prop · GQ03132 · 2003-06-11 00:00:00 — Verket ansvarar för att arbetsmarknadspolitiska insatser ställs till förfogande för personer som är arbetslösa eller riskerar att bli arbetslösa. Arbetsmarknadspolitiken har tre huvuduppgifter. Den skall förmedla arbete till arbetslösa och arbetskraft till arbetsgivarna. Vidare skall den genom utbildningsinsatser öka de arbetslösas kompetens för att underlätta anpassningen på arbetsmarknaden. Dessutom skall den tillvarata under- och outnyttjade resurser på arbetsmarknaden, t.ex. arbetslösa arbetssökande med funk- tionshinder. Regeringen uppdrog åt AMS och RFV (N2003/459/A) att utarbeta förslag till hur den arbetslivsinriktade rehabi- literingen skall utformas för att stärka arbetslinjen i sjukförsäkringen så att fler sjukskrivna i behov av arbete fortare kan återfå sin arbetsförmåga och få ett arbete. Uppdraget innebär i korthet följande. Förslagen skall omfatta såväl sjukskrivna utan arbete som sjukskrivna med en anställning som de inte kan återgå till. Även behoven av arbetslivsinriktad reha- bilitering hos personer med sjukersättning eller aktivitetsersättning skall beaktas vid utformningen av förslagen. Förslagen får inte urholka det nuvarande arbetsgivaransvaret för rehabilitering av sjukskrivna. Utgångs- punkten bör vara att arbetsförmedlingen, efter överenskommelse med , får ansvaret för insatser för dem som behöver nytt ar- bete, medan behåller samordningsansvaret för rehabili- teringen och ansvaret för dem som skall återgå till sin tidigare arbets- givare. Förslagen får inte innebära att den ordinarie verksamheten inom arbetsförmedlingar och försäkringskassor påverkas negativt. AMV omfattar () och en länsarbetsnämnd i varje län. Vid pågår dock en försöksverksamhet med vidgad samordnad länsförvaltning, vilket innebär att fullgör de uppgifter som ankommer på en länsarbetsnämnd. Den offentliga arbetsförmedlingen ingår i länsarbetsnämnden. AMS är central förvalt- ningsmyndighet för allmänna arbetsmarknadsfrågor och chefsmyndighet för länsarbetsnämnderna. Som chefsmyndighet svarar AMS för ledning, styrning, uppföljning och utvärdering av arbetsförmedlingens verksam- het. AMS utfärdar riktlinjer, ger uppdrag och fördelar resurser mellan länen. Hos AMS finns en central delegation för arbetslivsinriktad reha- bilitering. Arbetslivstjänster är en intäktsfinansierad del av AMS och ar- betar med arbetslivsinriktad rehabilitering som konsulter åt företag, orga- nisationer och myndigheter. är länsmyndighet för allmänna arbetsmarknads- frågor och ansvarar för arbetsförmedlingarnas verksamhet. leds av länsarbetsdirektören som är chef för myndigheten. består av landshövdingen, som är ordförande, länsarbetsdirek- tören och högst nio andra ledamöter. Styrelsen har begränsat ansvar. Bland ledamöterna skall det finnas personer med särskild insikt i förhållanden på arbetsmarknaden. Regeringen utser för en bestämd tid andra styrelseledamöter än landshövdingen och länsarbetsdirektören. Näringsliv, kommunförbund, arbetstagarorganisationer och riksdagspar- tierna lämnar förslag på ledamöter. har länsarbetsnämnden en arbetsmarknadsnämnd i varje kom- mun. Denna nämnd är ett samarbetsorgan som skall medverka till att den arbetsmarknadspolitiska verksamheten inom ramen för den statliga ar- betsmarknadspolitiken utformas utifrån lokala förutsättningar och behov. skall överlåta åt arbetsmarknadsnämnden att besluta i frågor, som den lämpligen bör pröva. Detta kan gälla frågor där ett ut- ökat ansvar för arbetsmarknadsnämnden påtagligt ökar förutsättningarna för en lokal anpassning av verksamheten. be- står av en ordförande och det antal andra ledamöter som länsarbets- nämnden bestämmer. I nämnden skall finnas företrädare för länsarbets- nämnden, arbetsförmedlingen, berörda kommuner, det lokala näringslivet och lokala arbetstagarorganisationer. På regional nivå finns länsarbetsnämnden representerad i de regionala partnerskapen för tillväxtprogram och