prop · GQ03117 · 2003-05-16 00:00:00 — Dessa förpackningar hamnar i stället i svenska förpacknings- insamlingssystem eller i hushållsavfallet. Sammantaget ökar mängden dryckesförpackningar som inte omfattas Prop. 2002/03:117 av det svenska pantsystemet som en följd av privatimport och illegal Detta leder i sin tur till att det finns en risk att konsumenternas förtroende för det svenska pantsystemet minskar, eftersom någon pant inte utgår för dessa förpackningar. Regeringen anser, såväl från miljö- som konkurrenssynpunkt, att det är viktigt att alla dryckesförpackningar som yrkesmässigt importeras ingår i ett godkänt retursystem. Utveck- lingen av den privata importen bör dock noga följas och vid behov åtgärdas. Regeringen avser därför att uppdra åt att efter samråd med följa utvecklingen av privatimporten av dryckesförpackningar samt att vid behov lämna förslag till åtgärder för att komma tillrätta med de problem som kan uppkomma. Regeringen avser även att se över motsvarande situation för glasflaskor (se avsnitt 7.5). Anmälan till EU och ikraftträdande De nödvändiga nya kraven är sådana att de inte får antas utan att ha anmälts i enlighet med och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande före- skrifter för informationssamhällets tjänster (EGT L 204, 21.7.1998, s. 37, Celex 398L0034), ändrat genom rådets direktiv /48/EG (EGT L 217, , s. 18, Celex 398L0048). En bestämmelse får, efter anmälan, inte antas före utgången av från den tidpunkt då kommis- sionen mottog anmälan. Har någon medlemsstat eller kommissionen synpunkter på de svenska förslagen förlängs den tid under vilken inte får anta bestämmelserna. Synpunkter lämnade i anmälnings- förfarandet kan föranleda justeringar i de föreslagna bestämmelserna. För att tillgodose behovet av flexibilitet föreslår regeringen att lagen om vissa dryckesförpackningar och lagen om återvinning av dryckes- förpackningar av aluminium upphävs och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela bestäm- melserna på förordningsnivå. Det är angeläget att genomföra en reform i linje med vad producentansvarsutredningen Med ett bemyndigande underlättas möjligheterna att snabbt få de nya bestämmelserna på plats. I samband med utarbetandet av reglerna för retursystem skall företagens behov av ett förenklat och kostnads- effektivt regelverk särskilt beaktas i syfte att minska den administrativa bördan för företagen. Mot bakgrund av anmälningsförfarandet är det osäkert när förord- ningar med stöd av det föreslagna bemyndigandet kan träda i kraft och när således lagen om vissa dryckesförpackningar och lagen om åter- av dryckesförpackningar av aluminium kan upphävas. bestämmelserna träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Om det vid anmälningsförfarandet kommer fram omständigheter som omöjliggör de föreslagna förändringarna kan de bestämmelser som nu finns i lagen om vissa dryckesförpackningar och lagen om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium utfärdas i en förordning med stöd av det nu föreslagna bemyndigandet. Det blir i så fall fråga om att enbart behålla de krav som redan gäller. Bemyndigandets placering i lagstiftningen Ett bemyndigande behövs för att ge regeringen möjlighet att meddela bestämmelser om retursystem på förordningsnivå. retursystem har ett tydligt samband med avfallslagstiftningen. föreslagna bemyndigandet har därför en naturlig plats i 15 kap. som rör avfall och producentansvar. finns en påföljdsbestämmelse i både lagen om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium respektive lagen om vissa dryckes- Dessa påföljdsbestämmelser behöver dock ses över, vilket regeringen avser att göra inom ramen för arbetet med att ta fram I detta arbete kommer regeringen att överväga om det är lämpligt att låta miljösanktionsavgifter komplettera eller ersätta de påföljdsbestämmelser som gäller. Om det behövs avser regeringen att återkomma till med förslag till bestämmelser om sanktioner för överträdelse av bestämmelser meddelade med stöd av den nu föreslagna 15 kap. 7 a §. Ytterligare utvidgningar av pantsystemen Regeringen anser att det är angeläget att behålla och utveckla dagens retur- och pantsystem för förpackningar av plast eller metall för konsum- Utvärderingen av dessa system visar på höga Det finns därför anledning att se över möjligheten att utvidga det till andra produktgrupper. Krav på pantsystem kan leda till positiv teknikutveckling, t.ex. vad gäller förpackningars sammansättning, distribution och rengöring. 