prop · GR0348 · 2003-12-29 00:00:00 — Detta kan få betydelse för prövningen av tillståndsärendena. Om en sökande som är utländsk medborgare bytt hemvistland bör det därför beaktas om det finns hinder mot äkten- skapet i ursprungslandet och uppgifter som tyder på att sökanden kom- mer att flytta tillbaka dit när äktenskapet väl ingåtts. En sådan om- ständighet kan tala för att ansökan bör avslås. Angående underlaget för bedömningen, se 15 kap. 1 § och kommen- Prop. 2003/04:48 taren till den paragrafen. 8 § Vigselförrättaren skall genast sända underrättelse om vigseln till . Vid underrättelse om vigsel skall kontrollera att vigseln har före- gåtts av hindersprövning och att vid denna prövning något hinder mot äktenskapet inte kommit fram. Om en sådan prövning inte har förekommit eller om vigseln har förrättats trots att det vid prövningen kommit fram hinder mot äktenskapet, skall sända underrättelse om förhållandet till den som skall anmäla eller pröva frågor om disciplinansvar, åtalsanmälan, avskedande eller entledigande beträffande vigselförrättaren. I de fall som avses i 5 kap. 5 § första stycket skall även underrätta allmän åklagare. (Jfr 4 kap. 8 § i Ds 2002:54.) Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I första stycket finns en bestämmelse om underrättelse till . Underrättelsen ligger till grund för ändring av uppgift i folkbokförings- registret. Andra stycket är nytt. Där föreskrivs att då det mottar underrättelsen skall göra en kontroll. Det sägs inte i vilken form kon- trollen skall ske, men den skall säkerställa att det upptäcks om en förrättning hållits utan att det utfärdats ett hindersintyg. För att undvika att bestämmelsen uppfattas så att på nytt skall göra en hindersprövning har den justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Vidare föreskrivs i andra stycket att skall rapportera en eventuell försummelse beträffande hindersprövningen till den som kan ha att ingripa mot förrättaren på visst sätt i anledning av försummelsen. Vart underrättelsen skall gå får avgöras med ledning av tillämpliga bestämmelser om vem som har ansvar för sådana åtgärder. skall också underrätta allmän åklagare i de fall som avses i 5 kap. 5 § första stycket, dvs. de fall där åklagaren kan föra talan om upplösning. Av 1 kap. 9 § partnerskapslagen följer att bestämmelserna i paragrafen äger tillämpning även vid underrättelse om registrering av partnerskap. Kontrollen omfattar alla typer av vigselförrättare och registrerings- förrättare. 5 § En make har rätt till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid om det görs sannolikt att maken har tvingats att ingå äktenskapet eller om maken har ingått äktenskapet utan behörig myndighets tillstånd. Om äkten- skapet har ingåtts trots att makarna är släkt med varandra i rätt upp- och ned- stigande led eller är helsyskon, har var och en av makarna rätt till äktenskaps- skillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om äktenskapet har ingåtts trots att någon av makarna redan var gift eller partner i ett registrerat partnerskap och det tidigare äktenskapet eller partnerskapet inte har blivit upplöst. Föreligger tvegifte, har var och en av makarna i det tidigare äktenskapet rätt att få detta upplöst genom äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Detsamma gäller om partnerskap registrerats trots att någon av partnerna då var gift. I de fall som avses i första stycket kan talan om äktenskapsskillnad föras även av Prop. 2003/04:48 allmän åklagare. I de fall som avser äktenskap som ingåtts av underårig är social- nämnden i den kommun där personen är folkbokförd eller, om personen inte är folkbokförd här i landet, i den kommun där han eller hon vistas skyldig att på begäran lämna yttrande samt de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning till åklagaren. En annan socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse i frågan är skyldig att lämna sådana på begäran av den socialnämnd som skall yttra