tillväxtavtal. Partnerskapen syftar till att öka den regionala samverkan mellan offentliga aktörer, näringsliv och övriga aktörer. Partnerskapen utgör viktiga forum för spridande av information och diskussion kring frågor som rör arbetsmarknad och arbetskraftsförsörjning. Möjlighet att lyfta problematiken kring sjuk- skrivningar och rehabilitering kan ge frågan en bredare förankring. finns en regional delegation för arbets- livsinriktad rehabilitering (regionala AR-delegationen), som har en Delegationen skall följa och stödja utvecklingen av Prop. 2002/03:132 anställningsfrämjande insatser för personer med funktionshinder samt verka för en samordning av statliga, kommunala och andra insatser som görs för att ta till vara arbetsförmågan hos dessa. får överlämna åt delegationen att besluta i frågor inom delegationens verk- samhetsområde. AR-delegationen består av en ordförande och det antal ledamöter som länsarbetsnämnden bestämmer. Enligt 35 § förordningen (2001:623) med instruktion för skall det i delegationen finnas företrädare för arbetsmarknadens parter och handikapporganisationer. har tillsynsansvar över arbetsmiljölagen (1977:1160). Arbetsmiljölagen syftar till att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Det innebär bl.a. att teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll skall utformas så att arbetstagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. preciserar genom föreskrifter och allmänna råd bestämmelserna i arbetsmiljölagen. Arbetsmiljöinspektionen är indelad i tio distrikt och har i uppgift att kontrollera att reglerna följs. Denna kontroll sker huvudsakligen genom inspektion på enskilda arbetsplatser. Arbetsmiljöinspektionen utövar tillsyn över arbetsmiljön och arbets- givarens rehabiliteringsverksamhet i sin helhet och inte över enskilda rehabiliteringsåtgärder. Underlag för sådana inspektioner kan hämtas bl.a. från . Arbetsmiljöinspektionen får meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av arbets- miljölagen eller föreskrifter som meddelas med stöd av denna. 5.3Samverkan och finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet har en rad olika samverkans- och samordningsformer bedrivits mellan olika aktörer inom rehabiliteringsområdet. Dessa har syftat till att motverka gränsdragningsproblem och att förbättra sam- arbetet mellan olika aktörer. Genom de s.k. Finsam- och Socsam-försöken har finansiell samord- ning prövats. Samverkan inom rehabiliteringsområdet (Frisam) har bedrivits enligt vissa riktlinjer i propositionen Samverkan, socialförsäkringens ersättningsnivåer och administration, m.m. (prop. 1996/97:63). Dessutom bedrivs särskilda samverkansprojekt inom ramen för storstadspolitiken, pilotverksamheten mellan och arbetsförmedlingen inom arbetsmarknadspolitiken samt inom social- tjänsten. 5.3.2Finansiell samordning mellan socialförsäkring och hälso- och sjukvård (Finsam) Finansiell samordning enligt lagen (1992:863) om lokal försöks- verksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring och hälso- och sjukvård (Finsam-lagen) prövades i fem försöksområden un- der åren 19931997. Finsam innebar att de samverkande parterna fick dels ett gemensamt ansvar för kostnaderna för sjukpenning och rehabiliteringsersättning, dels en möjlighet att disponera sjukförsäkringsmedel för olika åtgärder i syfte att minska sjukpenningkostnaderna. Möjligheten att på detta sätt dis- ponera sjukförsäkringsmedel avsåg en del av de beräknade kostnaderna för sjukpenning och rehabiliteringsersättning (ett s.k. kostnadstäck- ningsbelopp). Högst av kostnadstäckningsbeloppet fick an- vändas för andra ändamål än att täcka socialförsäkringsutgifter (det s.k. disponibla beloppet). För Finsam beräknades ett ekonomiskt resultat som utgjordes av skillnaden mellan faktiska kostnader för sjukförsäkringen jämfört med de kostnader som skulle ha uppstått om försöket inte bedrevs. Om försöket gav ett överskott, fördelades detta så att sjukvårdshuvudmannen och