prop · GR0330d2 · 2003-11-13 00:00:00 — Förhållningsregler syftar främst till att klargöra för den smittade vilka beteenden som skall undvikas för att hindra smittspridning till andra i omgivningen. Förhållningsregler skall vara anpassade efter den sjukdom som den smittade bär på och den aktuella situationen i det enskilda fallet, d.v.s. vara epidemiologiskt motiverade och då vara grundade på vetenskap och beprövad erfarenhet. Förhållningsregler ger förutsättningar för en enhetlig tillämpning av smittskyddslagen inom landet och därigenom ett bättre smittskydd. Förhållningsregler har betydelse vid ersättningsfrågor för den smittade, t.ex. om denne blir avstängd från arbete. Förhållningsregler ger också uttryck för samhällets vilja att skydda de osmittade. Smittbäraren skall informeras om möjligheten att få förhållningsreglerna prövade av smittskyddsläkaren och överprövade av länsrätt. Nedan ges några exempel på situationer där förhållningsregler kan vara nödvändiga för att förebygga vidarespridning av allmänfarlig smittsam sjukdom i samhället eller till smittbärarens omgivning. stående exempel erfordras dessutom att smittbäraren kommer på avtalade återbesök för uppföljning hos behandlande läkare. Vid tuberkulos där patienten ännu inte blivit smittfri kan inskränkning av sysselsättning vara motiverad, exempelvis arbete med barn, sjukvård, Blodsmitta ( hepatit B och C, hiv ) Här kan utöver förbud mot organdonation och blodgivning avstängning från vissa arbeten vara motiverad, exempelvis vid kirurgiska vård- Dessutom behövs möjlighet att meddela förbud mot utlåning av begagnade injektionsverktyg och skyldighet att informera vårdgivare och sexualpartner om smittbärarskap, samt skyldighet att iaktta säkrare sex. Tarmsmitta (epidemisk infektiös gastroenterit, hepatit A, salmonella, Här kan avstängning från vissa arbeten vara motiverad, exempelvis vid hantering av oförpackade livsmedel eller vid vård av infektionskänsliga Venerisk smitta (gonorré, klamydia, syfilis) Skyldighet att iaktta säkrare sex alternativt avhållsamhet under behand- Övrig kontaktsmitta (MRSA, pneumokocker med 0,5 samt Här kan avstängning från vissa arbeten vara motiverad, exempelvis vid vård av infektionskänsliga vårdtagare och av barn i barnomsorg. bärare på institution eller i särskilt boende kan utgöra sådan smittrisk för omgivningen att temporär omflyttning erfordras. Analys av avstängning från yrkesverksamhet och annan verksamhet i förhållande till grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Den nu gällande smittskyddslagen (1988:1472) avlöste smitt- skyddslag (1968:231). Som framhölls i propositionen (1988/89:5 s. 27) innebar regeringsformens bestämmelser om skydd för grundläggande fri- och rättigheter att de legala förutsättningarna hade ändrats. grundlagsenlighet granskades ingående av lagrådet (prop. s. 327 ff) vars synpunkter tillgodosågs åtminstone såvitt här är i fråga. Efter tillkomsten av lag har de legala förutsättningarna ånyo ändrats genom att införlivats med svensk rätt (1994:1219). har ägnat ett särskilt kapitel åt smittsamma sjukdomar och mänskliga rättigheter (kap. 21 s 321 ff). Frågorna behandlas noggrant och nyanserat. Gällande svensk rätt på alla här relevanta punkter är grundlagsenlig och godtagbar enligt . Gällande smittskyddslag innehåller framför allt följande regler av betydelse för denna analys. Den som har anledning anta att han/hon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom är enligt 13 § skyldig att underkasta sig läkarundersökning och att följa de förhållningsregler som läkaren meddelar honom. Sådana regler får enligt 16 § avse den undersöktes kontakter med läkaren, hygien, isolering i hemmet, arbete och skolgång samt livsföring i övrigt. Om den undersökte begär det skall enligt 17 § smittskyddsläkaren pröva förhållningsreglerna. Denne får enligt 28 § vidta de åtgärder som behövs för att hindra vidare smittspridning om han/hon underrättas om att förhållningsregler inte följs. Innan tvångsåtgärden