sig. (Jfr 5 kap. 5 § i Ds 2002:54.) Paragrafen innehåller bestämmelser om äktenskapsskill- nad utan föregående betänketid i fall då äktenskapet har ingåtts i strid mot ett absolut äktenskapshinder. Genom ett tillägg till första stycket förs även åsidosättande av äkten- skapshindret beträffande ålder och åsidosättande av den grundläggande förutsättningen frivillighet in som grunder för äktenskapsskillnad utan Övervägandena finns i avsnitt 6. En underårigs äktenskap kan upplösas om tillstånd från behörig myndighet att gifta sig saknats. melsens lydelse följer att den är tillämplig även efter att maken i fråga I fråga om äktenskap som ingåtts under tvång eller av underårig kan talan om omedelbar äktenskapsskillnad föras av den tvingade respektive den som varit underårig. I övriga fall kan talan föras av var och en av För båda grupperna gäller också att allmän åklagare kan föra Åklagarens bedömning av om talan skall föras beträffande äktenskap ingånget av underårig får göras med beaktande av hur sannolikt det är att ett tillstånd till äktenskapet hade meddelats om den underårige hade an- sökt om det. Åklagaren måste också överväga vilka negativa konsekven- ser en framtvingad upplösning av äktenskapet kan få för de personer som berörs av upplösningen. Upplösning skall eftersträvas om det är påkallat av omsorg om den enskilde eller om det från allmän synpunkt framstår som stötande att låta äktenskapet bestå (jfr beträffande förutsättningarna för talan i de fall det är möjligt prop. 1973:32 s. 118 och 144). Åklagarens avgörande av om talan skall föras sker således efter en Den domstol som skall pröva en sådan talan skall inte göra en lämplighetsprövning motsvarande åklagarens, utan har endast att pröva om de i paragrafen angivna grunderna för äktenskaps- skillnad utan föregående betänketid föreligger (jfr prop. och 329 f.). Frågan om åklagaren skall föra talan när underårig ingått äktenskap utan tillstånd kan aktualiseras genom en underrättelse från (se bestämmelsen i 4 kap. 8 §), men även i annat sammanhang, exempel- vis i samband med en utredning om brott eller ett ärende om besöks- Av bestämmelsen framgår vilket beviskrav som ställs i frågan om äktenskapet tillkommit under tvång. Det skall i vart fall ha gjorts sanno- likt att maken har tvingats att ingå äktenskapet. För att läggas till grund för ett beslut om omedelbar äktenskapsskillnad bör tvånget som regel ha varit av sådan karaktär att det har utgjort en I praktiken skall det alltså vara fråga om att det är Prop. 2003/04:48 sannolikt att någon genom sådant våld eller hot som avses i straff- bestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § har tvingat någon annan att gifta sig. Det kan dock inte helt uteslutas att det även före- kommer andra situationer i vilka det utövade tvånget framstår som så allvarligt att det bör finnas rätt till omedelbar äktenskapsskillnad. Som exempel kan nämnas det fallet att allvarliga hot varit underförstådda inom en familj. Ett syskon eller en annan nära släkting kanske har blivit tvingad till giftermål genom misshandel och hot. Bestämmelsen är däremot inte avsedd att komma till användning om påtryckningarna varit av mindre ingripande karaktär, och den enskilde därför haft reella möjligheter att själv besluta i frågan. Den kan exempelvis inte tillämpas med hänvisning till att den som ingått äktenskap valt att göra det för att inte dra på sig familjens misshag eller för att inte gå miste om en förmån. I de fall där det skulle kunna bli aktuellt att tillämpa bestämmelsen torde det normalt ha gjorts en polisanmälan. Har förundersökning inletts kan uppgifter från den utgöra underlag för bedömningen. Åklagarens möjlighet att föra talan i dessa fall kan utnyttjas exempel- vis om det i samband med en förundersökning framkommer att en kvinna har ingått äktenskap under tvång och vill skilja sig, men av rädsla inte själv vågar agera för att upplösa äktenskapet. I ett tillägg till tredje stycket regleras frågan