för- säkringskassan fick behålla sammanlagt hälften medan den andra hälften tillföll staten. Vid underskott täcktes detta till lika delar av staten res- pektive sjukvårdshuvudmannen och . På så sätt fick sjukvårdshuvudmannen ett delansvar för kostnaderna för sjukpenning och rehabiliteringsersättning. Genom Finsam-lagen medgavs vissa avsteg från de bestämmelser som annars är tillämpliga. Dessa avsteg bestod främst i att en sjukvårds- huvudman som utövade ansvaret för hälso- och sjukvården dels fick an- svar för att täcka vissa socialförsäkringskostnader, dels fick fullgöra vissa uppgifter inom socialförsäkringsområdet. En försäkringskassa kun- de få överlåta beslutanderätten i vissa frågor till sjukvårdshuvudmannen. Verksamheten skulle enligt 1 § Finsam-lagen bygga på ett avtal mellan parterna. Parterna skulle kunna komma överens om vilket inflytande var och en skulle ha över försöksverksamheten. Det borde bl.a. fastställas vilket samrådsförfarande som skulle äga rum. En möjlighet var att parterna gemensamt fattade beslut om de satsningar som skulle finan- sieras med socialförsäkringsmedel. En annan möjlighet var att parterna kunde komma överens om att sjukvårdshuvudmannen inom en gemen- samt fastställd ram kunde besluta om konkreta satsningar. För att kunna organisera en mer kontinuerlig styrning av för- söksverksamheten var det möjligt att inom ramen för sjukvårdshuvud- mannens organisation inrätta en lokal . kunde enligt Finsam-lagen överlämna beslutande- rätten i vissa frågor rörande handhavandet av socialförsäkringsfrågor till denna nämnd. Det kunde gälla frågor av mer övergripande natur, t.ex. principiella frågor i rehabiliteringsarbetet eller användningen av medel för inköp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. Sådant överläm- nande fick dock inte avse beslutanderätten i enskilda socialförsäkrings- Vid val av ledamöter i en sådan lokal nämnd skulle sjukvårds- Prop. 2002/03:132 huvudmannen få göra avsteg från om proportionella val, vilket gjorde det möjligt att utse personer som förtroendevalda på förslag av . och har utvärderat försöksverk- samheten (FINSAM en slutrapport, Finansiell samordning 1997:1). I utvärderingen konstaterades att Finsam hade förbättrat samarbetet mellan och hälso- och sjukvården. Den ekonomiska resultat- beräkningen innebar att politiker och tjänstemän i de båda verksam- heterna tydligt fick se och ta hänsyn till sambandet mellan socialförsäk- ringsutgifterna och den verksamhet som bedrevs. De sjukförsäkrings- medel som kunde användas gjorde det möjligt att ge insatser som dels bidrog till att nå de övergripande målen, dels gjorde personalen delaktig i försöksverksamheten. Enligt utvärderingen resulterade Finsam i en ekonomisk besparing i socialförsäkringen på i de fem försöksområdena. Det ekonomiska resultatet varierade dock mellan försöksområdena. Fyra områden uppvisade överskott, medan det femte hade ett mindre underskott. Möjligheten att disponera sjukförsäkringsmedel innebar att högst av de beräknade kostnaderna för sjukpenning och rehabiliteringsersättning fick användas till olika typer av åtgärder. kom mellan att användas. Detta s.k. disponibla belopp samt de ekonomiska överskott som Finsam genererade gick i stor utsträckning till resursförstärkningar inom sjukvården. I för- hållande till hälso- och sjukvårdens totala kostnader var dock dessa belopp relativt små. 5.3.3Finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst (Socsam) Finansiell samordning enligt lagen (1994:566) om lokal försöks- verksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst (Socsam-lagen) har prövats i åtta försöks- områden. Försöksområdena har varit: -(medverkat ) -och i (medverkat ) -(medverkat ) -(medverkade ) -(medverkat ) -Hyllie i (medverkade ) -(medverkat ). Socsam innebär att de medverkande huvudmännen bildar en gemen- sam politisk ledning med ansvar för verksamheter inom socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst. Syftet