prop · GQ0338 · 2003-02-13 00:00:00 — Och för det fall lägre straff än fängelse framstår som motiverat, så är det svårt att se att brottet skulle bedömas som terrorist- Riksåklagaren menar att de skäl som anförs för den särskilda straffskalan snarare bör vägas in vid bedömningen av om gärningen bör bedömas som ett terroristbrott eller inte. Riksåklagaren befarar också att en sådan straffskala kan få den inte avsedda effekten att fler gärningar bedöms som terroristbrott än som skulle bli fallet om ingen sådan sär- skild straffskala fanns. Regeringen kan till viss del instämma i vad remissinstanserna anför. Endast gärningar som uppfyller rekvisitet allvarligt kan skada en stat eller en mellanstatlig organisation kan utgöra terroristbrott. i och för sig att endast gärningar som kan orsaka skador av sådan omfatt- ning att det kan leda till allvarliga störningar i ett lands viktigaste sam- hällsfunktioner eller en internationell organisations mest grundläggande måste det beaktas att det föreslagna terro- ristbrottet omfattar gärningar av vitt skilda slag med kraftigt varierande Förslaget till terroristbrott kommer bl.a. att omfatta även situationer som inte har inneburit någon konkret fara för människors liv eller hälsa eller avsett egendom som inte är av särskild betydenhet. dana situationer kan t.ex. vara hot om terroristbrott, vissa typer av skade- görande handlingar som inte är allt för omfattande, eller vissa begränsade former av befattning med vapen eller sprängämnen. menar regeringen att det med fog kan hävdas att fängelse i vissa fall kan vara allt för strängt. Regeringen anser därför att det bör finnas en möjlighet att i mindre grova fall döma till ett lägre fängelsestraff. dessa gärningar har emellertid, med hänsyn till de kvalificerade subjekti- va och objektiva rekvisit som skall vara uppfyllda, ett betydande straff- Minimistraffet bör därför sättas på en förhållandevis hög nivå. Mot denna bakgrund bör, om brottet är mindre grovt, dömas till fängelse i lägst och högst . Terroristbrottets straffminimum i förhållande till bestämmelserna i brotts- Som angetts ovan kommer ett särskilt terroristbrott, i enlighet med vad nu föreslagits, att omfatta gärningar av vitt skilda slag, vars straffvärde varierar kraftigt och straffskalan måste därför utformas på ett sådant sätt att dessa olikheter kan beaktas vid påföljdsbestämningen. emellertid att straffskalan för det särskilda terroristbrottet för vissa typer av gärningar, t.ex. mord och dråp, kommer att innebära ett lägre straff- minimum än vad som enligt är föreskrivet för gärningen. Eftersom ansvar för terroristbrott endast skall kunna utdömas då vissa Prop. 2002/03:38 särskilt kvalificerade subjektiva och objektiva rekvisit är uppfyllda, kan naturligtvis inte komma i fråga att ha ett straffminimum som är lägre än det som enligt föreskrivs för gärningen. Detta bör därför uttryckligen framgå av lagtexten. I detta sammanhang bör understrykas att rambeslutet endast ställer krav på att straffskalan för terroristbrott skall vara så utformad att dom- stolarna kan döma till de i artikel 5.3 angivna påföljderna. Rambeslutet reglerar således inte medlemsstaternas allmänna bestämmelser om straffmätning och val av påföljd i det enskilda fallet. Det innebär bl.a. att bestämmelserna om straffmätning, påföljdseftergift och val av påföljd i 29 och 30 kap. inte påverkas av innehållet i rambeslutet och således skall äga tillämpning även på det föreslagna terroristbrottet. Brott med anknytning till terroristverksamhet Regeringens förslag: Enligt artikel 3 i rambeslutet skall vissa hand- lingar betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet. föreslås att om någon begår en sådan handling som omfattas av artikel 3, dvs. brott enligt 8 kap. 1, 4-6 §§, 9 kap. 4 § eller 14 kap 1 och 3 §§, eller försök till sådana brott med avsikt att främja terroristbrott, skall detta betraktas som en försvårande omständighet vid bedömningen av Promemorians förslag: I promemorian görs bedömningen att det inte krävs någon lagstiftning för att uppfylla rambeslutets artikel 3 om brott med anknytning till terroristverksamhet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar eller har ingen er- inran mot bedömningen i promemorian. , och Justitiekanslern ifrågasätter emel- lertid om inte särskilda lagstiftningsåtgärder krävs för att uppfylla åta- gandet i artikeln. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 3 innehåller en uppräk- ning av vissa gärningar som anses vara särskilt frekventa i samband med utförandet av terroristbrott. Gärningarna är kriminaliserade enligt svensk rätt och torde motsvaras av stöld och grov stöld, 8 kap. 1 och 4 §§ brotts- balken, rån och grovt rån, 8 kap. 5 och 6 §§ , utpressning, 9 kap. 4 § , samt urkundsförfalskning och grov urkundsför- falskning, 14 kap. 1 och 3 §§ . ställer rambeslutet inte något krav på straffskalan för dessa gärningar, förutom att påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräck- ande samt kunna medföra utlämning. Enligt regeringens uppfattning tor- de svensk lagstiftning i princip uppfylla dessa krav. Därtill kommer, vil- ket också påpekas av , att domstolarna, vid bedömningen av straffvärdet, särskilt skall beakta bestämmelserna om straffmätning i 29 Om gärningen begås i syfte att utföra ett terroristbrott torde detta kunna vara en omständighet som påverkar domstolens be- dömning av straffvärdet. Dessutom torde de gärningar som anges i artikel 3 under vissa förutsättningar vara att bestraffa som förberedelse till de terroristbrott som avses i artikel 1 eller som medverkan till sådan förbe- För det fall terroristbrottet fullbordas torde gärningarna i vissa Prop. 2002/03:38 fall vara att bedöma som medverkan till huvudbrottet. Lagrådet har, vilket närmare redogörs för i avsnitt 6.5, förordat att för- slaget till utvidgad domsrätt begränsas till vad som är nödvändigt för att svensk rätt skall bringas i överensstämmelse med rambeslutets krav. Lag- rådet förordar att regeringens förslag till uttryckliga bestämmelser om domsrätt för brott begångna utom riket till förmån för en juridisk person som har sitt hemvist i eller mot en av EU:s institutioner eller or- gan som upprättats i enlighet med fördragen om upprättandet av EG eller EU och som har sitt hemvist i skall utgå. Lagrådet anser därvid att ett alternativt sätt att uppfylla kraven på domsrätt för brott som omfat- tas av artikel 3 är att i den föreslagna lagen om terroristbrott föra in be- stämmelse om dessa brott och låta den i lagrådsremissen föreslagna hän- visningen om utvidgad domsrätt i 2 kap. 3 § 6 gälla alla brott som avses i den föreslagna lagen. Lagrådet anger att bestämmelsen exempelvis skulle kunna innebära att ett brotts anknytning till terrorist- verksamhet skall beaktas särskilt vid straffmätningen. Som närmare framgår av avsnitt 6.5 godtar regeringen be- dömning och förslag och föreslår därför att det i förslaget till lag om straff för terroristbrott införs en bestämmelse på sätt Lagrådet föreslår. Den nu föreslagna bestämmelsen torde också medföra att regeringen går de remissinstanser till mötes som har ifrågasatt om inte artikel 3 i rambe- slutet ställer krav på en särreglering. I författningskommentaren lämnas en närmare redogörelse för be- stämmelsens tillämpningsområde. Regeringens förslag: Bestämmelsen om kapning i 13 kap. 5 a § utvidgas till att omfatta buss, tung lastbil och maskindri- vet spårfordon på järnväg, spårväg eller tunnelbana, som används i förvärvsverksamhet för befordran av gods eller passagerare. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har ingen erin- ran mot förslaget. Juridiska fakultetsstyrelsen vid menar emellertid att det är starkt ifrågasatt om kapning av en tung lastbil verkli- gen skall jämställas med kapning av ett luftfartyg. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 1.1 punkt e i rambeslu- tet skall kapning av luftfartyg och fartyg eller andra kollektiva trans- portmedel eller godstransportmedel betraktas som terroristbrott. Enligt 13 kap. 5 a § första stycket skall för kapning den dömas som genom olaga tvång bemäktigar sig eller ingriper i manövre- ringen av ett luftfartyg eller ett fartyg, som används i civil yrkesmässig sjöfart för befordran av gods eller passagerare, bogsering, bärgning, fiske eller annan fångst. Om brottet består i kapning av andra typer av trans- portmedel än luftfartyg och fartyg är således denna bestämmelse inte tillämplig, utan gärningen skall då bedömas enligt andra bestämmelser i Om gärningen innefattar tagande av gisslan kan den t.ex. vara att bedöma som människorov eller olaga frihetsberövande i förening med grov stöld eller tillgrepp av fortskaffningsmedel. Om kapningen inte innefattar tagande av gisslan, men innebär att transportmedlet avkrävs någon genom våld eller hot om våld, kan gärningen vara att bedöma som rån eller grovt rån. Om något våld eller hot inte används kan gärningen vara att bedöma som grov stöld eller tillgrepp av fortskaffningsmedel. För att uppfylla rambeslutets artikel 1.1 punkten e avseende andra transportmedel än luftfartyg och fartyg är, enligt regeringens mening, olika lösningar tänkbara. Ett alternativ är att låta det särskilda terrorist- brottet omfatta de olika gärningar som kan tänkas bli tillämpliga och som redogjorts för ovan. Ett annat alternativ är att utvidga tillämpningsområ- det för kapningsbestämmelsen till att omfatta andra kollektiva transport- medel och godstransportmedel. Regeringen anser att det vid denna be- dömning bör beaktas om det även av andra skäl kan finnas anledning att utvidga tillämpningsområdet för kapningsbestämmelsen. I det lagstiftningsärende som låg till grund för införandet av kapnings- bestämmelsen övervägdes om andra fortskaffningsmedel än luftfartyg skulle omfattas. I det lagstiftningsärendet ansågs emellertid att de då gäl- lande bestämmelserna gav ett tillräckligt straffskydd för andra fortskaff- ningsmedel (se Ds 1970:17 s. 18 ff. och prop. 1971:92 s. 23 ff.). I sam- band med att ratificerade Romkonventionen av om brott mot sjöfartens säkerhet utvidgades kapningsbestämmelsen till att även omfatta fartyg (se prop. 1989/90:130). Även i detta lagstift- ningsärende ansågs att det saknades skäl att utvidga bestämmelsen ytter- ligare. Regeringen anser emellertid att det starkt kan sättas i fråga om det ur saklig synpunkt finns skäl att straffrättsligt göra åtskillnad mellan kap- ning av luftfartyg och fartyg samt andra större transportmedel som trans- porterar personer eller gods. Kapningsbestämmelsen omfattar t.ex. fiske- båtar och mindre fartyg som transporterar passagerare eller gods. Kap- ning av exempelvis ett tåg, en buss, ett tunnelbanetåg eller av en lastbil, om den t.ex. transporterar farligt gods, kan innebära minst lika stor fara för människors liv och hälsa som kapning av ett luftfartyg eller ett fartyg. Dessutom kan kapning av t.ex. tunnelbanetåg, spårvagnar och inner- stadsbussar komma att utföras i en stads centrum eller annat tättbebyggt område och därmed orsaka omfattande störningar i samhället bl.a. vad gäller den allmänna samfärdseln. Enligt regeringens mening talar således starka skäl för att kapning av större transportmedel som används för person- och godsbefordran bör bedömas lika oavsett vilket fordonsslag som är föremål för brottet. Re- geringen anser att detta bäst uppnås genom att utvidga kapningsbestäm- melsens tillämpningsområde. På så sätt skapas möjligheter för en enhet- lig bedömning av sådana gärningar som innebär att någon genom olaga tvång bemäktigar sig eller ingriper i manövreringen av större transport- medel som används i förvärvsverksamhet för befordran av gods eller passagerare. Lagrådet påpekar att förslaget innebär att lätta lastbilar och personbilar som används av ett företag för transport av eget gods eller av egen perso- nal utesluts. Lagrådet har i och för sig förståelse för den avgränsningen men vill peka på alternativet att låta förslaget avse enbart yrkesmässiga, utåtriktade transporter