prop · GR033 · 2003-09-30 00:00:00 — Regeringens proposition 2003/04:3 Allmän inpasseringskontroll i vissa kriminalvårds- Regeringen överlämnar denna proposition till . Utdömda påföljder skall verkställas på ett säkert och trovärdigt sätt. har emellertid säkerhetsproblemen inom kriminalvården ökat och det finns därför ett behov av att ge kriminalvården ökade möjligheter att bedriva ett effektivt säkerhetsarbete. Mot denna bakgrund föreslås ändringar i kriminalvårdslagstiftningen som ger kriminalvården utvid- gade möjligheter att kontrollera personer som har tillträde till kriminal- vårdsanstalter och häkten. Enligt förslaget ges rätt att besluta om att samtliga personer som passerar in i en viss sluten anstalt eller ett visst häkte skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Kriminal- vårdspersonal och andra som av annan anledning har tillträde till anstalten eller häktet skall omfattas av kontrollen. Syftet med kontrollen skall vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Om det finns särskilda skäl för det skall undantag från den all- männa inpasseringskontrollen kunna medges i enskilda fall. Vidare föreslås att beslut får avse högst i taget. Beslutet om att införa allmän inpasseringskontroll får inte överklagas. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt .......................................................... 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl Ärendet och dess beredning............................................................. Bakgrund och allmänna utgångspunkter ......................................... Åtgärder som vidtas på säkerhetsområdet ........................ En ny kriminalvårdslag ..................................................... Behov av ett förstärkt säkerhetsarbete............................................. Vilken kontroll sker i anstalterna? Vilken kontroll sker i häktena? 6.4Hur kontrolleras övriga som vistas i anstalter och häkten?21 Ekonomiska konsekvenser m.m. ..................................................... 10.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt ........................................................ 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl...................... Bilaga 1 Sammanfattning av avsnittet Kriminalvård ur betänkandet Vägvalet den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126) ................................................................... Bilaga 2 Författningsförslagen i betänkandet Vägvalet den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126) .................. Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över slutbetänkande (SOU 2000:126) Vägvalet den narkotikapolitiska utmaningen.................. Författningsförslagen som behandlades vid Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 2.lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt1 dels att 31, 52 c och 59 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 29 a §, av följande lydelse. Om det är nödvändigt för att upprätthålla säkerheten vid en viss sluten anstalt får Kriminalvårds- styrelsen besluta att samtliga personer som passerar in i anstalten skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Syftet med allmän inpasserings- kontroll skall vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga med- delanden får inte granskas. Beslut om allmän inpasserings- kontroll får avse högst i taget. får i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll, om det finns särskilda skäl för det. Regeringen får beträffande en viss intagen besluta om avvikelse från bestämmelserna i 2530 §§, om det är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet eller till risken för att den intagne under verkställigheten i anstalt med- verkar till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Regeringen får beträffande en viss intagen besluta om avvikelse från bestämmelserna i 2529 och 30 §§, om det är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet eller till risken för att den intagne under verkställigheten i anstalt med- verkar till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Lagen omtryckt 1990:1011. Senaste lydelse 2003:159. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständig- heterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. besiktning av en kvinna får inte besiktning av en kvinna får inte verkställas eller bevittnas av annan verkställas eller bevittnas av annan än en kvinna, läkare eller legiti- än en kvinna, läkare eller legiti- visitation som avses i 52 a § tredje åtgärder får emellertid verkställas och bevittnas av en man, enbart innebär att föremål som en kvinna bär med sig undersöks 1. kroppsvisitation som avses i samt kroppsbesiktning som enbart 52 a § tredje stycket, 2. kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person dock verkställas och bevittnas av bär med sig undersöks, 3. kroppsvisitation som sker med teknisk anordning, och 4. kroppsbesiktning som enbart innebär att blodprov eller alkohol- utandningsprov tas. Ett otillåtet föremål, som anträffas vid kroppsvisitation eller kropps- besiktning, skall omhändertas och förvaras för den intagnes räkning, såvitt inte annat är föreskrivet. särskilda fall enligt denna lag får särskilda fall enligt denna lag får överklagas hos allmän förvalt- överklagas hos allmän förvalt- Beslut i fråga om Beslut i fråga om vistelse eller verkställighet utanför vistelse eller verkställighet utanför regeringen har meddelat förord- regeringen har meddelat förord- nande enligt 31 § överklagas dock nande enligt 31 § överklagas dock andra beslut av styrelsen enligt andra beslut av styrelsen enligt denna lag än som har angetts. denna lag än som har angetts. Beslut i en fråga som avses i 29 a § första stycket får inte över- Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I fråga om överklagande av beslut som avses i 49 § första meningen finns bestämmelser i 38 kap. . Senaste lydelse 1995:492. Senaste lydelse 2001:510. Denna lag träder i kraft . 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. dels att 2 b, 16 och 19 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 11 a §, av följande lydelse. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständig- heterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. En häktad får hållas avskild från andra häktade, om det är nödvändigt för att verkställa ett beslut om kroppsbesiktning. Annan kroppsvisitation än som avses i 2 § tredje stycket eller besiktning av en kvinna får inte kroppsbesiktning får, när åtgärden gäller en kvinna, inte verkställas annan än en kvinna, en läkare eller bevittnas av någon annan än eller en legitimerad sjuksköterska. en kvinna, en läkare eller en verkställas och bevittnas av en man, nämligen, 1. kroppsvisitation som avses i 2 § tredje stycket, och 2. kroppsvisitation som sker med Föremål som anträffas vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning och som den häktade enligt vad som följer av denna lag inte får inneha, skall tas om hand och förvaras för den häktades räkning, om inte annat är sär- skilt föreskrivet. Injektionssprutor och kanyler som kan användas för insprutning i människokroppen, och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika, och som påträffas hos den som är häktad, får tas om hand och förstöras. Om det är nödvändigt för att upprätthålla säkerheten vid ett visst häkte får Kriminalvårds- styrelsen besluta att samtliga personer som passerar in i häktet skall kroppsvisiteras (allmän in- passeringskontroll). Syftet med allmän inpasseringskontroll skall 1 Senaste lydelse 1998:602. vara att söka efter otillåtna före- mål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Beslut om allmän inpasserings- kontroll får avse högst i taget. får i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll, om det finns särskilda skäl för det. Beträffande den som är häktad på grund av misstanke om brott är det undersökningsledaren eller åklagaren som skall 1. avgöra om eller i vad mån det 1. avgöra om eller i vad mån det finns hinder för gemensam för- finns hinder för gemensam för- eller vistelse enligt 3 § eller vistelse enligt 3 § första stycket eller för medgivande första stycket eller för medgivande enligt 913 §§ på grund av att enligt 911, 12 och 13 §§ på grund åtgärden kan medför fara för att av att åtgärden kan medför fara för bevis undanröjs eller utredning om att bevis undanröjs eller utredning brott på annat sätt försvåras, om brott på annat sätt försvåras, 2. avgöra fråga om inskränkningar enligt 6 § tredje stycket. Ett beslut enligt första stycket som innebär inskränkningar i den häktades kontakter med omvärlden (restriktioner) får meddelas endast om den häktade får underkastas restriktioner enligt 24 kap. 5 a § . Beslut som avses i andra stycket skall omprövas så ofta det finns anledning till det. särskilda fall enligt denna lag får särskilda fall enligt denna lag får överklagas hos allmän förvalt- överklagas hos allmän förvalt- styrelsen enligt denna lag över- styrelsen enligt denna lag över- klagas hos regeringen. klagas hos regeringen. fråga som avses i 11 a § första stycket får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1998:602. Senaste lydelse 1998:602. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen tillsatte en särskild (dir. 1998:18) för att göra en utvärdering av samhällets narkotikapolitiska insatser och med utgångspunkt i denna värdering lägga förslag till sådana effektiviseringar av narkotikapolitiken som kommissionen fann möjliga. Översynen skulle omfatta lagstift- ningen inom området samt insatser för att förebygga missbruk och reha- bilitera narkotikamissbrukare och insatser för att begränsa tillgången på narkotika. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2000:29) angående kriminalvårdens behandlingsinsatser. överlämnade sitt slutbe- tänkande Vägvalet (SOU 2000:126). En sammanfattning av slutbe- tänkandet såvitt avser kriminalvården finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i slutbetänkandet såvitt avser nu aktuella frågor finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning över remissyttrandena över slutbetänkandet finns tillgänglig i Social- departementet (dnr S2001/475/FH). En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 3. Regeringen behandlade förslag i proposi- tionen Nationell narkotikahandlingsplan (prop. 2001/02:91). Regeringen fann då inte skäl att föreslå att skulle få möjlighet till rutinmässiga visitationer av de som har tillträde till häkten och anstalter (se a. prop. s. 59). Regeringen gjorde detta ställningstagande bl.a. mot bakgrund av att hade upplyst om att visitationsfrågan var föremål för förhandlingar med personalens fack- förbund. Regeringen fann inte anledning att föregripa den processen. Sedermera har upplyst att något avtal mellan arbetsmarknadens parter inte har ingåtts. Styrelsen har i en skrivelse ställd till (Ju2003/1015/) hemställt att lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och lagen (1976:371) om behand- ling av häktade och anhållna m.fl. skall ändras i huvudsaklig överens- stämmelse med förslag. Kriminalvårdsstyrel- sens skrivelse behandlas i detta ärende. Även Facket för Service och Kommunikation har inkommit med en skrivelse (Ju2003/3216/), se avsnitt 7. hölls ett kompletterande remissammanträde varvid Södra Roslags tingsrätt, Länsrätten i , Riksåklagaren, och deltog. Vid sam- manträdet inhämtades synpunkter över ett utkast till den lagrådsremiss som föregick denna proposition samt de ovan nämnda skrivelserna från och Facket för Service och Kommunikation. Ett protokoll från remissammanträdet finns tillgängligt i (dnr Ju2003/4918/). Dessutom inkom Justitiekanslern med synpunkter. De lagförslag som dessa remiss- instanser yttrade sig över finns i bilaga 4. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemokratiska regeringen, och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet hade vissa lagtekniska och redaktionella synpunkter och förslag. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren till de lagrum som ändrats med anledning av Lagrådets synpunkter. Som utvecklas närmare i avsnitt 7 har utformningen av 52 c § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och 2 b § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. ändrats jämfört med vad som föreslogs i lagrådsremissen. 4 Bakgrund och allmänna utgångspunkter Kriminalvårdens huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse, skyddstillsyn och villkorlig dom med samhällstjänst, att ansvara för övervakningen av villkorligt frigivna och de som står under intensiv- övervakning med elektronisk kontroll samt att utföra särskilda person- utredningar i brottmål. Kriminalvården ansvarar dessutom för verksam- heten vid häktena och ombesörjer transporter såväl för den egna verk- samheten som för vissa andra myndigheters räkning. är central förvaltningsmyndighet för kriminal- vården och chefsmyndighet för de lokala kriminalvårdsmyndigheterna och Transporttjänsten. Vidare är styrelsen i administrativt hänseende chefsmyndighet för kriminalvårdsnämnden och övervakningsnämnderna. fanns det cirka 4 300 anstaltsplatser fördelade på 55 anstalter runt om i landet. Anstalterna är indelade i slutna med eller utan förhöjd säkerhet och öppna anstalter. Det närmare innehållet i verkställigheten av fängelsestraff i anstalt regleras i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Ytterligare bestämmelser finns i förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt (KvaF) samt i olika föreskrifter och allmänna råd. Här kan nämnas anstaltsföreskrifterna (KVVFS 1998:8), föreskrifter om permissioner (KVVFS 2002:2) och föreskrifter om intagnas telefonsamtal (KVVFS 