8.4.1Kompletterande förfaranderegler för uttag av skrotningsavgift enligt bilskrotningslagen Regeringens förslag: Bestämmelserna i bilskrotningslagen (1975:343) om förfarandet vid uttag av skrotningsavgift kompletteras med bestämmelser om att avgiften skall sättas in på särskilt konto, om när avgiften skall anses betald samt om ränteberäkning och betalning av ränta. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. har inte invänt mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: har tagit över huvudansvaret för skrotningsavgiften från Riks- skatteverket. Det är som enligt bilskrotningslagen är avgiftsmyndighet. Skrotningsavgift beslutas genom automatiserad data- behandling på grundval av uppgifter i vägtrafikregistret. om punktskatternas infogning i skattekontosystemet, m.m. (prop. 2001/02:127, s. 140) uttalade regeringen att skrotningsavgiften borde Prop. 2002/03:117 hållas utanför skattekontosystemet. Eftersom den lag som då reglerade förfarandet vid uttag av skrotningsavgiften lagen (1984:151) om punkt- skatter och prisregleringsavgifter (LPP) upphävdes när punktskatterna infogades i skattekontosystemet, ansåg regeringen det vara nödvändigt att i bilskrotningslagen införa självständiga förfaranderegler för uttag av skrotningsavgift. 2001/02:127 angavs vilka förfaranderegler som bedömdes nöd- vändiga för att avgiften skall kunna tas ut. Regeringen ansåg att bestäm- melserna i bilskrotningslagen om när avgiften skall betalas behövde kompletteras med bestämmelser om ränta, anstånd, indrivning m.m. i syfte att ersätta bestämmelserna i 5 kap. LPP. Reglerna togs in i bilskrot- ningslagen och gäller . Fråga har uppkommit om att ytterligare bestämmelser som gällde enligt dåvarande 5 kap. LPP bör införas i bilskrotningslagen som ett par smärre redaktionella ändringar bör göras. I bilskrotningslagen föreslås att bilskrotningsavgiften skall betalas genom insättning på ett särskilt konto. Avgiften skall anses ha betalats den dag då betalningen har bokförts på avgiftsmyndighetens särskilda konto. Dessa bestämmelser motsvarar i sak delar av den numera upphävda 5 kap. 2 § LPP. Vidare skall vid ränteberäkning avrundning ske till närmast lägre hela krontal. Räntebelopp skall inte tas ut och återbetalas inte, eftersom de administrativa kostnaderna i sådana fall överstiger de aktuella beloppen. Denna bestämmelse motsvarar i sak delar av den numera upphävda 5 kap. 14 § LPP. Övriga föreslagna ändringar är av redaktionell art. Utöver de redaktionella ändringarna avser förslaget sådant som tidigare följde av LPP men som i stället behöver framgå direkt av bil- skrotningslagen. Regeringen har gjort bedömningen att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Förslaget innebär att 15 d och 15 e §§ skall betecknas 15 e och 15 f §§ i bilskrotningslagen samt föranleder ändringar i 15, 15 b och 15 c §§ samma lag. Dessutom införs en ny paragraf i bilskrotningslagen, nämligen en ny 15 d §. 8.4.2Tillsyn enligt bilskrotningslagen (1975:343) Regeringens förslag: Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet skall inom kommunen utöva den lokala tillsynen över efterlevnaden av bilskrotningslagen (1975:343) och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. kvarstår i rollen som central tillsynsmyndighet. Den lokala tillsynsmyndigheten ges möjlighet att besluta om de förelägganden eller förbud som behövs för att bilskrotningslagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen skall efterlevas. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. förslag i rapport 5237 Samla in, återvinn stämmer delvis överens med regeringens. förslag skulle inte kvarstå i rollen som central tillsyns- myndighet. Remissinstanserna har tillstyrkt de föreslagna ändringarna. BIL och har påpekat att tillsyns- systemet bör kompletteras med ett krav på kvalitets- och miljö- certifiering. Därutöver har BIL anfört att kommunen inte endast skall ha en möjlighet utan även skyldighet att meddela förelägganden och förbud. Skälen för regeringens förslag: Ett system för omhändertagande av uttjänta fordon infördes i och med bilskrotningslagen (1975:343) och bilskrotningsförordningen (1975:348). Ett producent- ansvar för bilar trädde i kraft genom förordningen (1997:788) om producentansvar för bilar. Omhändertagande av skrotbilar finns nu även reglerat på gemenskapsnivå i och med att det s.k. skrotbilsdirektivet (och rådets direktiv /53/EG av om uttjänta fordon, EGT L 269, 21.10.2000, s.34, Celex 3200L0053) beslutades . Med stöd av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. kan miljömässiga krav ställas på skrotning och demontering av uttjänta bilar. har även utfärdat föreskrifter om lagring, tömning, demontering och annat yrkesmässigt omhändertagande av skrotbilar (NFS 2002:2). Anläggning för återvinning av avfall genom sådan lagring, tömning, demontering eller annat yrkesmässigt omhänder- tagande av skrotbilar som omfattas av bilskrotningsförordningen är dessutom anmälningspliktig enligt förordningen (1998:899) om miljö- farlig verksamhet och hälsoskydd. Kommunen har ansvar för tillsyn över att skrotning och demontering sker i enlighet med de miljökrav som ställs i och föreskrifter meddelade med stöd av balken. Inom kommunen är det den kommunala nämnden som utövar tillsynen. har det centrala ansvaret för tillsynsvägledning. Bilskrotningslagstiftningen faller inte under tillsyns- system. Enligt bilskrotningslagen är central tillsyns- myndighet över efterlevnaden av bilskrotningslagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Någon annan tillsynsmyndighet har inte pekats ut. Det finns inte någon möjlighet för att meddela förelägganden eller förbud vid överträdelser av bilskrotnings- lagstiftningen. Tillsynsansvaret vad avser efterlevnaden av bilskrotningslagen och föreskrifter meddelade med stöd av den lagen bör överensstämma med tillsynsansvaret för sådan verksamhet enligt . Med kommunen som operativ tillsynsmyndighet möjliggörs en mer aktiv tillsyn som kan skydda seriösa bilskrotare mot konkurrens från bilskrotare som inte följer lagstiftningen på bilskrotningsområdet. Den föreslagna ordningen innebär att kommunen blir tillsynsmyndighet både över bilskrotning som miljöfarlig verksamhet enligt och över att bilskrotare efterlever de administrativa krav som följer av bilskrot- ningslagen och bilskrotningsförordningen. har föreslagit att verkets roll som central tillsyns- myndighet helt skall ersättas av kommunen som lokal tillsynsmyndighet. Regeringen anser, i likhet med BIL , att bör kvarstå som central tillsynsmyndighet med ansvar för uppföljning och Prop. 2002/03:117 samordning av den lokala tillsynen samt stöd och råd till de lokala tillsynsmyndigheterna. I sin roll som tillsynsmyndighet bör kommunen ha möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bilskrot- ningslagstiftningen skall efterlevas samt att ett sådant föreläggande eller förbud skall kunna förenas med vite. En tillsynsmyndighets beslut i dessa frågor kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 17 § bilskrotningslagen. har även föreslagit att kommunen skall ha möjlighet att bestämma att ett beslut om föreläggande eller förbud skall gälla även om det överklagats. Regeringen ser inte att en sådan möjlighet skulle fylla en praktisk funktion. En sådan bestämmelse bör därför inte införas i bilskrotningslagen. BIL har anfört att kommunen bör vara skyldig att anmäla överträdelser av