tillgrips bör rättelse sökas på frivillig väg. Om överklagande till allmän förvaltningsdomstol handlar 52 §. Mot dessa lagregler finns ingen grund för konstitutionella invändningar. Det är självklart att de samhällsfarliga sjukdomarna måste vara klart och restriktivt avgränsade och att förhållningsregler och andra åtgärder i det enskilda fallet inte får gå längre än som är nödvändigt. Att en lagregel i och för sig inte möter någon invändning innebär givetvis inte att tillämpningen är oproblematisk. Av särskild betydelse är proportionalitetsprincipen, som länge har tillämpats av och , efter flera domar av Regeringsrätten (se först RÅ 1996 ref. 40, 44, 56), torde gälla generellt inom svensk förvaltningsrätt. En grundläggande princip är att en inskränkning från det allmännas sida av den enskildes rätt förutsätter att det råder en rimlig balans (proportionalitet) mellan vad det allmänna vinner och den enskilde förlorar på grund av inskränkningen. Förslaget till ny smittskyddslag bygger i princip på samma lagstiftningsteknik som gällande lag, bl.a. genom att vissa sjukdomar preciseras i en bilaga, men det innebär en nyhet bl.a. genom vissa legala definitioner. Begreppet allmänfarliga smittsamma sjukdomar föreslås ersätta begreppet samhällsfarliga sjukdomar. I den mån förhållningsregler inte är bindande, lär det knappast uppkomma någon fråga om deras förenlighet med grundlagen eller med . Samma resonemang skulle kunna föras om de visserligen är bindande men inte förses med direkta sanktioner. Man bör dock utgå från att förhållningsregler aktualiserar frågor om grundlagsenlighet etc. oavsett om de är sanktionerade eller inte. Åsidosättande utgör ju i vart fall grund för tvångsåtgärder. framhåller att det bör finnas en möjlighet att avstänga en person med en allmänfarlig sjukdom från sysselsättning som innebär risk Det förefaller självklart att ansvariga myndigheter måste kunna - givetvis med iakttagande av proportionalitetsprincipen och andra rättssäkerhetsgarantier - förhindra att smittbärare utför arbete där risken för smittspridning är påtaglig. Men det framgår inte om gällande lag har ansetts ge underlag för sådana ingrepp som bedömts erforderliga. resonerar som om det inte skulle vara fallet men gör inte något uttryckligt ställningstagande. Hur man i så fall skall hantera uppkommande situationer är inte klart, särskilt som det understryks att tvångsåtgärder inte bör sättas in förrän frivilligvägen prövats. I 2 kap. regeringsformen aktualiseras ett flertal paragrafer. Tvångsåtgärder enligt smittskyddslagen får i första hand prövas mot bestämmelserna i 6 § om skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp m.m. och i 8 § mot frihetsberövande. I båda fallen gäller att begränsningar av skyddet får ske genom lag enligt 12 § första stycket. Enligt andra stycket får en sådan begränsning endast ske "för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle, och den "får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den" (fortsättningen kan utelämnas här). Vidare bör noteras att mötes- och demonstrationsfriheterna enligt 1 § - bl.a. "bevista sammankomst och deltaga i demonstration" - får inskränkas bl.a. "för att motverka farsot", vilket innebär ett mycket snävt avgränsat område av de allmänfarliga smittsamma sjukdomarna. Bestämmelsen i 20 § förbjuder begränsningar i rätten att "driva näring eller utöva yrke" i annat syfte än att "skydda angelägna allmänna intressen". Om regeringsformens här nämnda stadganden kan sammanfattningsvis sägas att inget av dem syns förbjuda en sådan bestämmelse om avstängning från arbete och annan verksamhet som är i fråga här men att samtliga inskärper vikten av att aldrig gå längre i det enskilda fallet än som behövs för att tillgodose det allmänna intresset och att alltid kontrollera att detta allmänna intresse verkligen väger tillräckligt tungt för, att alls motivera ett ingrepp. Det kan vara ändamålsenligt att se saken så, att smittskyddsintresset alltid skall i det enskilda fallet kunna betecknas som ett "angeläget allmänt intresse". I är till en början artikel 5 om rätten till frihet och säkerhet att beakta. Ingen får berövas friheten utom i vissa angivna fall och i den ordning som lagen föreskriver. Ett av dessa fall (5 § 1. e) är att "någon är lagligen berövad friheten för att förhindra spridning av smittosam sjukdom. Viktig är också artikel 8 om rätten till skydd för privat- och familjeliv. Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Inskränkningar häri får ske "om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till" bl.a. "skydd för hälsa eller moral". Av särskild vikt vid tillämpningen av dessa artiklar är den proportionalitetsprincip som har berört och som utgör ett viktigt inslag i de rättsprinciper som har utvecklats av . Genomgången visar att inte heller innehåller något hinder mot en bestämmelse om avstängning av smittbärare från arbete. Tvärtom görs uttryckliga undantag från huvudprinciperna för smitt- skydds- och andra hälsoskyddssynpunkter. En del ömtåliga frågor kan aktualiseras av trepartförhållandet mellan myndigheten, smittbäraren och tredje man, i första hand arbetsgivare men också i någon mån annan person som löper risk att smittas. arbetsförhållandena för en smittbärare kan t.ex. dra upp civilrättsliga frå- Andra regelsystem kommer också in i bilden, t.ex. livsmedelslagen om det gäller en livsmedelsbutik eller ett restaurangkök. ej analyserats i detta sammanhang. Av väsentlig betydelse från integritetssynpunkt är de begränsningar som sekretesslagen medför i möjligheterna att t.ex. kontakta en arbetsgivare. har inte tagit upp frågan om uppgiftslämnande till arbetsgivare och andra enskilda. Kommittén föreslår dock i kapitlet om uppgiftsskyldighet och sekretess (kap. 32 s. 455 ff) ett allmänt stadgande om sekretessgenombrott, vars faktiska innebörd blir beroende av hur bestämmelserna i en ny smittskyddslag avfattas. en regel som ger smittskyddsläkaren befogenhet att informera dem som utsätts för smittrisk, när en förhållningsregel inte följs. Ett stadgande om sekretessgenombrott är inte komplicerat rent tekniskt men aktualiserar integritetsfrågor. Det är ytterst angeläget att bestämmel- serna utformas så att riskerna för integritetsskador minimeras. dande av uppgifter om sjukdomen får aldrig ske på sätt som för tankarna till ett slags sanktion för åsidosättande av förhållningsregler. tiska smittrisken och vad som kan uppnås genom viss information måste vägas mot den enskildes intresse av skydd för sin integritet. litet måste iakttas även här. Slutsatsen blir således att en bestämmelse om avstängning från arbete och annan verksamhet på grund av smittorisk inte möter något hinder på grund av fri- och rättigheter, under förutsättning att den avfattas och ?lämpas restriktiva enligt vad som har framhållit. Förslag till bestämmelser om förhållningsregler. Det bör uppmärksammas att med förslag kommer det att finnas två typer av förhållningsregler i den kommande smittskyddslag- stiftningen, dels sådana utfärdade av domstol dels sådana utfärdade av behandlande läkare/smittskyddsläkare. Möjligen bör den av Socialstyrel- sen föreslagna termen förhållningsregel ändras utan att innehållet änd- Förhållningsregler som ges av behandlande läkare/smittskydds- läkare skulle kunna kallas för bindande råd. föreslår att bestämmelsen i smittskyddskommitténs för- slag till 26 § ändras enligt följande. 26 § Den som bär på eller misstänks bära på en allmänfarlig smittsam sjukdom som omfattas av bestämmelsen i denna lag skall av den behandlande läkaren ges förhållningsregler i syfte att hindra smittspridning. Sådana förhållningsregler skall vara epidemiologiskt motiverade och grundade på vetenskap och beprövad erfarenhet. Förhållningsreglerna kan omfatta ett eller flera av nedanstående moment: 1.Inskränkningar i sysselsättning / arbete / barnomsorg / gruppboende. 2.Förbud att donera blod och organ. 3.Förbud att låna ut begagnade injektionsverktyg. 