men då också t.ex. taxitrafik. nes en sådan lösning vara mer i linje med rambeslutets formulering Prop. 2002/03:38 kapning av andra kollektiva transportmedel eller godstransportmedel. Som angetts ovan anser regeringen att starka skäl talar för att kapning av vissa större transportmedel som används för person- och godsbeford- ran bör bedömas lika oavsett vilket fordonsslag som är föremål för brot- tet. Enligt regeringens uppfattning framstår det mot denna bakgrund inte som sakligt motiverat att straffrättsligt göra skillnad på t.ex. kapning av en buss eller en tung lastbil som används i yrkesmässig trafik (dvs. for- don och förare som mot betalning ställs till allmänhetens förfogande) och kapning av t.ex. en buss eller tung lastbil som ägs av ett företag och som används för befordran av företagets gods eller anställda. En sådan lös- ning skulle ge upphov till omotiverade skillnader i bedömningen av helt likartade gärningar. Det skulle t.ex. innebära att en gärning som innebär att någon genom olaga tvång bemäktar sig en buss med förare från ett bussåkeri som ett företag anlitat för att transportera företagets personal är att bedöma som kapning, medan motsvarande handling utförd mot en buss som ägs av ett företag för att transportera dess anställda inte är det. Regeringen anser vidare att det skulle föra allt för långt att, som före- slås av Lagrådet, låta kapningsbestämmelsen omfatta alla fordon som används i yrkesmässig trafik, såsom bl.a. taxibilar och lätta lastbilar. Syf- tet med den föreslagna ändringen är dels att kapning av större transport- medel som befordrar gods eller passagerare skall bedömas på ett enhet- ligt sätt, dels att uppfylla rambeslutets krav. Som redogjorts för ovan är, enligt regeringens uppfattning, den nu föreslagna lagtekniska lösningen det mest ändamålsenliga sättet att uppnå en sådan enhetlighet. Vidare anser regeringen att rambeslutets krav på att kapning av kollektiva trans- portmedel och godstransportmedel, om de kvalificerande rekvisiten i artikel 1 i rambeslutet är uppfyllda, inte kan anses innefatta krav på att även gärningar som innebär att någon genom olaga tvång bemäktigar sig eller ingriper i manövreringen av t.ex. en taxibil eller en lätt lastbil skall kunna utgöra terroristbrott. Sammanfattningsvis anser regeringen att övervägande skäl talar för att en lösning väljs som innebär att kapningsbestämmelsen utvidgas till att även omfatta bussar, tunga lastbilar, maskindrivna spårfordon på järnväg, spårväg eller tunnelbana, som används i förvärvsverksamhet för beford- ran av gods eller passagerare. I författningskommentaren lämnas en när- mare redogörelse för den föreslagna bestämmelsens tillämpningsområde. Regeringens förslag: Svenska domstolar skall, oberoende av innehål- let i lagen på gärningsorten, kunna döma över dels terroristbrott och försök därtill, dels brott enligt 8 kap. 1, 46 §§, 9 kap. 4 § eller 14 kap. 1 och 3 §§ eller försök till sådana brott, om brottet har begåtts med uppsåt att främja terroristbrott. Promemorians förslag: Svenska domstolar skall, oberoende av inne- hållet i lagen på gärningsorten, kunna döma över dels terroristbrott eller försök därtill, dels brott som har begåtts mot en av EU:s institutioner el- ler ett organ som inrättats i enlighet med fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna eller Fördraget om Europeiska unionen och som har sitt hemvist i . Därutöver skall svenska domstolar kunna döma över brott som begåtts utom riket i näringsverksamhet som utövas av en juridisk person som har sitt hemvist i , förutsatt att kravet på dubbel straffbarhet är uppfyllt. Remissinstanserna tillstyrker eller har ingen erinran mot att svenska domstolar, oberoende av innehållet i lagen på gärningsorten, skall kunna döma dels över terroristbrott, dels över brott som har begåtts mot en av EU:s institutioner eller ett organ som inrättats i enlighet med fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna eller fördraget om Euro- peiska unionen (Unionsfördraget) och som har sitt hemvist i . Vidare har flertalet remissinstanser inte heller någon erinran mot att svenska domstolar skall kunna döma över brott som begåtts utom riket i näringsverksamhet, om näringsverksamheten utövas av en juridisk per- son som har sitt hemvist i . Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser emellertid att förslaget innebär ett viktigt principiellt beslut i svensk straffrätt eftersom straffansvar för juridiska personer hit- tills har förkastats. Nämnden anser att denna principiella betydelse av bestämmelsen inte i tillräcklig mån beaktats och diskuterats i promemo- rian. Vidare menar vid att rambeslutet förutsätter att man vid översynen av företagsbotssystemet avlägsnar kopplingen till näringsverksamhet. Även anser att ordet näringsverksamhet skall utgå. Skälen för regeringens förslag I enlighet med 2 kap. 3 § föreligger svensk domsrätt för fle- ra av de gärningar som avses i rambeslutets artikel 1.1 punkterna ai, då de begåtts utom riket och oavsett innehållet i lagen på gärningsorten. Svenska domstolar bör naturligtvis ha samma utsträckta behörighet att döma över sådana gärningar för det fall dessa kommer att omfattas av en särskild straffbestämmelse om ansvar för terroristbrott. En sådan straff- bestämmelse kommer därutöver att omfatta gärningar som samtliga är att anse som särskilt allvarliga brott och därför alltid bör, i enlighet med de principer som gäller för fastställande av svensk domsrätt, kunna bli fö- remål för lagföring i . I det förslag som remitterades till Lagrådet föreslogs därför att den svenska domsrätten för brott begångna utom riket bör utvidgas till att omfatta terroristbrott och försök därtill, oberoende av innehållet i lagen på gärningsorten. Utvidgningen föreslogs ske genom en ändring av 2 kap. 3 § 6 . Som framgår av avsnitt 5.4 motsvarar emellertid de svenska bestäm- melserna om domsrätt inte fullt ut de krav som ställs i artikel 9.1 d och 9.1 e andra ledet och detta framför allt med avseende på de brott som avses i artikel 3 i rambeslutet. Svenska domstolar har nämligen inte oin- skränkt behörighet att döma över brott som utom riket begåtts till förmån för en juridisk person som har sitt hemvist i , mot en EU- institution eller mot ett EU-organ som har sitt säte i . I det förslag som remitterades till Lagrådet föreslog regeringen, i enlighet med vad som föreslogs i promemorian, att rambeslutets krav i denna del skulle uppfyllas genom att det i införs uttryckliga bestämmelser Prop. 2002/03:38 om att svenska domstolar skall kunna döma över sådana brott. var emellertid inte begränsat till de brott som omfattas av rambeslutet utan hade generell tillämpning. Såvitt avser förslaget om brott som utom riket begåtts till förmån för en juridisk person som har sitt hemvist i vill Lagrådet inte utesluta att det kan finnas goda skäl för en sådan generell utvidgning som före- slogs i lagrådsremissen, men konstaterar att några sådana skäl inte an- förts. I avsaknad av en närmare analys av behovet av en sådan principi- ellt betydelsefull utvidgning och av dess konsekvenser har Lagrådet inte underlag för att bedöma om det är lämpligt att generellt utvidga svensk jurisdiktion i detta avseende. När det gäller den mera begränsade frågan om den straffrättsliga juris- diktionen vid sådana brott som omfattas av rambeslutet noterar Lagrådet att det också föreslås en ändring i 2 kap. 3 § 6 , varigenom terroristbrott begångna utanför föreslås generellt bli underkasta- de svensk jurisdiktion utan krav på dubbel straffbarhet. Enligt Lagrådet kan skäl anföras för att detta i praktiken är tillräckligt för att uppfylla kraven i artikel 9.1 d i rambeslutet. Sådana brott som avses i artikel 3 i rambeslutet är emellertid inte terroristbrott enligt den föreslagna svenska lagen. Det kan därför, enligt Lagrådet, hävdas att rambeslutet kräver en särskild behörighetsregel för dessa fall. Den föreslagna begränsningen till brott i näringsverksamhet har emellertid inte något stöd i artikel 