2000:11). Vidare fanns cirka 1 600 häktesplatser fördelade på 28 olika häkten. För de personer som är häktade eller annars intagna i häkte gäller lagen (1976:371) och förordningen (1976:376) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. har också utfärdat häktesföreskrifter (KVVFS 1997:15). Ett av huvudmålen för kriminalvården är att återfall i brott skall före- Det återfallsförebyggande arbetet innebär bl.a. att de intagnas individuella behov identifieras och uppmärksammas samt att de moti- veras att delta i arbete, utbildning och brotts- och missbruksrelaterade En förutsättning för att arbetet med att förebygga återfall skall bli framgångsrikt är att det finns förutsättningar för en nära och kon- struktiv kontakt mellan kriminalvårdspersonalen och de intagna. Ett annat huvudmål för kriminalvården är att verkställigheten av påföljder skall vara säker och human. Det är t.ex. viktigt att grov brottslighet under verkställigheten förhindras, att narkotikamissbruket bekämpas och att frigivningen förbereds (se budgetpropositionen för s. 35). Att intagna under sin verkställighet gör sig skyldiga till brott, vare sig de riktar sig mot kriminalvårdens personal, andra intagna eller samhället i övrigt, är inte acceptabelt. Det är en förutsättning för en effektivt och säkert bedriven kriminalvård att ordning råder i anstalter och häkten samt att brottslighet inte förekommer. Säkerhetsarbetet ges därför hög prioritet. Kriminalvården vidtar en rad åtgärder för att förstärka detta arbete, vilka redovisas i avsnitt 4.3. har emellertid ordnings- och säkerhetsarbetet försvårats, bl.a. på grund av att klientelet inom kriminalvården har förändrats. På anstalterna har andelen intagna med långa strafftider ökat. Det gäller inte minst livstidsdömda som var 39 och som , , uppgår till drygt 100. Andelen narkomaner bland de intagna har ökat med , vilket innebär att av de intagna nu bedöms vara narkotikamissbrukare. Mycket tyder även på att andelen intagna med psykiska problem och störningar har ökat väsentligt. har olika gängbildningar utgjort ett problem för kriminalvården. Medlemmar i de kriminella motorcykel- gängen, främst Hells och Bandidos, satte under slutet av 1990- talet hård press på personal och medintagna vid flera anstalter i . Uppmärksamheten kring motorcykelgängen inspirerade andra kriminella i anstalt att bilda egna gäng efter samma modell. Det s.k. bildades av några tungt belastade långtidsdömda och kom snart att utgöra ett stort ordnings- och säkerhetsproblem vid de stora anstalterna. bildade intagna ytterligare gäng, delvis för att skydda sig mot , delvis för att skapa nya makt- och intressecentra. har man inom kriminalvården observerat hur unga intagna från storstädernas förortsmiljöer burit med sig en delvis ny gängkultur in i anstalterna. Parallellt med denna utveckling har antalet intagna med högerextrema åsikter ökat. fanns det kriminella gängbildningar vid 33 av landets 55 anstalter. (Kriminella gängbild- ningar, rapport av , 2001). Den aktivitet som många av dessa kriminella gäng ägnar sig åt utgör ett hot, inte bara mot enskilda individer och grupper, utan mot rättssystemet som helhet och de demokratiska grundvalar som vårt samhälle vilar på. 4.3Åtgärder som vidtas på säkerhetsområdet trädde ett nytt regelverk om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården i kraft (lagen [2001:617] om behand- lingen av personuppgifter inom kriminalvården och förordningen [2001:682] i samma ämne). Det innebär bl.a. att kriminalvården fått utökade möjligheter att behandla uppgifter om intagna som utgör sär- skilda risker i säkerhetshänseende. Syftet är att kriminalvårdens samlade kunskap om de intagna skall kunna användas på ett så bra sätt som möjligt bland annat för att styra valet av anstalt eller avdelning. Informa- tionen kan också användas vid fastställande av de särskilda villkor som skall gälla för de långtidsdömda liksom vid beviljandet av permissioner och andra utevistelser. Regeringens avsikt är att det nya regelverket skall vara ett effektivt verktyg i kriminalvårdens säkerhetsarbete. har i sin årsredovisning för återrap- porterat hur möjligheten att föra ett s.k. säkerhetsregister i enlighet med det nya regelverket har påverkat verksamheten. Styrelsen anser att det nya regelverket har medfört att förutsättningarna att förhindra grov brottslighet under verkställigheten har förbättrats påtagligt. utbildats för uppgiften och har givits utrymme att samla in och kartlägga information om intagna som under verkställigheten satts i samband med