4.Skyldighet att informera vårdgivare om smittbärarskap. 5.Skyldighet att informera sexualpartner om smittsbärarskap. 6.Skyldighet att iakttaga säker sex. 7.Skyldighet att hålla kontakt med behandlande läkare. Som ett sista tredje stycke läggs följande stycke till stadgandet i 26 § Om smittbärare begär det skall smittskyddsläkaren pröva förhållningsreglerna. Smittbäraren skall av behandlande läkare informeras om möjligheten att få förhållningsreglerna prövad av smittskyddsläkaren. Smittskyddsläkaren får ändra förhållningsreglerna på det sätt han finner mest ändamålsenligt Enligt bestämmelser och regeringsformens regler krävs en möjlighet för smittbäraren att överklaga smittskyddsläkarens förhållningsregler. Mot denna bakgrund föreslår att förslag avseende bestämmelser om överklagande kompletteras enligt följande. Smittbärarens möjlighet att överklaga de av smittskyddsläkaren givna förhållningsreglerna regleras genom en ändring i smittskyddskommitténs förslag till 73 § enligt förslag nedan. Överklagande m. m. 73 § Smittskyddsläkarens beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om beslutet gäller 1.förhållningsregler enligt 55 b § Sanktioner vid brott mot förhållningsregler. Vid smittrisk till nära anhörig föreslås i författningsförslaget 30 § sekretessgenombrott för behandlande läkare och smittskyddsläkare. Av förslag ovan framgår att behov finns av möjlighet att även avstänga person som bär på smitta av allmänfarlig smittsam sjukdom från arbete eller deltagande i annan verksamhet. bedömer dock att i flertalet fall kan den behandlande läkaren tillsammans med den smittade och/eller dennes arbetsgivare frivilligt finna andra sys- selsättningar hos arbetsgivaren där den smittade inte utgör någon fara för att smittan skall spridas. I dessa fall utgör inte smittan något problem ur smittspridningssynpunkt men i de fall en frivillig överenskommelse inte kan nås, krävs möjlighet till åtgärder. Mot denna bakgrund finner Social- styrelsen att det föreligger behov av ett anmälnings- och rapporterings- system till smittskyddsläkaren av smittade, som genom arbetet kan sprida Smittskyddsläkaren skall i första hand genom att ta kontakt med behandlande läkare och den smittade söka finna frivilliga lösningar för att den smittade inte skall sprida smittan genom sin yrkesverksamhet. Sådana lösningar kan bl. a vara att försöka finna andra arbetsuppgifter så att smittspridning undviks. Kan inte smittskyddsläkaren i samråd med smittbäraren finna någon frivillig lösning måste smittskyddsläkaren Detta kan kräva att sekretessen för smittbäraren bryts t.ex. I författningsförslaget har en sådan möjlighet skapats för information till närstående (30 §). menar att detta kan bli aktuellt också vid andra situationer där allmänheten utsätts för fara. Detta bör dock inte som i smittskyddskommitténs förslag till 30 § vara en skyldighet för den behandlande läkaren utan en smittskyddsläkareupp- Detta är en åtgärd som skall tillämpas i nödfall. har också diskuterat möjligheten av att införa någon form av straffsanktion vid brott mot förhållningsregler. Detta skulle inte leda till att smittspridningen skulle förhindras utan vara en repressalie i efter- har funnit att ur smittskyddssynpunkt vore det mer effektivt att ha möjlighet till sekretessgenombrott för smittskyddsläkaren. För att smittskyddsläkaren skall kunna ingripa med åtgärder i mycket speciella undantagsfall när smittade uppenbart nonchalerar risken för smittspridning bedömer att ovanstående stadgande kräver en kompletterande möjlighet för smittskyddsläkaren att ingripa med Social-styrelsen föreslår därför att ett kompletterande stadgande införs i förslag enligt följande. 