldelats nummer vidtar åtgärder ämnade åt att begränsa framkomligheten i näten eller till- gången till tjänster i näten. Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst får inte diskriminera andra leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster i fråga om de nummersekvenser som ger tillträde till tjänster i näten. Diskrimineringsförbudet utgör ett komplement till skyldigheten att följa fastställda nummerplaner i 16 §. Genom bestämmelsen genomförs arti- kel 10.2 andra ledet i ramdirektivet. 3 kap. 21 § I bestämmelsen räknas de typer av villkor upp som ett tillstånd att an- vända nummer får förenas med. Andra villkor än dessa får inte uppställas för nummertilldelningen. Villkor enligt punkten 1 utpekar vilket slag av tjänst som numret i fråga skall användas för. Villkoren kan identifiera det slag av elektronisk kommunikationstjänst som de tilldelade numren får användas för. Villko- ren kan även peka ut vilket slag av innehållstjänster eller funktioner m.m. som numren skall användas för. Sådana villkor kan inbegripa den preci- sering som är nödvändig i förhållande till tjänstens egenskaper. Som exempel kan nämnas att tilldelning av nummer ur 020-serien kan förenas med villkor om att dessa samtal skall förmedlas utan krav på särskild ersättning. Detta villkor kan uppställas med stöd i nummerplanen som anger att 020-serien skall användas för frisamtal. Enligt nummerplanen skall 118-serien användas för abonnentupplysning. Det går därför att ställa upp krav som säkerställer att den tjänst som bedrivs på tilldelade nummer i denna serie verkligen utgör en abonnentupplysning i den me- ning som lagen avser. Om det avsätts nummer för sjukvårdsupplysning kan myndigheten på motsvarande sätt ställa upp de nödvändiga villkor som säkerställer att det bedrivs en seriös sjukvårdsupplysning på dessa nummer, lämpligen genom att hänvisa till de krav som hälso- och sjuk- vårdslagstiftningen ställer på sjukvårdsupplysning. Krav som inte kan härledas ur nummerplanen eller i vedertagna definitioner av de tjänster eller funktioner m.m. som kräver nummertilldelning, får inte uppställas. Villkoren får under inga omständigheter innefatta reglering av innehållet i tjänsten. Genom att uppställa villkor enligt punkten 2 bör myndigheten kunna förhindra att en tillståndshavare lagrar onödigt många nummer för even- tuellt framtida bruk eller samlar på sig omotiverat många attraktiva Sådant beteenden kan annars motverka en effektiv allokering Prop. 2002/03:110 av tillgängliga nummerresurser och kan vara till skada för nummer- Av punkten 3 framgår att tillståndet kan vara begränsat i tiden. Tillståndstiden skall vara skälig i förhållande till den aktuella tjänsten och i möjligaste mån ta hänsyn till befogade önskemål om långsiktighet i den användning som tillståndet avser. Tillståndsvillkoren får innehålla förbehåll om att eventuella ändringar i nummerplanen kan få återverk- ningar på tillståndets giltighetstid. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 15.3. Enligt artikel 6.4 i auktorisationsdirektivet får medlemsstaterna inte upprepa de villkor som gäller för den allmänna auktorisationen när de beviljar nyttjanderätter till radiofrekvenser och nummer. Detta innebär att det inte är möjligt att med stöd av denna paragraf uppställa krav som redan regleras genom all- männa bestämmelser i lagen. Genom bestämmelsen genomförs arti- kel 6.1 i auktorisationsdirektivet och punkterna 1 (delvis), 2, 5, 8 och 9 i del C i bilagan till direktivet. Nummer av betydande ekonomiskt värde 3 kap. 22 § Bestämmelsen behandlas i avsnitt 15.4. Myndigheten bedömer själv vilka nummer som skall anses ha ett betydande ekonomiskt värde. För detta kan myndigheten behöva utföra marknadsstudier. Genom bestäm- melsen genomförs, tillsammans med bestämmelsen i 8 kap. 9 §, arti- kel 5.4 i auktorisationsdirektivet. 