prop · GQ03106 · 2003-03-17 00:00:00 — Det anstånd som skall ges i en överklagandesituation omfattar även tiden för den omprövning som skall ske enligt 6 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324) vid ett överklagande. I andra stycket föreslås att anstånd i omprövningsfallen skall beviljas till dess att skattemyndigheten har fattat beslut i omprövningsärendet eller till längst efter detta beslut. I överklagandefallen skall anstånd beviljas till dess att länsrätten har fattat beslut med anledning av överklagandet eller till längst efter detta beslut. Det har ingen betydelse för anståndstiden länsrättens beslut vinner laga kraft. Lagrådets synpunkter på utformningen av stycket har beaktats. Ett nytt tredje stycke föreslås i paragrafen. Bestämmelsen har motiverats i kapitel 14. Genom det föreslagna nya stycket blir bestämmelserna om ställande av säkerhet inte tillämpliga i fråga om skattetillägg. Söks anstånd endast beträffande skattetillägget får säkerhet inte krävas. Avser ansökan om anstånd såväl skattetillägget som själva skatten får säkerhet endast krävas för belopp motsvarande skattebeloppet (jämte eventuell ränta o.d. men alltså inte för skattetilläggsbeloppet). Paragrafen kompletteras med en ny mening vari det uttryckligen anges att när anstånd beviljas med stöd av den nya 2 a § skall anstånd ges med ett belopp som motsvarar hela det påförda skattetilläggsbeloppet. Enligt regeringen ligger det för övriga fall av anstånd med skattetilläggsbeloppet som regel i sakens natur att anse det skäligt med hänsyn till omständigheterna att bevilja anstånd med hela skattetilläggsbeloppet. Paragrafen kompletteras med en ny mening vari det anges att ett beslut om anstånd med att betala skattetillägg med stöd av den nya 2 a § inte skall omprövas även om den skattskyldiges ekonomiska förhållanden väsentligen ändrats eller det finnas andra särskilda skäl som talar för en omprövning. Lagrådets synpunkter på paragrafen har följts. Se kommentaren till 5 kap. 16 § taxeringslagen. Punkten 6 ändras på så sätt att kravet på prövningstillstånd för att kammarrätten skall pröva en fråga om befrielse från särskild avgift som påförts enligt 15 kap. skattebetalningslagen slopas. Bakgrunden till ändringen är att bestämmelsen inte har haft det innehåll som ursprungligen varit avsett (se prop. 1996/97:100 Del 2 s. 74 jämfört med a.a. s. 182 och 183). Den utformning bestämmelsen haft sedan den infördes har dessutom medfört tillämpningsproblem för förvaltningsdomstolarna. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Se kommentaren till 3 kap. 6 § taxeringslagen. 21.3Förslaget till lag om ändring i tullagen (2000:1281) I första stycket fastslås att tulltillägg skall påföras om gäldenären har lämnat en oriktig uppgift och att detta gäller också om den oriktiga uppgiften lämnas vid omprövning eller vid överklagande till domstol. Även fortsättningsvis är det den som är gäldenär och skyldig att lämna skriftlig eller elektronisk tulldeklaration som kan påföras tulltillägg. Det skall röra sig om en uppgift som lämnats på annat sätt än muntligen till ledning för tulltaxeringen. Denna passus ersätter orden i en deklaration eller ett annat dokument i den nuvarande 2 § första stycket. Syftet är att frångå en skrivning som alltför mycket anknyter till pappershantering; någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket första meningen anges förutsättningen för att en uppgift skall anses vara oriktig. Det skall klart framgå att uppgiften är felaktig eller utelämnad. Det använda uttrycket befinns har således bytts ut mot klart framgår. Förändringen syftar till att konkretisera beviskravet. Meningen är inte att förändra beviskravet. I andra stycket andra och tredje meningarna föreslås nya bestämmelser. Genom bestämmelsen i andra meningen klargörs att en uppgift inte skall anses vara oriktig om den tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut. Med lämnade uppgifter avses såväl uppgifter som lämnas direkt i deklarationen som uppgifter i kontrollmaterial till vilket hänvisas i deklarationen om den lämnats elektroniskt, eller som bifogats en pappersdeklaration. För det fall att en deklaration lämnats elektroniskt saknar det betydelse huruvida kontrollmaterialet inhämtats vid en initialkontroll eller vid en efterkontroll. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 17.6.2. I tredje meningen anges att med oriktig uppgift avses inte heller en uppgift som är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. Se kommentaren till 5 kap. 1 § taxeringslagen. I enlighet med Lagrådets förslag har bestämmelserna om tulltillägg vid skönstulltaxering överförts från 2 § tredje stycket till en ny 2 a §. Ett förtydligande har gjorts så att det framgår att tulltillägg skall tas ut dels då skönstulltaxering sker på grund av utebliven tulldeklaration och sådan inte kommit in trots föreläggande, dels då skönstulltaxering sker vid avvikelse från avlämnad tulldeklaration. Förslaget behandlas i avsnitt 17.7. I första stycket har enligt Lagrådets förslag ett förtydligande gjorts för att det skall framgå att de tulltillägg som kan påföras med stöd av 2 och 2 a §§ samt 3 § är alternativa. Vidare har ett tredje stycke lagts till bestämmelsen vilket anger med vilken procentsats tulltillägg skall påföras. angavs detta i 4 §. Ändringen är således endast redaktionell. Denna ändring görs till följd av att bestämmelsen i nuvarande 2 § tredje stycket förts över till en ny paragraf, 2 a §. Bestämmelsen har lagtekniskt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Punkt 1 motsvarar första stycket i den nuvarande 6 §. Punkt 2 motsvarar i sak det andra stycket i den nuvarande 6 §. Punkt 3 motsvarar det tredje stycket i den nuvarande 6 §. I punkt 4 har en ny bestämmelse tagits in. Tulltillägg skall inte tas ut om det tullbelopp som kunnat undandras genom felaktigheten eller underlåtenheten är obetydligt. Bestämmelsen ersätter den befrielsebestämmelse som finns i 10 § andra stycket. Se även avsnitt 17.6.3. Den bestämmelse som tidigare fanns i första stycket och som innebär att tulltillägg inte skall påföras har slopats, eftersom den endast fyller en mycket begränsad funktion och då tulltillägg ändå inte skall tas ut vid undandragande av obetydliga tullbelopp enligt den föreslagna bestämmelsen i 6 § 4. De föreslagna ändringarna i denna paragraf, som avser befrielse helt eller delvis från tulltillägg eller förseningsavgift, behandlas i avsnitt 17.6.3. Se även avsnitt 11.3.1. Bestämmelsen har huvudsakligen utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I det första stycket anges de grundläggande, allmänna kriterierna för befrielse. Felaktigheten eller underlåtenheten skall framstå som ursäktlig. Befrielse kan också medges om ett uttag av avgiften med fullt belopp annars skulle vara oskäligt. Detta, ursäktlighet eller oskälighet, är således förutsättningarna för att befrielse skall kunna medges. I de följande styckena i paragrafen ges exempel på vad som skall beaktas särskilt vid bedömningen av om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig eller om fullt uttag av tulltillägg annars skulle vara oskäligt. Det är således inte fråga om någon uttömmande lista. Däremot skall befrielse alltid ges om situationen är sådan att den omfattas av de särskilt angivna kriterierna. Andra stycket punkt 1 motsvaras i huvudsak av 10 § första stycket 1 i dess nuvarande lydelse. Befrielsegrunden sjukdom har ersatts av hälsa, vilket har en något vidare betydelse (se kommentaren till 5 kap. 14 § taxeringslagen). Befrielsegrunden bristande erfarenhet har utgått då de situationer som omfattas härav i de flesta fall kommer att omfattas av andra stycket punkt 2. Om förutsättningarna för befrielse enligt punkt 2 inte är uppfyllda kan det i stället i vissa fall komma i fråga att ge befrielse med stöd av sista ledet i punkten 1, liknande förhållanden. Enligt punkt 2 skall särskilt beaktas om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha berott på att gäldenären har felbedömt en