30 b § Om en behandlande läkare får veta eller har anledning att befara att en smittbärare med allmänfarlig smittsam sjukdom, som fått förhållningsregel, bryter mot denna skall läkaren anmäla detta till smittskyddsläkaren. Efter sådan anmälan från den behandlande läkaren skall smittskyddsläkaren försöka få den smittade att följa förhållningsregeln. Om risk för smittspridning kvarstår skall smittskyddsläkaren informera dem som utsätts för smittrisk så att de kan skydda sig. Sjukvårdspersonalens underlåtenhet att fullgöra smittskyddslagens Av 5 kap. 2 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjuk- vårdens område (LYHS) framgår att disciplinpåföljd endast kan komma i fråga för hälso- och sjukvårdspersonal när det gäller yrkesutövning som har betydelse för patientsäkerheten. I förarbetena (prop. s. 88) till denna bestämmelse konstateras att smittskyddsarbetet inte av- ser patientvård i vedertagen mening utan syftar till att skydda andra från att bli smittade. Frågan har också prövats i Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (se bl.a. 1644:96 B7). I förslaget till ny smittskyddslag finns bestämmelser om den behandlande läkarens skyldigheter att vidta olika smittskyddsåtgärder, bl.a. att -anmäla konstaterade och misstänkta fall av vissa sjukdomar (16 §) -undersöka en patient när det finns anledning att anta att han bär på en smittsam sjukdom (19 §) -bedriva smittspårning (22 §) -ge medicinska och praktiska råd (26 §) -anmäla om en patient inte iakttar de försiktighetsåtgärder som krävs (27 §). Vissa av dessa uppgifter är rena smittskyddsåtgärder, t.ex. smittspårningen, medan andra inrymmer både patientsäkerhets- och smittskyddsaspekter. Konsekvenserna av att underlåta dessa uppgifter har blivit högst påtagliga när det gäller sjukdomen klamydia. Studier redovisade i bl.a. 1996 (Ramstedt- nr 25) och 2000 (et al. Nr 28) liksom observationer vid verksamhetstillsyn har visat att läkare ofta försummar adekvat smittspårning. har antalet diagnostiserade fall av klamydia ökat från 13.905 till beräknade 18.600 för (15.531 ). Brister i smittspårning bedöms vara en viktig orsak till ökningen av klamydia. I yttrande över betänkande (SOU 1999:51) föreslogs en utökning av det disciplinära ansvaret enligt LYHS för läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal som inte uppfyller sina skyldigheter enligt smittskyddslagen. Mot bakgrund av de allvarliga bristerna när det gäller smittspårning vid klamydia vill på nytt erinra om behovet av ett utökat disciplinansvar och motiven för detta. epidemisk infektiös gastroenterit gonorré infektion av enterohemorragiska E.coli (EHEC) infektion av HTLV I och II karantänsjukdomar enligt IHR (gula febern, kolera, pest) klamydiainfektion (genital) infektion av meticillinresistenta gula stafylokocker (MRSA) mjältbrand infektion av pneumokocker med nedsatt känslighet för penicillin G polio salmonellainfektion (inklusive tyfoidfeber och paratyfoidfeber) shigellainfektion Övriga anmälningspliktiga smittsamma sjukdomar Sjukdomar som kan komma att omfattas av en inskränkning i anmäl- nings-plikten är markerade med en asterisk (*) harpest (tularemi)* infektion av vancomycinresistenta enterokocker () invasiv infektion av Grupp A streptokocker* invasiv infektion av Haemophilus influenzae undulantfeber (brucellos)* viral meningoencefalit inkl. fästingöverförd hjärnhinneinflammation (TBE)* Stödperson och sakkunnig enligt smittskyddslagen (2003:xxx) Till komplettering av betänkandet Smittskydd, samhälle och individ (SOU 1999:51) föreslås i promemorian dels att stödperson skall utses för den som är isolerad oberoende av samtycke enligt smittskyddslagen (2003:xxx), dels att sakkunnig skall höras vid muntlig förhandling i mål om fortsatt isolering. Förslaget om stödperson innebär att den som isolerats med stöd av smittskyddslagen (2003:xxx) skall ha rätt att få en stödperson. Stödpersonen skall svara för det personliga stöd som den isolerade på grund av frihetsbegränsningen kan behöva. Stödpersonen skall ha rätt att besöka den isolerade under förutsättning att besöket kan genomföras på sådant sätt att risk för smittspridning inte finns. Stödpersonen skall också ha rätt att närvara vid muntlig förhandling i domstol. Stödperson skall dock inte utses om den isolerade motsätter sig det. Om den isolerade önskar