3 kap. 23 § Genom bestämmelsen möjliggörs att tillstånd eller del av tillstånd enligt 3 kap. överlåts, om inte vissa skäl föreligger mot en sådan överlåtelse. Första stycket punkten 1 innebär t.ex. att den som önskar förvärva ett tillstånd för utsändningar som också kräver tillstånd enligt Radio- och TV-lagen (1996:844), måste inneha ett sådant tillstånd, eller utföra sändningstjänster åt någon som har sådant tillstånd. Överlåtelsen skall prövas av myndighet för att vara giltig. Punkten 2 är särskilt viktig vid prövningen. I synnerhet torde detta gälla beträffande tillstånd att använda radiosändare. Genom att förvärva sådana tillstånd skulle en operatör annars allvarligt kunna snedvrida konkurrensen genom att utestänga konkurrenter. Genom att förvärvaren enligt andra stycket övertar överlåtarens rättig- heter och skyldigheter enligt lagen säkerställs bl.a. att användnings- området för radioanvändningen inte ändras. Där framgår också att den överlåtna delen skall behandlas som ett nytt tillstånd. Genom tredje stycket möjliggörs utfärdande av villkor till det nya till- ståndet och nödvändiga förändringar i tillståndsvillkoren för den del av ett tillstånd som inte överlåts. I 7 kap. 6 § andra stycket anges detta fall som ett tillfälle då tillståndsvillkor får ändras utan att bestämmelserna i 4 Prop. 2002/03:110 och 5 §§ i det kapitlet iakttas. Givetvis får inte andra förändringar göras än de som föranleds av överlåtelsen. Genom bestämmelsen genomförs artikel 9 punkterna 3 och 4 i ram- direktivet samt artikel 5.2 andra stycket andra meningen i auktorisations- direktivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 16. 4 kap. Samtrafik och andra former av tillträde Skyldighet att förhandla om samtrafik m.m. 4 kap. 1 § Genom paragrafen genomförs artikel 3.1 och 4.1 i tillträdesdirektivet. Bestämmelsen saknar direkt motsvarighet i telelagen, men har vissa lik- heter med den längre gående generella samtrafikskyldigheten i 32 § telelagen och skyldigheten i 34 § första stycket 4 samma lag att på begä- ran lämna sådan information som är nödvändig för överenskommelser Av bestämmelsen följer en skyldighet för den som innehar eller på an- nat sätt råder över ett allmänt kommunikationsnät en nätoperatör att med god vilja förhandla om samtrafik med den som tillhandahåller eller Genom bestämmelsen understryks vikten och betydelsen av att opera- törer kan bedriva direkt eller indirekt samtrafik med varandra. ratör kontrollerar tillträdet till sina kunder med hjälp av unika nummer Om inte andra operatörer kan leverera trafik till dessa kun- der kommer de elektroniska kommunikationerna inte att vara effektiva, till men för slutanvändarna. Förhandlingsskyldigheten för operatörer gäller även i förhållande till den som är behörig att tillhandahålla kommunikationsnät eller elektro- niska kommunikationstjänster i någon annan stat. Att kraven på sådan behörighet kan avvika från vad som gäller i påverkar inte I förhandlingsskyldigheten ligger även att på begäran lämna sådan information som är nödvändig för överens- kommelser om samtrafik. 4 kap. 2 § Genom paragrafen, som har utformats i enlighet med vad Lagrådet före- slagit, genomförs artikel 4.3 i tillträdesdirektivet. Den saknar direkt mot- svarighet i telelagen. Den har berörts i avsnitt 17.2. Vid förhandlingar om samtrafik är det nödvändigt att upplysningar om nät och andra förhållanden tillhandahålls en motpart. säkerställa att dessa upplysningar inte skall missbrukas genom att t.ex. användas i konkurrenssyfte eller för annat syfte än det för vilket upplys- De erhållna uppgifterna skall behandlas med den försiktighet som krävs med hänsyn till upplysningarnas innehåll. 