regel eller betydelsen av de faktiska förhållandena. Felbedömningen måste förstås vara ursäktlig. Om felbedömningen inte är ursäktlig skall tulltillägget kvarstå. Denna grund kan få särskild betydelse exempelvis i fråga om uppgifter angående en varas nummer enligt tulltaxan eller statistisk varuförteckning, eller andra uppgifter av intrikat tullteknisk natur (prop. 1986/87:166 s. 108). Som exempel kan nämnas att gäldenären anger ett oriktigt varunummer och att oriktigheten i det särskilda fallet bedöms som ursäktlig. Meningen är inte att bestämmelsen skall leda till befrielse eller nedsättning av tulltillägg eller förseningsavgift i alla de situationer där tulldeklarationen kan anses vara svår att upprätta med anledning av komplicerade regler. I stället har att bedöma varje situation för sig och då särskilt beakta huruvida den som upprättat tulldeklarationen varit van vid tullförfaranden och att omständigheterna är sådana att felbedömningen framstår som ursäktlig. Normalt känner ungefär till vilken vana gäldenären har vid att upprätta tulldeklarationer. För det fall att eller domstolen skulle sakna kännedom om vilken vana den aktuella gäldenären har, skall utgångspunkten vara vad man allmänt sett rimligen kan begära av en gäldenär i en motsvarande situation. I tredje stycket anges vilka omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om befrielse skall ges för att ett uttag av avgiften med fullt belopp annars skulle vara oskäligt. Vad avser punkterna 1 och 2 hänvisas till kommentaren till 5 kap. 14 § taxeringslagen. I punkt 3 föreslås en bestämmelse som innebär att även den omständigheten att den enskilde dömts för brott mot lagen om straff för smuggling eller 10 kap. tullagen skall beaktas särskilt vid bedömningen av om det skulle vara oskäligt att ta ut tulltillägg med fullt belopp. Regleringen syftar till att undvika att den sammanlagda påföljdsbördan för den enskilde blir orimligt tung. Det är endast vid ytterst kännbara straff som det bör komma i fråga att ge hel befrielse från tulltillägg med stöd av bestämmelsen. I normala fall bör det bli aktuellt att medge delvis befrielse. En dom i vilken den enskilde ådöms straff enligt lagen om straff för smuggling eller 10 kap. tullagen skall inte behöva ha vunnit laga kraft för att befrielse från tulltillägg skall kunna medges. I fall där ett beslut om tulltillägg har föregått ett avgörande i brottmålet bör det påförda tulltillägget inte kunna anses oskäligt. Gäldenären bör således normalt inte kunna utverka att tulltillägget sätts ner genom att begära omprövning. Då prövningen i allmän domstol sker efter det att tulltillägg påförts ankommer det i stället på den allmänna domstolen att inom ramen för straffmätningen beakta ett påfört tulltillägg. 10 kap. 4 § Förslaget behandlas i avsnitt 17.9. Bestämmelsens första och andra stycken kvarstår oförändrade. Tillämpningsområdet för tredje stycket föreslås bli utvidgat till att även omfatta förbud att använda vitesföreläggande när det kan antas att den som skall föreläggas eller, om denne är en juridisk person, ställföreträdaren för denne har begått en gärning som kan leda till tulltillägg. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Syftet med bestämmelsen är att säkerställa den s.k. passivitetsrätten Prop. 2002/03:106 enligt artikel 6 i . 21.4 Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327) Genom den föreslagna ändringen i andra stycket formuleras beviskravet vid oriktig uppgift i mål om fordonsskatt på samma sätt som i motsvarande bestämmelser i taxeringslagen (1990:324) och skattebetalningslagen (1997:483). Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 9.1. Se även kommentaren till 5 kap. 1 § taxeringslagen. I första styckets första mening vidtas följdändringar med anledning av de föreslagna ändringarna i 15 kap. skattebetalningslagen. Den bestämmelse som tidigare fanns i första stycket andra meningen och som innebar att skattetillägg inte skulle tas ut har slopats, eftersom den endast fyller en mycket begränsad funktion och då skattetillägg ändå inte skall tas ut vid undandragande av obetydliga skattebelopp enligt föreslagna 15 kap. 7 § 4 skattebetalningslagen. Paragrafen är ny och syftar till att den skattskyldige under vissa förutsättningar skall beviljas anstånd med att betala ett påfört skattetillägg till dess att frågan om betalningsskyldigheten prövats av domstol. Bestämmelsen har behandlats närmare i kapitel 15. Se även kommentaren till 17 kap. 2 a § skattebetalningslagen. 21.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:200) om uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgift eller pålaga I uppräkningen i första stycket 2 har kommissionens tidigare direktiv om tillämpningsföreskrifter till indrivningsdirektivet ersatts med det nya direktiv som beslutades (rättsakt 2). I andra stycket har det förts in en upplysning om att bilagorna till rättsakt 2 har uteslutits i bilagan till lagen samt en hänvisning till Europeiska gemenskapernas officiella tidning, där direktivet jämte bilagor har kungjorts. Texten till det nya tillämpningsdirektivet har ersatt det tidigare tillämpningsdirektivet som rättsakt 2 i bilagan. Bilagorna till tillämpningsdirektivet har uteslutits. Sammanfattning av skattetilläggskommittés betänkande Skattetillägg m.m. (SOU 2001:25) Huvuduppgiften för kommittén har varit att göra en förutsättningslös översyn av reglerna om skattetillägg. Kommittén utgår i enlighet med direktiven från att det alltjämt måste finnas ett system med sanktioner som riktar sig mot oriktigt uppgiftslämnande på skatteområdet. Att sådana uppsåtliga fall av felaktigt uppgiftslämnande som avser större belopp under alla förhållanden måste kunna leda till straff är ställt utom varje diskussion här rör det sig inte sällan om allvarlig brottslighet. Vikten av att korrekta uppgifter lämnas till grund för beskattningen är emellertid så påtaglig för hela skattesystemets funktion och legitimitet att det inte skulle vara tillrådligt att begränsa sanktioner till de fallen och i övrigt helt lita till de skattskyldigas goda vilja. Särskilt för fysiska personer vilar kontrollen visserligen numera i mycket stor utsträckning på kontrolluppgifter, men fortfarande förekommer en hel del fall då det även av vanliga löntagare måste förutsättas att uppgifter lämnas självmant. När det gäller företagsbeskattningen är ett sanktionssystem än svårare att undvara. Skattetilläggssystemet i dess nuvarande utformning är emellertid inte något idealiskt system. Det har successivt kommit att få en alltmer frekvent tillämpning, och utvecklingen har lett till en ordning som framstår som i flera hänseenden ganska diskutabel. Med nuvarande reglering och tillämpning har systemet otvivelaktigt en hel del inslag av godtycke och orättvisa, som det är svårförutsebart för den enskilde. Denna uppfattning förefaller också vara tämligen allmänt omfattad även bland professionella aktörer på området. Detta gäller inte bara skattejurister och andra rådgivare på området utan även tjänstemän inom skatteförvaltningen. Med nuvarande regler bestraffas sålunda i åtskilliga fall fysiska och juridiska personer som handlat i god tro och inte med något rimligt synsätt har gjort sig förtjänta av en bestraffande ekonomisk sanktion. Och även i de fall då en sådan sanktion är befogad är den i praktiken inte sällan långt mera ingripande än vad som framstår som påkallat med hänsyn till försummelsens straffvärde. Helt kan väl inte sådana konsekvenser undvikas, om man skall hålla fast vid tanken på ett i stora delar schabloniserat system. Men dessa bör kunna minskas i förhållande till dagens ordning. En allmän utgångspunkt för kommittén är också att ett nytt eller åtminstone ett i betydande avseenden ändrat system måste tillgodose Europakonventions krav bättre än det nuvarande. Kommittén gör en ingående granskning av konventionens betydelse för systemet. Till skillnad från en tidigare utredning, , anser kommittén att en utgångspunkt måste vara skattetilläggssystemet bör följa de