är att uppnå en effektivare resursanvändning genom att skapa formella förutsättningar för huvud- Prop. 2002/03:132 männen att prioritera samordnade insatser över sektorsgränserna. Den gemensamma ledningen har kunnat organiseras på olika sätt. De samverkande parterna har kunnat bilda ett gemensamt fristående led- ningsorgan, ett s.k. beställarförbund, eller bedriva försöksverksamheten genom ett kommunalförbund. Landstingsfria kommuner har kunnat för- lägga ledningen till en nämnd. Enligt förarbetena till Socsam- lagen (prop. 1993/94:205) skall ledningsorganet besluta om mål och rikt- linjer för de verksamheter som ingår i försöksverksamheten samt planera, prioritera, upphandla och finansiera dessa. Ledningsorganet beslutar däremot inte i ärenden som berör enskilda (myndighetsutövning). Detta ansvar ligger kvar hos respektive huvudman. De parter som deltar i försöket får överföra medel för beräknade kostnader för hälso- och sjukvård, sjukreseersättning, verksamhet enligt socialtjänstlagen (SoL), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen (1988:870) om vård av missbrukare (LVM) samt verksamhet som enligt annan lag skall handhas av social- nämnd. Samma gäller för sjukpenning och rehabiliteringsersättning en- ligt AFL, sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) och medel avsedda för köp av arbetslivsin- riktade rehabiliteringstjänster. Vidare får parterna överföra medel för kostnader för administration av verksamheten. Den gemensamma led- ningen har kostnadsansvaret för verksamheterna inom försöksverk- samheten, den s.k. finansiella ramen. De samverkande parterna har där- med ett gemensamt kostnadsansvar för den finansiella ramen. Försöksverksamheten regleras genom Socsam-lagen, som gäller till ut- gången av . I Socsam-lagen anges vilka uppgifter ledningen för försöksverksamheten kan ha och de medel som maximalt får tillföras försöksverksamheten. Inom dessa ramar är parterna fria att avgöra vilka medel och verksamheter som skall ingå i ett försök med finansiell sam- ordning. Socsam-lagen anger den maximala omfattningen som en för- söksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst får ha. I 16 §§ Socsam-lagen finns allmänna bestämmelser om försöksverk- samheten. Dessa bestämmelser gäller oavsett på vilket sätt försöks- verksamheten är organiserad. Enligt 1 § får en allmän försäkringskassa, ett landsting och en eller flera kommuner inom samma landsting bedriva försöksverksamhet med finansiell samordning, om regeringen medger det. Vidare föreskrivs att syftet med verksamheten skall vara att pröva möjligheterna till en effektivare användning av tillgängliga resurser. Enligt 2 § kan ett Socsam-försök bedrivas med hjälp av ett beställar- förbund, ett kommunalförbund eller genom en nämnd. Bestämmelser om det egentliga innehållet i försöksverksamheten finns i 3 §, som anger vilka medel som får överföras till den som skall bedriva försöksverksamheten. Vidare föreskrivs i 3 § att den som bedriver för- söksverksamheten övertar ansvaret för att i försöksområdet täcka de kost- nader som parterna beslutat skall ingå i försöket. I 730 §§ finns särskilda bestämmelser om beställarförbund. Många av dessa bestämmelser överensstämmer med kommunalförbundslagen (1985:894) som upphävdes i samband med att be- stämmelser om kommunalförbund infördes i KL. Enligt övergångs- bestämmelserna gäller fortfarande äldre föreskrifter i fråga om sådant beställarförbund och kommunalförbund som bildats enligt Socsam-lagen. och har utvärderat Socsam- försöken (SOCSAM försök med politisk och finansiell samordning En slutrapport, Finansiell samordning 2001:1). De konstaterar att de medverkande parternas gemensamma ansvar har varit en drivkraft för att prioritera samordnade insatser. Detta har givit struktur och kontinuitet för de särskilda aktiviteter som har bedrivits inom Socsam. Försöken har varit ett stöd för berörda personalgrupper. Enligt utvärderingen har Socsam underlättat samverkan