om socialnämnds yttrande till åklagare. Om någon ingått äktenskap får åklagaren till underlag för sin bedömning inhämta yttrande och upplysningar från socialnämnden. Nämnden är å sin sida skyldig att avge yttrande om åklagaren begär det och skall lämna upplysningar om relevanta för- hållanden. En annan socialnämnd är efter begäran av den socialnämnd som skall yttra sig skyldig att biträda den nämnden med upplysningar. I inget av fallen hindras socialnämnden av sekretess att lämna upp- lysningarna (14 kap. 1 § sekretesslagen). Yttrandet bör till sitt innehåll i huvudsak motsvara det yttrande som lämnas av socialnämnden till i ett ärende om dispens från ålderskravet. Vad som sägs i författningskommentaren till 15 kap. 1 § beträffande ett sådant yttrande gäller därför i princip också för yttrandet till åklagaren. Bestämmelsen tar sikte på äktenskap som är ingångna genom vigsel in- för svensk myndighet. Om makarna har tillräckligt stark anknytning till kan den dock tillämpas även beträffande ett äktenskap som har ingåtts i utlandet enligt utländsk lag (SOU 1987:18 s. 193). Liksom i fråga om ett svenskt äktenskap ingånget av den som är gäller då att äktenskapsskillnad utan betänketid kan meddelas om tillstånd att göra undantag från gällande ålderskrav inte har lämnats av behörig myn- dighet. Tillämpningen av bestämmelsen på ett utländskt äktenskap förut- sätter dock att det är fråga om ett äktenskap som erkänns här (jfr be- stämmelsen i 1 kap. 8 a § lag). Jämför även 3 kap. 4 § andra och tredje styckena lag. Av 2 kap. 2 § partnerskapslagen följer att bestämmelsen är tillämplig även i fråga om upplösning av ett registrerat partnerskap. Ärenden om äktenskaps ingående 1 § En ansökan om tillstånd till äktenskap enligt 2 kap. 1 eller 3 § prövas av läns- styrelsen i ett län där en sökande är folkbokförd. Saknas en sådan behörig länsstyrelse prövas ansökan av i . I ärenden som rör underårig skall bereda den underåriges vård- nadshavare tillfälle att yttra sig, om det kan ske. Yttrande samt de upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning skall inhämtas från social- nämnden i den kommun där den underårige är folkbokförd eller, om den under- årige inte är folkbokförd här i landet, i den kommun där han eller hon vistas. annan socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse i frågan är skyldig att lämna sådana på begäran av den socialnämnd som skall yttra I ärenden som rör halvsyskon skall inhämta yttrande från Social- Ett beslut att tillåta en underårig att ingå äktenskap får överklagas av den under- (Jfr 15 kap. 1 § i Ds 2002:54.) Av bestämmelsen kan utläsas vilken länsstyrelse som är behörig att pröva en ansökan om dispens. Behörigheten anknyter till sökandens folk- Övervägandena finns i avsnitt 4.5. Enligt bestämmelsen är det för en länsstyrelses behörighet tillräckligt att en sökande är folkbokförd i länet. Om halvsyskon eller två underåriga som vill gifta sig med varandra är folkbokförda inom olika län innebär det att de kan välja att ansöka om tillstånd hos endera av två länsstyrel- I det fall inget av halvsyskonen är folkbokförd i prövas till- ståndsfrågan av i . Samma sak gäller för en underårig som inte är folkbokförd i . De som inte skall vara folkbokförda i landet och som alltså hänvisas till i kan vara exempelvis turister, asyl- sökande eller personer som arbetar eller studerar här . Behörighetsreglerna innebär att tillståndsfrågan i samtliga fall prövas Alla överklaganden av beslut i tillståndsfrågor av dessa slag prövas därmed av allmän förvaltningsdomstol enligt 15 kap. 4 §. I ärende som rör underårig skall inhämta yttrande samt upplysningar från socialnämnden i den kommun där sökanden är folk- bokförd eller, om sökanden inte är folkbokförd här i landet, i den kommun där han eller hon vistas. har en viktig roll när det gäller att utreda de faktiska förhållandena och skall upplysa läns- styrelsen om sådant som är av betydelse i ärendet. första hand ske genom samtal