9.1 d i rambeslutet och juridiska personer kan dessutom vara etablerade i en stat även om de inte har sitt hemvist där. Det föreslagna tillägget är därför alltför begränsat i förhållande till ordalydelsen i rambeslutet. I detta sammanhang bör också påpekas att Lagrådet anger att man inte är över- tygat om att bedömningen om att rambeslutets krav på ansvar för juridis- ka personer i artikel 7 kommer att visa sig hållbar, men anser sig inte ha underlag för att motsätta sig att bedömningen nu läggs till grund för lagstiftning. Lagrådet pekar på att ett alternativt sätt att uppfylla kraven på jurisdik- tion för brott som avses i artikel 3 är att i den föreslagna lagen om terro- ristbrott föra in en bestämmelse om dessa brott och låta den i 2 kap. 3 § 6 föreslagna hänvisningen gälla alla brott som avses i lagen. Bestämmelsen skulle exempelvis kunna innebära att ett brotts anknytning till terroristverksamhet skall beaktas särskilt vid straffmätningen. När det gäller brott som utom riket begåtts mot en av EU:s institutioner eller ett organ som inrättats i enlighet med fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna eller Fördraget om Europeiska unionen och som har sitt hemvist i , anser Lagrådet att även det förslaget reser ett antal frågor. För det första anser Lagrådet att starka skäl talar för att rambeslutets krav på säte endast gäller särskilda organ inom EU eller EG och inte de centrala institutionerna. Lagrådet pekar på att rambeslutets lydelse torde stödja en sådan tolkning. Därtill kommer, anser Lagrådet, att det i fråga om EU:s institutioner knappast skulle vara naturligt att ange att de har inrättats i enlighet med de aktuella fördragen och att det i vart fall skulle vara helt överflödigt att i fråga om dessa institutioner pre- Prop. 2002/03:38 cisera hur de inrättats. Slutligen, anför Lagrådet, kan det som ett ytterli- gare element vid tolkningen hänvisas till att det inte är orimligt att upp- ställa ett krav på att medlemsstaterna skall likställa EU:s institutioner med sina egna statsorgan och att de därför skall ha jurisdiktion över brott riktade mot dessa institutioner oavsett var de har sitt säte. Lagrådet anger avslutningsvis att vad man anfört i anslutning till den föreslagna utvidgningen beträffande brott som begås till förmån för en juridisk person även gäller i fråga om förslaget till generell utvidgning i nu förevarande paragraf. Domsrätten utvidgas i enlighet med Lagrådets förslag Regeringen godtar i allt väsentligt Lagrådets bedömning och förslag till lagteknisk lösning. Regeringen föreslår därför att det i förslaget till lag om straff för terroristbrott förs in en särskild bestämmelse som behandlar de gärningar som avses i artikel 3 i rambeslutet; stöld, grov stöld, rån, grovt rån, utpressning, urkundsförfalskning och grov urkundsförfalsk- ning. Det föreslås att om sådana brott eller försök därtill begås med upp- såt att främja terroristbrott, så skall det betraktas som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet. Regeringen föreslår vida- re, också det i enlighet med vad Lagrådet förordar, att förslaget till utvid- gad domsrätt i 2 kap. 3 § 6 omformuleras på så sätt att det omfattar samt- liga de brott som avses i förslaget till lag om straff för terroristbrott. Det sagda innebär att svenska domstolar, oberoende av innehållet i lagen på gärningsorten, skall kunna döma över dels terroristbrott eller försök till sådant brott, dels stöld, grov stöld, rån, grovt rån, utpressning, urkunds- förfalskning, grov urkundsförfalskning eller försök till sådana brott, om de har begåtts med avsikt att främja terroristbrott. Den föreslagna utvidg- ningen av svensk domsrätt begränsas således, på sätt som föreslås av Lagrådet, till vad som krävs för att skall anses uppfylla rambe- slutets krav. Regeringen anser det lämpligt att i detta sammanhang närmare behand- la frågan om de svenska bestämmelserna om företagsbot uppfyller ram- beslutets krav på ansvar och påföljder för juridiska personer.