4 kap. 3 § För att elektroniska kommunikationsnät skall fungera effektivt krävs att de medger att i princip alla användare kan nå varandra. I denna paragraf ges den grundläggande regleringen för att säkerställa sådan effektivitet. Paragrafen, genom vilken artikel 5.1 a i tillträdesdirektivet genomförs, har behandlats i avsnitt 17.2 och, vad gäller marknadsmässig ersättning, i avsnitt 17.5. Med stöd av denna paragraf får en myndighet införa skyldigheter för företag som kontrollerar tillträde till slutanvändare. Med sådan kontroll avses bl.a. ägande av eller annat förfogande över den fysiska kopplingen till slutanvändaren eller möjligheten att ändra eller dra in den nationella adress som behövs för tillträde till en slutanvändares nätanslutnings- punkt. En förutsättning för bestämmelsens tillämplighet är att skyldigheten krävs för att säkerställa att slutanvändarna kan nå varandra. Det skall inte förstås så att varje slutanvändare skall kunna komma i kontakt med alla andra slutanvändare. För tillämpning av denna bestämmelse bör krävas att operatören försökt men inte lyckats träffa avtal på marknadsmässiga villkor. Skyldigheterna måste också avse redan existerande nät och tjänster. Den förpliktade skyldigheten skall, som framgår av 1 kap. 2 §, inte vara mer ingripande än som framstår som rimligt och skall vara propor- tionell med hänsyn till lagens syfte och de övriga intressen som anges i 1 kap. 1 §. Närmare vilka åtgärder som krävs för att säkerställa ändamå- let får överlämnas till rättstillämpningen att bestämma utifrån förhållan- dena i varje enskilt fall. 4 kap. 4 § Genom paragrafen genomförs artikel 8.2 och 8.3 i tillträdesdirektivet. Någon direkt motsvarighet finns inte i telelagen. Däremot ålägger vissa generella bestämmelser i telelagen företag med betydande inflytande att iaktta vissa skyldigheter. Paragrafen har behandlats i avsnitt 17.2. Genom första stycket slås fast att den som efter en marknadsanalys skall anses ensam eller tillsammans med annan ha en sådan dominerande ställning som anges i 8 kap. 7 § skall åläggas en eller flera av de skyldig- heter om insyn, icke-diskriminering, tillträde, särredovisning och pris- kontroll m.m. som framgår av 512 §§ i detta kapitel. För införandet av en specifik skyldighet krävs inte någon ytterligare marknadsanalys. Be- stämmelsen är obligatorisk. Har en operatör en dominerande ställning på en marknad där det inte råder effektiv konkurrens skall en förpliktelse åläggas operatören. Skyldigheten skall vara lämplig och rimlig mot bak- grund av det fastställda problemets art. Den eller de särskilda skyldighe- ter som operatören åläggs skall således syfta till att skapa en effektiv konkurrens på den relevanta marknaden ifråga. Det lämnas i andra stycket även utrymme för att vidta andra typer av åtgärder mot en marknadsdominant än de som direkt framgår av lagen. För att få göra ett sådant avsteg krävs dock dels att det föreligger synner- liga skäl, dels att åtgärden godkänns av Europeiska gemenskapernas kommission. Synnerliga skäl får anses föreligga t.ex. om de åtgärder som lagen direkt utpekar har visat sig verkningslösa för att åstadkomma en effektiv konkurrens och marknadssituationen medför negativa verkningar för slutanvändarna i fråga om pris och urval. 4 kap. 5 § Genom paragrafen genomförs artikel 9 i tillträdesdirektivet. Bestämmel- sen har sin motsvarighet i telelagen i 19 § om tekniska specifikationer, 23 § första stycket 5 om redovisning, 26 § om villkor för tillhanda- hållande av telefonitjänst, 28 § andra stycket om rabattsystem och 34 § första stycket 2 och 4 om offentliggörande av villkor för samtrafik och skyldighet att på begäran lämna sådan information som är nödvändig för överenskommelser om samtrafik. Vägledning för rättstillämpningen bör i stor utsträckning därför kunna erhållas av äldre förarbeten och den praxis som vuxit fram. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 17.2. Genom första stycket möjliggörs säkerställande av insyn i villkor och krav för samtrafik och andra former av tillträde, inbegripet prissättning. Den ökade insynen skall skapa ett öppnare förfarande, vilket i sin tur skall leda till att aktörerna får förtroende för att en tjänst inte erbjuds eller tillhandahålls dem på diskriminerande villkor. En på detta sätt ökad kän- nedom om tillämpade villkor och krav syftar till att bidra till snabbare förhandlingar och till undvikande av tvister. Det är särskilt viktigt med öppenhet och insyn för att säkerställa samverkan när det gäller tekniska gränssnitt. Uppgifterna kan offentliggöras genom ett referenserbjudande, dvs. ett typerbjudande där vissa angivna uppgifter skall ingå och som en potentiell avtalspart kan utgå ifrån. Av andra stycket följer att myndigheten skall ange hur uppgifterna skall göras tillgängliga. Detta inkluderar föreskrifter om formen för offentliggörande samt huruvida uppgifterna är gratis eller inte med hän- syn till de berörda uppgifternas art och syfte. Av tredje stycket framgår att en myndighet kan besluta att ändring skall ske av de offentliggjorda uppgifterna, om de inte överensstämmer med skyldigheter som har beslutats enligt lagen. I fjärde stycket anges att beslut enligt första eller tredje stycket får i enlighet med artikel 10.4 i auktorisationsdirektivet förenas med vite. 4 kap. 6 § Genom paragrafen genomförs artikel 10.1 och 10.2 i tillträdesdirektivet. Den har sin huvudsakliga motsvarighet i 23 a §, 23 b § och 34 § första stycket 3 telelagen. Den har behandlats avsnitt 17.2. Som utgångspunkt gäller att avtal skall träffas på marknadsmässiga villkor. I paragrafen ges en möjlighet att ställa krav på den som har en dominerande ställning på en bestämd marknad att inte snedvrida konkur- rensen genom att utan objektivt godtagbara skäl särbehandla vissa kon- kurrenter, dvs. gynna eller missgynna någon konkurrent i förhållande till hur andra behandlas. Detta gäller särskilt när det rör sig om vertikalt in- tegrerade företag som tillhandahåller tjänster till företag som de konkur- rerar med på marknader i efterföljande led. Om i sådant fall konkurren- ternas villkor för att få tillgång till nät till sin utformning eller tillämp- Prop. 2002/03:110 ning är mindre fördelaktiga än vad nätinnehavaren tillämpar för sin egen verksamhet kan en diskriminering föreligga. Kravet på icke-diskriminering förutsätter för sin tillämpning inte att avtal faktiskt har träffats med annan utan det kan räcka med att operatö- ren erbjuder en tjänst m.m. på villkor som inte är konkurrensneutrala. Att ett villkor eller en tjänst skall vara likvärdigt eller likvärdig innebär inte att det skall vara fråga om samma villkor eller samma tjänst som erbjuds andra. Vad som utgör likvärdigt villkor och likvärdig tjänst måste bedömas från fall till fall mot bakgrund av bl.a. den tekniska utveck- lingen. 4 kap. 7 § Den möjlighet att föreskriva skyldighet om särredovisning och ekono- misk rapportering som denna bestämmelse ger följer av artikel 11 i tillträdesdirektivet. Den motsvarar vad som regleras i 24 § och 34 § första stycket 6 telelagen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 17.2. Någon ändring av innebörden av särredovisningsskyldigheten är inte av- sedd. Vad som ändras genom den nya lagen om elektronisk kommunika- tion är dels tillämpningsområdet för skyldigheten, dels att endast den som har en dominerande ställning på en bestämd marknad kan åläggas skyldighet om särredovisning och ekonomisk rapportering för verksam- heten på den marknaden. Genom en skyldighet om att tillämpa särredovisning ges möjlighet att synliggöra företagsinterna prisöverföringar. Det underlättar för den myn- dighet som utövar tillsynen att kontrollera om skyldigheter avseende icke-diskriminering fullgörs och om otillåten korssubventionering sker genom överföring från en verksamhet till en annan konkurrensutsatt verksamhet inom företaget. När det gäller särredovisning har kommis- sionen offentliggjort rekommendation 98/322/EG av om samtrafik på en liberaliserad telemarknad (Del 2 Särredovisning och kostnadsredovisning).1 Denna bör alltjämt