bilskrotningslagstiftningen till som sedan kan återkalla auktorisationen när detta är motiverat. Regeringen finner det inte nödvändigt att i lag införa en sådan anmälningsskyldighet. Regeringens förslag: En påföljdsbestämmelse införs i bilskrot- ningslagen (1975:343) med innebörden att den som utan auktorisation bedriver yrkesmässig bilskrotningsverksamhet kan straffas med böter. förslag i rapport 5237 Samla in, återvinn överensstämmer delvis med regeringens. föreslog även att de påföljdsbestämmelser som finns i bilskrotningsförordningen (1975:348) skulle flyttas till bilskrotningslagen (1975:343) samt att påföljdsbestämmelsen skulle ändras . Remissinstanserna: Ingen remissinstans har invänt mot förslaget. har framhållit att det bör övervägas om ett administrativt sanktionssystem skulle vara effektivare för att nå lagstiftningens mål. Skälen för regeringens förslag: Enligt och rådets direktiv /53/EG av om uttjänta fordon (EGT L 269, 21.10.2000, s. 34, Celex 3200L0053) skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att alla bilskrotare skall ha tillstånd från eller registreras hos de behöriga myndigheterna. I den svenska lagstiftningen genomförs detta med 2 § bilskrotningslagen. Där sägs att sådana personbilar, bussar, lastbilar som har en totalvikt som inte överstiger får yrkesmässigt skrotas endast av en auktoriserad skrotare. Enligt bilskrotningsförordningen är det i det län där verksamheten bedrivs som prövar frågan om auktorisation. Det är dock vanligt att bilskrotningsverksamhet bedrivs av icke aukto- riserade personer eller företag. är det enligt 25 § första stycket 3 bilskrotningsförordningen (1975:348) straffbart att utan auktorisation utge sig för att vara auktoriserad bilskrotare. Utformningen av den bestämmelsen medför att det endast går att ingripa mot skrotare som utger sig för att vara auktoriserade. Det finns ingen möjlighet att ingripa mot skrotare som inte är auktoriserade och som inte heller utger sig för att vara det. Med nuvarande regler är det svårt att hindra dessa icke auktoriserade skrotare från att bedriva sin verksamhet. Regeringen föreslår därför att det skall vara straffsanktionerat att bryta mot 2 § bilskrotningslagen, dvs. det skall vara straffsanktionerat att utan auktorisation bedriva yrkesmässig skrotningsverksamhet. En bestämmelse om straff för brott mot olika bestämmelser i bilskrotningsförordningen finns i 25 § samma förordning. vårdsverket har föreslagit att denna bestämmelse skall flyttas till bilskrot- ningslagen samt föreslagit ett antal ändringar av bestämmelsen. Regeringen avser att överväga dessa ändringar vid kommande översyn av Finansiering av den framtida insamlingen och Regeringens bedömning: I enlighet med bilskrotningsdirektivet bör den sista ägaren kunna lämna sitt uttjänta fordon kostnadsfritt till Regeringen avser att utreda om detta kan ske genom att ersättningen för skrotning betalas direkt från bilskrotningsfonden till I detta arbete bör också ingå att lämna förslag till hur avställningsmöjligheten för bilar bör ändras så att nedskräpningen kan Remissinstanserna: (numera BIL ) har anfört att nedskräpningen genom övergivna bilar är på väg att minska bl.a. tack vare den höjda bilskrotningspremien och genomförda Enligt föreningen är merkostnaden för utökade miljökrav på skrotningen väsentligt lägre än vad Föreningen delar utredarens syn på premien och behovet av en utredning om hur en kostnadsfri inlämning skall organiseras. () har anfört att premien är för låg och bör höjas till för bilar äldre än . Orsaken till detta, menar SBR, är bl.a. höjd kostnad i samband med krav på återvinning av Enligt SBR bör bilskrotningsfonden förvaltas av en styrelse som är tillsatt av bilindustrin, bilägarna och återvinningsindustrierna. också anfört att åtgärder bör vidtas för att begränsa avställ- ningsmöjligheterna för bilar. har tillstyrkt förslaget om att utreda begränsningar i bilägarens avställningsmöjligheter. Skälen för regeringens bedömning: Den