principer som enligt konventionen gäller för straff. Det är ingen tvekan om att en del av de svårigheter inte minst i förhållande till som nuvarande system för med sig skulle elimineras, om skattetilläggen avskaffas och sanktionerna i stället anförtros åt allmän domstol, åklagare och polis. Man kan därför ställa frågan om inte det mest följdriktiga skulle vara en lösning efter dessa linjer, i synnerhet som skattebrott redan nu är straffbelagda. Som kommittén ser saken skulle detta dock innebära ett steg tillbaka i utvecklingen. Från flera synpunkter var det otvivelaktigt förenat med betydande fördelar att man övergav den gällande ordningen enligt vilken förhållandevis obetydliga felaktigheter vid upprättande av självdeklaration kunde leda till åtal och straff för vårdslös deklaration. Denna ordning kan sägas ha fungerat orättvist, eftersom det endast var en liten del av felaktigheterna som ledde till åtal. Vad som enligt kommitténs uppfattning framför allt kan åberopas mot den tidigare gällande ordningen är emellertid att det för de skattskyldiga var en onödig påfrestning att behöva utstå den chikan som det innebar att behöva stå till svars för vad som ofta var rena slarvfel på talan av åklagare i en brottmålsprocess. Det skulle inte heller av praktiska skäl vara tänkbart att återgå till en ordning som påminner om den gamla, om man vill behålla ett någorlunda fungerande system. I de allra flesta fall är skattetillägg den enda reaktionen från samhällets sida. fattas beslut om över 100 000 skattetillägg. Att det är möjligt att praktiskt bemästra en sådan sanktionsapparat sammanhänger med att tillämpningen anförtrotts skattemyndigheterna, som kan påföra skattetillägg som de tar ställning till själva beskattningsfrågan och således har de materiella omständigheterna aktuella. För kommittén är det därför en utgångspunkt att hanteringen av en ekonomisk sanktion mot felaktigheter i deklarationer och liknande handlingar alltjämt bör ha sin tyngdpunkt hos skattemyndigheterna. Kommittén anser med denna utgångspunkt inte att det finns tillräckliga skäl att söka konstruera någon i grunden förändrad principlösning. Som kommittén ser saken bör inriktningen vara att söka ta tillvara de fördelar som är förenade med den nuvarande ordningen men så långt möjligt eliminera förekommande olägenheter. Systemet bör således alltjämt innebära att sanktionerna på området i första hand prövas av skattemyndigheterna med rätt för den enskilde att få till stånd en överprövning av domstol. Vissa grundläggande förutsättningar för skattetillägg Grundförutsättningen för att skattetillägg skall tas ut bör i fortsättningen liksom nu vara att den skattskyldige har lämnat en uppgift som visar sig vara oriktig. En oriktig uppgift bör aldrig anses ha lämnats, om uppgiften ensam eller i förening med den skattskyldiges uppgifter i övrigt utgjort tillräckligt underlag för ett riktigt beskattningsbeslut. Enligt internationellt vedertagen terminologi bör för fällande dom i brottmål krävas att den tilltalades skuld skall vara fastslagen utom rimligt tvivel (beyond reasonable doubt). Detta uttryckssätt är vedertaget också för svensk del och används sålunda regelmässigt av i sådana fall då bevisvärderingsfrågor i brottmål upptas till prövning. att vi skall vara säkra på att skattetilläggssystemet står sig internationellt bör enligt kommitténs mening det angivna beviskravet upprätthållas även när det gäller att för prövning av frågan om skattetillägg bedöma om en uppgift är oriktig. Som framgår av utredningen är det oklart och omstritt hur man från utgångspunkter skall se på bestämmelser som innebär att straff åläggs enligt principen om strikt ansvar. visserligen sannolikt att den nuvarande svenska ordningen skulle anses förenlig med konventionen från denna synpunkt, men alldeles säkert är bör inte balansera på gränsen till vad som kan tänkas strida mot grundläggande mänskliga rättigheter. grundläggande intresset av att sanktionerna på området skall framstå som rättvisa och