följas i tillämplig mån. 4 kap. 8 § Regleringen om skyldigheter om tillträde i artikel 12 i tillträdesdirektivet är en av de mest grundläggande bestämmelserna i det nya EG-regel- verket och genomförs genom denna paragraf, som tillsammans med 9 § också reglerar det som sägs i artikel 5.2 i samma direktiv, såvitt avser operatörer med betydande inflytande på en marknad (jfr 3 §). Artiklarna har sin huvudsakliga motsvarighet i 32 § telelagen om generell sam- trafikskyldighet samt och rådets förordning (EG) nr 2887/2000 av om tillträde till accessnät. Denna bestämmelse träffar dock endast den som har en dominerande ställning på en viss marknad. I stället för att i lagen ta in en definition av vad som avses med tillträde har det klargjorts att åtgärden skall ske i syfte att tillhandahålla elektro- niska kommunikationstjänster (se avsnitt 17.1). 1 EGT L 141, , s. 6 I paragrafen anges att en operatör kan förpliktas till en rad skyldigheter om tillträde till och användning av nät och tillhörande installationer. Uppräkningen är inte uttömmande. Som en allmän grundprincip gäller att skyldigheter som åläggs skall vara proportionella i förhållande till de krav rimliga ur tekniskt och ekonomiskt hänseende som kan ställas av andra företag. Åläggandet skall syfta till att skapa effektiv konkurrens (se 4 §). Åtgärden kan vara ett direkt resultat av den analys som gjorts av en marknad enligt 8 kap. 6 §. Den kan också aktualiseras efter konkreta klagomål från ett konkurrerande företag, varigenom ett hinder för effek- tiv konkurrens på den analyserade marknaden uppdagats. Varje begäran om tillträde och användning som ett företag framställer och som avvisats av en marknadsdominant behöver dock givetvis inte leda till att myndig- heten beslutar om en förpliktelse. Om dominanten har avslagit en sådan begäran och detta har grundats på objektiva kriterier, såsom att det brister i möjligheterna att tekniskt genomföra tillträdet eller att ett avslag är nödvändigt för att förebygga att nätet eller dess användare skadas eller att nätets drift störs, saknas skäl för en myndighet att ingripa. Dominantens vägran utgör ju då inte tecken på att denne utnyttjar att konkurrensen på den aktuella marknaden inte är effektiv. Se även följande paragraf samt 1 kap. 2 §. Eftersom varje skyldighet om att lämna tillträde till och använda nät och tillhörande installationer utgör ett större eller mindre ingrepp i den enskildes egendomsskydd, måste målet med åtgärden att utöka konkur- rensen på en aktuell marknad vägas mot den enskildes rätt att utnyttja sin infrastruktur för egen del. Härvid spelar proportionalitetsprincipen stor betydelse. Myndigheten får naturligtvis dessutom inte föreskriva skyldigheter om tillträde som medför att en operatör förpliktas att till- handahålla sådana typer av tillträde som han inte har befogenhet att till- handahålla. Det bör anmärkas att ett beslut om tillträde kan kräva ytterli- gare tillståndsprövning enligt t.ex. ledningsrättslagen (1973:1144) eller . Vidare kan ett sådant beslut få återverkningar på rätts- förhållandet mellan en operatör och tredje man. Dessa frågor har be- handlats i avsnitt 12 och 17.4. Punkten 1 omfattar samtliga delar av ett nät, dvs. även tillträde till accessnätet till det allmänna telefonnätet, som regleras genom EG- förordningen om tillträde till accessnät. De tillhörande installationer som ett beslut om samlokalisering får avse och som då skall utnyttjas gemensamt enligt punkten 5 kan t.ex. vara ledningar, eller byggnader. En specificerad tjänst enligt punkten 6 kan utgöras av installationer för intelligenta nättjänster eller roaming på mobilnät. Paragrafen har behandlats i avsnitt 17.2. 