med den underårige, vårdnadshavarna och den tilltänkte maken. Eftersom det skall bedömas om den underårige är utsatt för påtryckningar kan det vara viktigt att hålla samtal med de berörda personerna både enskilt och gemensamt. Vistas den underårige, vårdnadshavarna eller den tilltänkte maken i annan kommun än den där den underårige är folkbokförd får det förutsättas att den socialnämnd som yttrar sig i utredningen tar kontakt med socialnämnden i den andra I det fall den unge flyttat från en kommun till en annan får socialnämnden i den tidigare hemkommunen kontaktas. annan socialnämnd är efter begäran av den socialnämnd som skall yttra sig skyldig att biträda med upplysningar. även andra kontakter, t.ex. med skolan, för att kunna göra en samlad Prop. 2003/04:48 bedömning. som skall yttra sig eller biträda med utredning hindras inte av sekretess att lämna upplysningar av betydelse i ärendet (14 kap. 1 § sekretesslagen). Om den underårige inte är folkbokförd här i landet och vistas utom- lands finns det ingen socialnämnd att inhämta yttrande från. Motsvarande utredning får då inhämtas på annat sätt. I vissa fall har den underårige ansökt om uppehållstillstånd i och i ett sådant ärende kan för- hållanden av betydelse för dispensfrågan redan ha varit föremål för ut- redning (jfr SOU 2002:13 s. 154 f.). I vissa fall kan det vara svårt att få fram tillförlitliga uppgifter. Ansvaret för att komplettera utredningen får då bäras av sökanden. Om brister i underlaget medför att det är svårt att bedöma om det finns skäl till undantag från ålderskravet kan den under- årige inte räkna med att få något tillstånd. Det kan tänkas att den underårige i ärendet presenterar ett tillstånd att ingå äktenskap som har meddelats i ett land där den underårige är med- borgare eller har hemvist. Ett sådant beslut får bedömas efter sitt sakliga innehåll och befriar inte från ansvaret att utifrån tillämpliga svenska bedömningsnormer göra en självständig bedömning av frågan. I ett ärende som rör halvsyskon skall inhämta yttrande från som underlag för bedömningen av den arvsbio- logiska risken vid föräldraskap i det konkret föreliggande fallet. Under- laget för bedömningen av de relevanta familjeförhållandena får läns- styrelsen inhämta från sökandena. Denna lag träder i kraft . För äktenskap som har ingåtts före ikraft- trädandet gäller bestämmelsen i 5 kap. 5 § i sin äldre lydelse. Ändringarna av träder i kraft och de ändrade bestämmelserna kommer som huvudregel att vara tillämpliga även i ärenden som anhängiggjorts men inte avgjorts före ikraftträdandet. I de fall den myndighet där ett ärende anhängiggjorts enligt de nya bestämmelserna är behörig att handlägga det skall ärendet följaktligen överlämnas till behörig myndighet. Av övergångsbestämmelsen följer att ändringen av 5 kap. 5 §, som medför en utökad möjlighet till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid, inte skall tillämpas i fråga om äktenskap som har ingåtts före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap 3 § Registrering får inte ske beträffande den som är eller dem som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon. Registrering får inte heller ske beträffande halvsyskon utan tillstånd av myndig- Prop. 2003/04:48 het som anges i 15 kap. 1 § . Registrering får inte ske av den som är gift eller som redan är registrerad partner. Rätten till registrering av ett partnerskap prövas enligt svensk lag. (Jfr 1 kap. 3 § i Ds 2002:54.) Genom hänvisningen till 15 kap. 1 § blir ordningen för prövningen densamma som den i fråga om dispens till äktenskap mellan halvsyskon. Länsstyrelse skall därmed pröva ärendena och överklagande sker till allmän förvaltningsdomstol (se 15 kap. 4 § jämförd med 1 kap. 9 § partnerskapslagen). Övervägandena finns i av- snitt 4.5. Vid prövningen får det göras motsvarande etiska överväganden som det görs vid en prövning för ingående av äktenskap mellan halvsyskon (se bet. 1993/94:LU28 s. 39). Något yttrande från be- höver inte inhämtas i dessa ärenden. I 1 kap. 9 § och 2 kap. 2 § finns hänvisningar som innebär att bl.a. de berörda 4 kap. 8 § och 5 kap. 5 § samt 1 kap. 7 och 8 a §§ lag äger motsvarande tillämpning i fråga om registrerade partnerskap. Denna lag träder i kraft . Ändringen av partnerskapslagen träder i kraft och innebär att handläggningen av eventuellt pågående ärenden om dispens för halvsyskon att låta registrera sitt partnerskap då överlämnas av regeringen till behörig länsstyrelse. Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap 1 kap. Om äktenskaps ingående 1 § Vill en man och en kvinna ingå äktenskap inför en svensk myndighet, skall det prövas om det finns något hinder mot äktenskapet enligt svensk lag. Om varken mannen eller kvinnan är svensk medborgare eller har hemvist i , skall det dessutom prövas att var och en av dem har rätt att ingå äkten- skapet enligt lagen i en efter eget val angiven stat där han respektive hon antingen är medborgare eller har hemvist. Om båda begär det och det finns särskilda skäl, får dock prövningen ske med tillämpning av enbart svensk lag även i sådant fall. (Jfr 1 kap. 1 § i Ds 2002:54.) I paragrafens första stycke ges den grundläggande regel som innebär att det vid svenska myndigheters hindersprövning för vigsel inför svensk myndighet alltid skall prövas om det finns hinder mot äktenskapet enligt svensk lag. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Med svensk myndighet får liksom samma uttryck i den äldre lydelsen förstås samtliga vigselförrättare vars behörighet grundas på svenska bestämmelser. De anses i sin funktion utöva svensk myndighet (11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen). Exempelvis ägnar sig alltså en av Kammarkollegiet som vigselförrättare förordnad präst i ett trossamfund med vigseltillstånd i sitt uppdrag åt svensk myndighetsutövning. Det bör i anslutning till den svenska lagvalsregeln noteras att en vigsel inför svensk myndighet till följd av konvention mellan , , , och innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap i vissa fall kan ske efter hindersprövning i annat nordiskt land. Enligt vilken lag rätten att ingå äktenskap då prövas bestäms av de lagvalsregler som finns i det landet. För parter som är medborgare i ett nordiskt land är det i konventionen bestämt vilka lagvalsregler som skall gälla. I sak innebär det obligatoriska beaktandet av svensk lag att hindren för äktenskap utan tillstånd och mellan halvsyskon utan tillstånd får betydelse i en del fall där äktenskap med tidigare regler varit möjliga. Utländska medborgare som inte kunnat gifta sig på grund av ett hinder i den nationella lagen utan motsvarighet i svensk lag kan gifta sig med stöd av huvudregeln om de inte träffas av tilläggsregeln i paragrafens andra stycke. Med minskad tillämpning av utländsk rätt vid hindersprövningen ökar behovet av att parterna i samband med hindersprövningen informeras om riskerna för att äktenskapet inte kommer att erkännas i ett annat land som parterna har anknytning till. Av andra stycket framgår att även utländsk lag skall beaktas om var- ken mannen eller kvinnan har anknytning till genom medborgar- skap eller hemvist. Undantag görs dock för de fall där det finns särskilda skäl att inte beakta utländsk lag. Övervägandena finns i avsnitt 4.3. Prövningen av äktenskapshindren enligt utländsk rätt är individuell. Den som har hemvist och medborgarskap i olika stater eller flera med- borgarskap får välja enligt vilken stats lag prövningen skall göras. Vad som avses med hemvist framgår av lagens 7 kap. 2 §. Det krävs inte att hemvistet har varat . En statslös person likställs med medborgare i den stat där han eller hon har hemvist eller, om hemvist saknas, i den stat där han eller hon vistas. En flykting likställs med medborgare i den stat där han eller hon har hemvist (se 7 kap. 3 §). Vid bedömningen av om särskilda skäl för undantag finns bör det gö- ras motsvarande överväganden som det tidigare