rimliga. Kommittén anser att en av förutsättningarna för tillämpningen av en sanktion av så ingripande slag och av så utpräglat bestraffande karaktär som skattetillägget bör vara att det i någon mening föreligger skuld på den skattskyldiges sida till att en oriktig uppgift har lämnats. enlighet härmed finnas fog för att anta att den oriktiga uppgiften lämnats med uppsåt eller av oaktsamhet. Att ställa krav på grov oaktsamhet skulle vara att gå för långt. Å andra sidan bör inte rimligen varje aldrig så ringa oaktsamhet få medföra att sanktionssystemet utlöses. göras för fall då oaktsamheten med hänsyn till omständigheterna är att anse som ursäktlig. Så allmänt hållna krav bör dock specificeras för att tillräcklig ledning skall ges för den praktiska tillämpningen. Kommittén anser att en hjälpregel bör kunna formuleras på det sättet att skattetillägg inte skall utgå, om oriktigheten kan antas bero på att den skattskyldige felbedömt skattereglerna eller de faktiska förhållanden som haft samband med uppgiften på ett sätt som inte kan anses oförsvarligt och det inte skäligen kan begäras att han med denna utgångspunkt skulle ha lämnat underlag för beskattningsbeslutet i vidare mån än som skett. Härutöver måste man liksom räkna med fall då oriktigheten kan antas ha haft ett sådant samband med den skattskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller liknande förhållande att den skattskyldige inte skäligen bör lastas för den, varvid en mera liberal tillämpning än som följer av hittillsvarande praxis enligt kommitténs mening är befogad. Även andra särskilda skäl kan naturligtvis föranleda att den skattskyldige inte bör lastas för att uppgiften blivit oriktig. Här är det fråga om omständigheter med sådan anknytning till själva gärningen att de bör ingå i de grundläggande rekvisiten för skattetillägg. Lagtekniskt bör förhållanden av nu avsett slag således inte betecknas som omständigheter som kan befria från skattetillägg, utan det bör vara en förutsättning för att skattetillägg skall påföras att sådana ursäktliga förhållanden inte föreligger. har skyldigheten att lämna uppgifter till ledning för deklarationsgranskningen ökat drastiskt. Detta har föranlett åtskilligt merarbete för många men förenklat både deklarationsbestyren för enskilda och granskningen för det allmänna. fortlöpande ökning av uppgiftsskyldigheten kan förutses. Skattetilläggsregleringen får annars ett legitimitetsproblem. Enligt kommitténs uppfattning bör en generell ordning därför införas av innebörd att skattetillägg inte tas ut, när faran för ett felaktigt beskattningsbeslut varit ringa med hänsyn till antingen uppgiftens beskaffenhet eller också det kontrollmaterial som normalt är och i det särskilda fallet även varit tillgängligt för skattemyndigheten. Inget automatiskt skattetillägg vid skönstaxering Det finns starka skäl att ifrågasätta om skattetillägget vid skönstaxering på grund av utebliven deklaration bör behållas. Visserligen låter det sig ju sägas att den skattskyldige lätt kan undvika denna sanktion genom att lämna in en deklaration, vilket är hans medborgerliga skyldighet. erfarenhetsmässigt finns det många som i pressade situationer eller av oförstånd eller annat skäl inte förmår handla rationellt, hur ingripande tvångsmedel som än sätts in. Det är inte så säkert att det skulle komma in flera deklarationer även om underlåtenhet att deklarera bestraffades med Som kommittén ser saken framstår skattetillägget under nuvarande förhållanden som en alldeles för drastisk sanktion för de fall deklaration av ett eller annat skäl inte lämnas. Detta gäller särskilt som gällande ordning innebär att förseningsavgift utgår i fall då en deklarationsskyldig inte har kommit in med självdeklaration inom föreskriven tid eller endast lämnat en självdeklaration med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till grund för taxering. Förseningsavgifterna föreslås höjda i departementspromemorian Ds I vart fall under förutsättning att detta förslag genomförs och