med länsarbetsnämnden. Detta förklaras med att denna samverkan har skett genom samverkansavtal som ingåtts mellan Socsam:s ledning och länsarbetsnämnden. Enligt utvärderingen är det emellertid tveksamt om Socsam har minskat de ingående verksamheternas samlade kostnader i någon större omfattning. Socsam:s ekonomiska påverkan har endast utgjort en liten andel av försöksverksamhetens totala ekonomi. Detta förklaras med att gjorda satsningar har berört endast ett fåtal individer och att eventuella positiva ekonomiska effekter inte har fått genomslag på de sammantagna kostnaderna. En annan förklaring är att satsningarna inom Socsam har påverkat kostnaderna för de ingående verksamheterna på olika sätt. Genom Socsam har samordnade insatser förstärkts, vilket till övervä- gande del har haft positiva effekter på sjukpenningkostnaderna och kostnaderna för ekonomiskt bistånd samt utvecklingen av långa sjukfall. har Socsam medfört att personal- och driftskostnader inom individ- och familjeomsorgen har ökat, vilket kan förklaras av de resurs- förstärkningar som gjorts i syfte att bedriva särskilda Socsam-aktiviteter. Någon bedömning av de samhällsekonomiska effekterna (kostnader och intäkter för samhället i stort) har inte gjorts i utvärderingen. I utvärderingen konstateras att Socsam i stor utsträckning har anpassats till lokala förutsättningar, vilket har medfört variationer i hur Socsam har tillämpats. Skiljelinjen anses gå mellan de befolkningsmässigt små och medelstora kommunerna, där Socsam riktats till hela befolkningen, och de större kommunerna, där Socsam vänt sig till befolkningen . Ansvaret för de ingående verksamheterna i de befolkningsmässigt större kommunerna (, , och ) har avgränsats i förhållande till Socsam:s konstruktion. I dessa försöksområden har den gemensamma ledningen inte övertagit det mer omfattande ansvar som försökslagstiftningen möjliggör. Variationerna anses vara en konsekvens av svårigheterna med att, utifrån de lokala förutsättningarna, fullt ut tillämpa de möjligheter som Socsam-lagen erbjuder. Däremot anses inte skillnaderna i tillämpning ha någon bety- delse för Socsams effekter för individ och samhälle. Enligt utvärderingen krävs det förändringar i Socsam-lagen, om den skall kunna omsättas till en lagstiftning för hela landet. lyfts fyra frågor fram. Möjligheten att låta länsarbetsnämnden ingå som Prop. 2002/03:132 en likvärdig part i Socsam bör övervägas. Vidare anses det inte vara nödvändigt att låsa den politiska styrningen i ett beställar-utförarsystem, eftersom denna styrmodell inte har tillämpats konsekvent i försöks- områdena. Det krävs dessutom en beräkningsprincip för hur sjuk- penningkostnaderna skall kunna budgeteras på lokal nivå. Slutligen betonas vikten av att parternas gemensamma kostnadsansvar anpassas till den gemensamma verksamhetens inriktning och omfattning. 5.3.4Samverkan inom rehabiliteringsområdet (Frisam) I propositionen Samverkan, socialförsäkringens ersättningsnivåer och ad- ministration m.m. (prop. 1996/97:63) tydliggjordes behovet av sam- verkan mellan vissa myndigheter för att stödja dem som behöver sär- skilda insatser inom rehabiliteringsområdet (Frisam). Som skäl angavs att det finns ett stort behov av att mer effektivt använda samhällets resurser för att bättre kunna tillgodose enskildas behov av stödåtgärder. De lokala samverkansprojekten inom Frisam behöver inte godkännas av regeringen eller någon central förvaltningsmyndighet. Tanken är att de enskilda aktörerna själva skall besluta om att bedriva samverkan utifrån lokala förutsättningar och behov. Frisam är inte någon för- söksverksamhet utan en permanent samverkansform. Enligt nämnda proposition bör medlen stå i proportion till de inblan- dade parternas ansvar för åtgärder för den grupp som samverkansprojek- tet riktar sig till. I propositionen betonas att gemensamma mål för de samverkande myndigheterna bör formuleras så att det innebär samordnad resultatredovisning. Gemensamma