gjordes i ärenden om dispens enligt 1 kap. 2 § lag. I förarbetena till den regeln nämns några exempel på undantagssi- tuationer då det kan finnas behov av dispens (prop. 1973:158 s. 97 f.). Ett fall är att det är svårt eller omöjligt att fastställa innehållet i viss utländsk lag med avseende på förutsättningarna för äktenskaps ingående. Ett annat är att en utländsk medborgare önskar ingå äktenskap inför svensk myn- dighet men hindras av en bestämmelse i medborgarskapslandets lag som visserligen inte kan sägas strida mot svensk ordre public men som det ändå kan vara tveksamt om vi bör upprätthålla. Ett tredje fall är att det för asylsökande ibland kan finnas betänkligheter mot att från myndighet i det land vars lag skall tillämpas inhämta ett tillstånd som krävs. Ömmande omständigheter, t.ex. graviditet eller en för den enskilde pressande social situation, kan i sådana och liknande fall tala för att rät- ten att ingå äktenskap prövas enligt enbart svensk lag. Den enskildes intresse av att ingå äktenskap inför svensk myndighet och anknytningen till får vägas mot risken för att sökanden ut- nyttjar svensk vigsel som ett sätt att kringgå äktenskapshinder i annat lands lag och för att äktenskapet inte kommer att erkännas i ett land som sökanden har starkare anknytning till. Av regelns utformning följer att tillämpningen skall vara restriktiv. Undantag skall göras endast i de fall det med beaktande av samtliga om- ständigheter framstår som särskilt motiverat. Angående överklagande av beslut i fråga om hindersprövning, se 15 kap. 2 § och 8 § kungörelsen (1973:948) om hin- dersprövning för vigsel inför svensk vigselförrättare utom riket. 7 § Äktenskap som ingåtts utom riket enligt främmande lag anses giltigt till formen, om det är giltigt i den stat där det ingicks. Har äktenskap ingåtts inför diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller annan, som av främmande stat förordnats att förrätta vigsel i annan främmande stat, anses äktenskapet också giltigt till formen, om det är giltigt i den stat som meddelat förordnandet. Även i annat fall än som avses i första stycket skall äktenskap som ingåtts utom riket anses giltigt till formen, om det är giltigt i den eller de stater där mannen och kvinnan var medborgare eller hade hemvist. Paragrafen innehåller bestämmelser om när ett i utlandet enligt utländsk lag ingånget äktenskap anses giltigt till formen i . Genom ett tillägg till paragrafens andra stycke klargörs att ett i utlandet ingånget äktenskap skall anses giltigt till formen också i det fallet att äktenskapet är giltigt i det land där mannen och kvinnan hade hemvist då det ingicks. Även efter detta tillägg gäller liksom tidigare att lagregeln inte kan anses uttömmande reglera de situationer i vilka ett utländskt äktenskap kan anses giltigt till formen. Det kan därför exempelvis inte uteslutas att en motsvarande bedömning också görs med utgångspunkt från parternas hemvist än den då äktenskapet ingicks. Av 1 kap. 9 § partnerskapslagen följer att bestämmelsen är tillämplig även i fråga om partnerskap registrerade av utländsk myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 5. 8 a § Ett äktenskap som har ingåtts enligt utländsk lag erkänns inte i 1.om det för äktenskapets ingående skulle ha funnits hinder mot det enligt svensk lag och minst en av parterna var svensk medborgare eller hade hemvist i eller 2.om det är sannolikt att det har ingåtts under tvång. Vad som sägs i första stycket gäller inte om det finns särskilda skäl att erkänna äktenskapet. (Jfr 1 kap. 8 a § i Ds 2002:54.) Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 5. Genom bestämmelserna görs vid sidan av det mer allmänna förbehållet för ordre public (se 7 kap. 4 §) preciserade undantag från den grund- läggande principen om erkännande av utländska äktenskap. Undantagen omfattar både äktenskap som ingåtts i inför ut- ländsk vigselförrättare (6 §) och äktenskap som ingåtts i utlandet enligt utländsk rätt (7 §).