våld, hot, drogtrafik samt tillhörighet till kriminella anstaltsgäng. grunder kan det antas att de vidtagna åtgärderna har varit effektiva. huvudsakliga vinsterna har uppnåtts genom att tjänstemän som arbetar i systemet byggt upp nätverk för insamling av uppgifter, lärt sig tolka uppgifterna och därigenom höja kvaliteten i de regelbundna åter- kommande nationella läges- och säkerhetsanalyserna. rentieringen av intagna, med fokus på att förhindra att olämpliga klient- konstellationer, har även utvecklats som en följd av den förbättrade Det direkta våldet mellan intagna har minskat något, vilket kan tolkas som en positiv indikation på att åtgär- derna ger resultat. Telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske (se 30 § lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt). Den intagne får inte ringa samtal som syftar till att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans eller hennes anpassning i samhället eller annars vara till skada för honom eller henne eller någon annan. Samtal kan också kontrolleras om det är nöd- vändigt med hänsyn till säkerheten. För häktade gäller i huvudsak mot- svarande bestämmelser (se 12 § lagen [1976:371] om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.). De intagna och häktade får inte använda eller inneha annan telefonutrustning än den som tillhandahålls av (se 69 § anstalts- föreskrifter [KVVFS 1998:8] och 39 § häktes- föreskrifter [KVVFS 1997:15]). Innehav av mobiltelefoner är således För att kunna kontrollera telefontrafiken i anstalt har infört ett särskilt telefonisystem för den fasta telefonin INTIK med långtgående kontroll av samtalen. Inom kriminalvården har man emellertid upplevt att intagna i en ökande omfattning har tillgång till mobiltelefoner för att kommunicera med omvärlden. Situationen är allvarlig och mobiltele- foner har bl.a. använts i samband med ett antal fritagningar från anstalten . gör bedömningen att anstalterna inte har den kontroll av de intagnas telefonerande som lagstiftningen kräver. De traditionella kontrollåtgärderna i form av noggranna visita- tioner, underrättelsetjänst och annat säkerhetsarbete är inte tillräckliga. Kriminalvården behöver även tekniska hjälpmedel för att hindra, störa ut eller upptäcka radiokommunikation inne i landets anstalter och häkten. inkom därför med en hemställan om att nödvändiga författningsändringar skulle genomföras för att möjliggöra för kriminalvården att använda utrustning som stör ut mobiltelefonkommunikation (Ju2002/8966/). fanns nämligen ett förbud mot innehav av sådan utrustning och undantag var endast medgivet för Försvarsmakten, och . Regeringen har genomfört vissa författnings- ändringar som bereder kriminalvården möjlighet att i häkten och anstalter, efter prövning i varje enskilt fall av , använda utrustning som stör ut otillåten mobiltelefonkommunikation, om anläggningen kan användas utan att skadlig störning uppstår utanför anstalten eller häktet. Författningsändringarna trädde i kraft (SFS 2003:396). Åtgärder för att motverka rymningar och fritagningar har problemet med väpnade fritagningar blivit större. Härtill kommer att intagna blivit fritagna under s.k. lufthålspermissioner, något som tidigare i princip inte förekommit. Fritagningarna framstår som mer välplanerade och har ofta berört de högst säkerhetsklassade anstalterna, främst . Som allvarli- gast framstår ett fall där en livstidsdömd intagen fritogs under en lufthålspermission från kriminalvårdsanstalten . För att få en bild av problemet och överväga vilka åtgärder som måste vidtas för att minska risken för denna typ av incidenter har Kriminal- vårdsstyrelsen tillsatt en arbetsgrupp. I arbetsgruppen finns personer från kriminalvården och Polisen representerade. Arbetsgruppen utreder hur olika arbetsmoment kan förbättras, t.ex. riskbedömningar inför transporter, planering och genomförande av transporter och utevistelser samt samarbetet med Polisen. Vidare diskuteras t.ex. förbättrade tekniska lösningar och utbildningsfrågor för personalen som skall genomföra transporterna. Åtgärder för att motverka kriminella nätverk Inom kriminalvården har utarbetats en strategi för att motverka att intagna bildar eller upprätthåller kriminella nätverk. Strategin syftar till att kontinuerligt kartlägga och analysera gängens förekomst och aktivi- teter, störa deras verksamhet, begränsa deras möjligheter, undvika att de utökar sin verksamhet samt att påvisa alternativ för de som är potentiella gängmedlemmar eller de som vill lämna sin gängtillhörighet. fick i regleringsbrevet för i uppdrag att