premie som siste ägaren av en bil får när bilen lämnas för skrotning höjdes . varierar mellan och beroende på Syftet med höjningen var att kompensera bilägare för förväntade och redan inträffade prisökningar, bl.a. som en följd av skärpta miljöregler för bilskrotning. Premiehöjningen var också avsedd att säkerställa en kostnadsfri inlämning i enlighet med Europa- parlamentets och rådets direktiv /53/EG om uttjänta fordon. Det saknas än så länge erfarenheter och uppgifter som visar att premiehöjningen medfört att nedskräpning med skrotbilar minskat. är dock troligt att premiehöjningen till viss del motsvaras av bilägarens ökade kostnader för bilskrotning. Utredningen har konstaterat att Prop. 2002/03:117 premiesystemet tenderar att styra mottagningsavgiften för bilar. dagsläget svårt att bedöma om den ökade kostnaden beror på ökade miljökrav vid bilskrotning eller om mottagningsavgiften anpassas till premien för att öka bilskrotarens vinst. Det bör utredas om det är lämpligt att åstadkomma kostnadsfri inlämning av skrotbilar genom att direkt från bilskrotningsfonden betala ersättning till bilskrotaren för skrotningskostnaden. I ett sådant system skulle producenternas kompe- tens kunna komma till användning i förhandlingen om hur stor ersättningen bör vara. Hur en sådan form av kostnadsfri inlämning skall organiseras bör diskuteras närmare med såväl bilproducenter, bilskrotare, konsumentorganisationer som berörda myndigheter. Regeringen avser att utreda hur en kostnadsfri inlämning kan organiseras. Också bilägarens skyldigheter och avställningsmöjligheter bör utredas. Regeringens bedömning: Avfall som innehåller minst en viktprocent kvicksilver bör föras till permanent förvaring djupt ner i berg. Undantag bör endast få medges om det är fråga om mycket små mängder avfall eller om det finns andra synnerliga skäl. Om det är skäligt i mening bör även avfall som innehåller minst 0,1 viktprocent kvicksilver föras till sådan djupförvaring. Regeringen avser att i förordningsbestämmelser införa sådana krav. Kraven på djupförvaring bör gälla fr.o.m. . En utomstående aktör bör ges i uppdrag att samordna genomförandet utgående från tekniska, miljömässiga, sociala och samhällsekonomiska förutsätt- ningar. Genomförandet bör avrapporteras till regeringen för att säkerställa att arbetet löper enligt plan. förslag överensstämmer i stora drag med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland , dåvarande , , i , i län, , , , , , , , för miljö, areella näringar och samhällsbyggande, geologiska undersökning och , har förklarat sig positiva till utredningens förslag. , och har anfört att den miljömässiga nyttan av djupförvar inte står i proportion till kostnaderna. Företagen har i stället förespråkat ett ytförvar eller en mer flexibel lösning baserad på plats- och avfallsspecifik bedömning. De har vidare anfört att vid utformningen av förvaret bör hänsyn tas till företagens internationella konkurrenskraft och förordat ytterligare utredningar. Företagens inställning delas av Kemikontoret. delar inte utredningens alla slutsatser, men har förklarat sig intresserat av att delta i ett arbete med ett säkert slutförvar för kvicksilver. har anfört att ytterligare utredning krävs för anpassning till gällande arbetsmiljölagstiftning eftersom behandling och upparbetning till stabila kvicksilverföreningar inför slutförvaring kan innebära betydande arbetsmiljörisker. Institutet har anfört att bör bli en av de ansvariga tillsyns- myndigheterna. Några remissinstanser har förordat en gemensam lösning på europeisk eller nordisk nivå. har motsatt sig att vid sidan av bestämmelser införa särskilda prövningskriterier i en förordning. Statskontoret och Kemikontoret anser att underlaget är otillräckligt för att bedöma de ekonomiska konsekvenserna för staten och företagen. Skälen för regeringens bedömning: Kvicksilver är en mycket giftig och bioackumulerande metall som inte bryts ned och som kan orsaka omfattande skador på hälsa