4 kap. 9 § Av paragrafen följer att ett referenserbjudande (se 5 §) skall offentlig- göras av den som enligt 8 § har förpliktats att lämna tillträde till access- nätet för det allmänna telefonnätet, om nätet består av parkabel av metall. Paragrafen är således inte tillämplig på nät där anslutningen till abon- nenten består av t.ex. fiberoptisk kabel eller koaxialkabel. Med likvär- dig anslutningspunkt avses normalt en s.k. koncentrationspunkt, som utgör en förgrening mellan korskopplingen och abonnenten. Kors- kopplingen i sin tur utgör den punkt där stomnätet börjar. Vad som utgör ett allmänt telefonnät definieras i 1 kap. Erbjudandet skall innehålla de uppgifter som uppräknas i bilaga II till tillträdesdirektivet. Som fram- går av 5 § skall av beslutet om skyldighet att offentliggöra ett referens- erbjudande framgå vilka uppgifter som skall lämnas. Myndigheten kan därvid ytterligare precisera de uppgifter som skall lämnas enligt bilagan till tillträdesdirektivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 17.3. 4 kap. 10 § Genom paragrafen genomförs artiklarna 5.2 och 12.2 i tillträdes- direktivet. Av paragrafen följer att myndigheten vid tillämpning av 8 § särskilt skall beakta vissa speciella omständigheter när den prövar vilken åtgärd som är den lämpligaste och mest proportionella i det enskilda fal- let. Det är viktigt att åtgärder vidtas på ett sådant sätt att förutsättningarna och motivationen för innovation och investeringar inte minskar i större utsträckning. En alltför stark knytning av åtgärder för att stimulera kon- kurrensen till tillgång av en viss form av nät kan leda till att benägenhe- ten att skapa alternativa lösningar och nät minskar. Därför bör t.ex. ett krav på föreskrivet tillträde som ökar konkurrensen på kort sikt vägas mot inverkan på incitamenten för konkurrenter att investera i alternativa installationer som kan säkra konkurrensen på lång sikt. Kommissionen har behandlat dessa frågor i ett meddelande om tillämpning av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn.2 Med punkten 7 genomförs tillsammans med 8 § artikel 5.2 såvitt avser operatörer med betydande inflytande på en relevant marknad. Det inne- bär att när myndigheten inför skyldigheter för en operatör att tillhanda- hålla tillträde måste den ta hänsyn till att nätets funktion och tekniska säkerhet kan upprätthållas. Myndigheten får i detta syfte fast- ställa tekniska eller driftsmässiga villkor som skall uppfyllas av dem som tillhandahåller eller utnyttjar sådant tillträde, om det är nödvändigt för att säkerställa att nätet fungerar normalt. Det kan avse fall där detta är nöd- vändigt för att förebygga att nätet eller dess användare skadas eller att nätets drift störs. 4 kap. 11 § Genom paragrafen genomförs artikel 13 om priskontroll och kostnads- täckning i tillträdesdirektivet. Regler om kostnadsorientering återfinns i 32 § andra stycket och 34 § tredje stycket telelagen. Någon be- stämmelse om priskontroll mellan företag finns inte i telelagen. I 23 § första stycket 5 telelagen och i 8 § teleförordningen finns bestämmelser om kostnadsredovisningsprinciper. I första stycket föreskrivs en möjlighet att införa en skyldighet för en dominerande aktör att iaktta kostnadstäckning eller att tillämpa kostnadsorienterad eller annan prissättning. En sådan skyldighet kan 2 EGT C 265, 22.8.1998, s. 2. innebära antingen att aktören inte får underprissätta sina tjänster, eller att priset skall vara rimligt eller, vilket är betydligt mer ingripande, För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs att det råder sådan brist på effektiv konkurrens att dominanten kan ta ut överpriser eller använda prispress på ett sätt som missgynnar slut- Så behöver inte med automatik vara fallet bara för att det finns en dominant på marknaden. Det krävs dock inte för lagrummets tillämpning att överpriser faktiskt tas ut eller att prispress faktiskt tilläm- Redan risken att så kan ske är tillräcklig för att besluta om en skyl- dighet enligt bestämmelsen. Av andra stycket följer att myndigheten får anvisa en metod för För att beräkna kostnadsorienterade priser kan