att stödpersonens uppdrag skall övergå till ett uppdrag som kontaktperson enligt socialtjänstlagen (2001:453) när isoleringen upphört och stödpersonen samtycker till det skall socialnämnden underrättas om önskemålet. Förslaget om sakkunnig innebär att domstol skall höra en sakkunnig i mål om fortsatt isolering. Med hänsyn dels till det låga antal personer som tvångsisoleras, dels till det låga antal mål om fortsatt isolering som prövas av domstol kommer förslaget endast att innebära en mindre kostnadsökning för domstolar och landsting. Förslag till lagtext om stödperson och sakkunnig i smittskyddslagen (2003:xxx) 19 § Chefsöverläkaren skall se till att den som har isolerats enligt 1 § eller 3 § upplyses om sin rätt att få en stödperson. När den isolerade begär det, skall en stödperson utses. En stödperson kan utses också i annat fall, om den isolerade inte motsätter sig det. Om den isolerade motsätter sig att stödperson utses är chefsöverläkaren skyldig att fortlöpande erbjuda den isolerade detta stöd. Stödpersonen skall bistå den isolerade i personliga frågor så länge denne är isolerad enligt denna lag och, om den isolerade och stödpersonen samtycker till det, även efter det att isoleringen upphört. Stödpersonen har rätt att besöka den isolerade under förutsättning att besöket kan genomföras på sådant sätt att risk för smittspridning Stödpersonen får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har fått veta om patientens hälsotillstånd eller person- liga förhållanden i övrigt. 20 § Stödpersonen utses av en sådan nämnd som avses i lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. Vid en nämnds handläggning av ärenden om stödpersoner gäller, utöver vad som i övrigt föreskrivs, följande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223), nämligen -14 § om muntlig handläggning, -15 § om anteckning av uppgifter, -16 och 17 §§ om parters rätt att få ta del av uppgifter, -20 § om motivering av beslut, -21 § om underrättelse om beslut, -26 § om rättelse av skrivfel och liknande, och -27 § om omprövning av beslut. 21 § Chefsöverläkaren skall anmäla till en sådan nämnd som avses i 20 § när det kan finnas skäl att utse en stödperson. I en sådan anmälan skall chefsöverläkaren ange den isolerades inställning till att få en stödperson. Nämnden skall, om den isolerade inte har uttryckt en klar uppfattning, kontakta den isolerade eller vårdpersonal med kännedom om denne för att få besked om den isolerade vill ha en stödperson. När isoleringen upphör skall nämnden underrättas om detta samt om stödpersonens uppdrag fortsätter därefter. 22 § Om den isolerade önskar att stödpersonens uppdrag skall övergå till ett uppdrag som kontaktperson enligt 3 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453) när isoleringen upphört och stödpersonen samtycker till det, skall den nämnd som avses i 20 § underrätta socialnämnden i den kommun där den isolerade är folkbokförd om den isolerades önskemål. 6 § I mål ombegära muntlig förhandling. Den isolerades stödperson har rätt att närvara vid förhandlingen och skall om möjligt underrättas om den. Om en enskild part som har en senare dag. 7 § I mål om fortsatt isolering enligt 5 kap. 5 § skall länsrätten höra lämplig sakkunnig vid muntlig förhandling. Vid förhandlingen får den sakkunnige, i syfte att få upplysning rörande omständigheter som är av betydelse för dennes uppgift, ställa frågor till smittskyddsläkaren och den isolerade. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall förordna särskilda sakkunniga att bistå rätten. Från en verksamhet där sekretess gäller enligt 7 kap. 1 § eller 4 § första och tredje styckena sekretesslagen (1980:100) skall utan hinder av sekretessen lämnas ut sådana uppgifter om en patient som behövs för en sakkunnigs uppdrag. Denna lag (nya smittskyddslagen) träder i kraft , då smittskyddslagen (1988:1472) skall upphöra att gälla. Förslag: En stödperson skall utses när den som isolerats tillfälligt eller oberoende av samtycke begär det.