och miljön. I har införts restriktioner för användningen av kvicksilver samt även ett exportförbud för kvicksilver. Enligt det av fastställda miljökvalitetsmålet Giftfri miljö (prop. 1997/98:145, bet.1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183) skall halterna av ämnen som förekommer naturligt i miljön vara nära bakgrundsnivåerna inom en generation. Vidare skall den sammanlagda exponeringen i arbetsmiljö, yttre miljö och inomhusmiljö för särskilt farliga ämnen vara nära noll . har därutöver beslutat om en kemikaliestrategi för Giftfri miljö (prop. 2000/01:65, bet.2000/01:MJU15, rskr. 2000/01:269). I denna framgår att nyproducerade varor så långt möjligt skall vara fria från kvicksilver . Kvicksilver skall inte heller användas i produktions- processer om inte producenten kan visa att hälsa och miljö inte kan komma till skada. Redan befintliga varor som innehåller kvicksilver skall hanteras på ett sådant sätt att kvicksilvret inte läcker ut i miljön. Målet är att den totala användningen av kvicksilver med vissa undantag skall ha upphört . Till följd av pågående och tidigare användning kommer det att finnas stora mängder kvicksilveravfall, som måste tas om hand och förvaras på ett säkert sätt. uppgår AB:s lagrade avfall med kvicksilverhalt överstigande en procent till ca , vilket motsvarar kvicksilver. Därutöver tillkommer avfall, som innehåller drygt kvicksilver. Mängden kvicksilver från kloralkaliindustrin bedöms uppgå till . lager av kvicksilveravfall uppgår till . Halten kvicksilver i avfallet är i många fall okänd, men uppskattar att lagret motsvarar kvicksilver. Därutöver förvarar batterier som innehåller ca kvicksilver. Det tillkommer vidare kvicksilverhaltigt avfall . har uppskattat att det finns ett stort dolt lager av varor och produkter i samhället som innehåller kvicksilver som successivt fasas ut och tas om hand. kvicksilver omsätts i tillåtna användningar i övrigt. Vidare finns det kvicksilveravfall som innehåller mindre än en procent kvicksilver. Sammanfattningsvis kommer det att finnas ca kvicksilveravfall med en kvicksilverhalt som överstiger en procent. Det skulle motsvara kvicksilver. Vidare skulle det finnas avfall med en kvick- silverhalt om kvicksilver, vilket skulle motsvara ca kvicksilver. För tiden skulle möjligen kunna fortsätta att tillföra förvaret kvicksilver beroende på att malm naturligt kan innehålla kvicksilver. I övrigt skulle den årliga tillförseln bli mycket låg, eftersom man hoppas att insamlingskampanjer då har fångat upp det som rimligen kan fångas upp från det dolda lagret i samhället. Återstående tillåten kvicksilveranvändning skall ske i slutna kretslopp. Regeringen uppdrog åt att utarbeta ett förslag till slutförvaring av kvicksilver. presenterade 1997 rapporten av kvicksilver (rapport 4752), i vilken verket förordar ett djupt bergförvar som den miljömässigt bästa lösningen för slutförvaring av kvicksilver. Regeringen delade Natur- vårdsverkets bedömning men tillsatte en särskild utredare för att klargöra bl.a. de juridiska och ekonomiska effekterna av ett sådant beslut (dir. 1999:104 om samordning av det fortsatta arbetet med slutförvaring av kvicksilver). Även den utredningen kom till slutsatsen att ett djupförvar är den bästa lösningen trots de investeringskostnader som följer av ett sådant alternativ. Olika alternativ att förvara kvicksilver har således bedömts av såväl som av den särskilt tillsatta utredningen, varvid båda kommit till resultatet att slutlig förvaring i djupt bergförvar är den metod som bedöms vara den från miljösynpunkt mest överlägsna metoden. Till skillnad från ytlig förvaring bedöms ett djupt bergförvar isolera kvicksilvret från biosfären under mycket långa tidsrymder och kan utformas så att kommande generationer inte behöver belastas med underhålls- och tillsynsansvar. Kostnader för ett djupförvar antas bli höga jämfört med om ett annat alternativ skulle väljas, men bedöms ändå som rimliga av såväl som utredningen.