verksamhets- och hand- lingsplaner, liksom program för gemensam utbildning, skall upprättas på central och regional nivå i syfte att förbättra samverkan och effektivisera rehabiliteringen. Frisam-bestämmelserna ger försäkringskassorna möjlighet att inom ramen för särskilda medel finansiera samverkansaktiviteter. De särskilda medlen tas från ett anslag som även skall täcka köp av arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster, köp av arbetstekniska hjälp- medel, läkarutlåtanden, särskilda bidrag samt resor till och från arbetet. De medel som användes för samverkan uppgick till 16 milj. kr, 1999 till 77 milj. kr, 2000 till 76 milj. kr, 2001 till 93 milj. kr och till 131 milj. kr. får högst av de beräknade utgifterna för sjukpenning användas för samverkan enligt Frisam. Dessa medel får utgöra statens samlade andel för finansiering av samverkan och skall stå i proportion till statens samlade ansvar för åtgärder för den grupp som samverkan riktar sig till. Det innebär att i de fall både och länsarbetsnämnden deltar i ett samverkansprojekt får svara för statens andel av kostnaderna. Samverkan inom ramen för Frisam regleras av bestämmelser i , SoL Enligt dessa bestämmelser får försäkringskassa, kommun, landsting och länsarbetsnämnd träffa överenskommelse om att samverka för att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. budgetproposition (prop. 1997/98:1 utgiftsområde 10) före- slogs vissa bestämmelser för att göra det möjligt att driva lokala samverkansprojekt. Förslaget, som med viss justering godtogs av riks- dagen (1997/98:SfU1), innebar att det i 18 kap. 5 § sista stycket AFL infördes en bestämmelse enligt vilken får träffa överenskommelse med kommun, landsting och länsarbetsnämnd om att samverka i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. För kommunernas och landstingens del kompletterades SoL och HSL med likartade bestämmelser (3 § fjärde stycket HSL respektive 4 § fjärde stycket SoL [1980:620]) som innebär att kommuner och landsting inom ramen för respektive hälso- och sjukvården får sluta avtal med varandra, den allmänna och länsarbets- nämnden om att delta i finansieringen av verksamhet som bedrivs i sam- verkan i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resur- ser. (Motsvarande bestämmelse har senare införts i 2 kap. 6 § nya social- tjänstlagen [2001:453].) har i samverkan med , och utvärderat samverkan inom ramen för Frisam (Samverkan för särskilt utsatta Utvärdering av fri- villig samverkan FRISAM, 2001). Även och har medverkat i utvärde- ringen. Vid utvärderingen har gruppen särskilt utsatta definierats som personer med behov av samordnade insatser som syftar till att förhindra att dessa personer hamnar i en gråzon eller rundgång mellan verksamheter samt i långvarig offentlig försörjning. Denna grupp har bedömts utgöra 5 pro- cent av befolkningen i arbetsför ålder, cirka 280 000 personer, medan det faktiska samarbetet omfattar 70 000100 000 personer. Enligt utvär- deringen har således denna samverkan inte prioriterats i nödvändig ut- sträckning. Dessutom har samarbetet förskjutits från dem som befann sig långt från arbetsmarknaden till dem som var närmare denna. Enligt utvärderingen leder välfungerande samverkan inom ramen för Frisam till goda resultat för individ och samhälle. Om individen får stöd för att kunna ta ett eget ansvar för sin rehabilitering uppnås positiva resultat för den enskilde. Viktiga faktorer anses vara helhetssyn, indi- videns delaktighet, engagerat bemötande, tid, kontinuitet, personligt engagemang och personalens attityder till varandras kompetens. Enligt en samhällsekonomisk studie är det samhällsekonomiskt lönsamt att sat- sa resurser på samordnade rehabiliteringsinsatser. Den samhällsekono- miska förbättringen bedöms till i genomsnitt per individ och år (studien baseras på uppgifter för 120 personer). Den teoretiska pay-off-tiden utifrån en åtgärdskostnad på per indi- vid bedöms vara .