prop · GQ03129 · 2003-05-28 00:00:00 — har hållits, program har antagits, nya utbildningar har utvecklats, utredningar tillsatts och levererats, nya samverkansformer har etablerats och ett särskilt arkitekturår har avhållits. Mötesplats för form och design har inrättats och startat sin verksamhet i . Skälen för regeringens bedömning: Ett samlat intryck bl.a. från de rapporteringar som inkommit till regeringen från myndigheter och orga- nisationer är att arkitektur- och formfrågorna intar en viktigare plats I de flesta fall görs också tydliga referenser till propositionen Framtidsformer (prop. 1997/98:117). serna är till en stor del inriktade på att påverka attityder och på att för- medla metoder och kunskap, vilket innebär att det är svårt att, i vart fall på kort sikt, avläsa otvetydiga och mätbara effekter eller att göra säkra värderingar av insatsernas genomslag. En sammantagen bedömning är dock att arkitektur, form och design möter ett större intresse och engagemang både från professionella grupper verksamma inom området, hos politiker och tjänstemän som arbetar med frågorna, från näringslivet och från allmänheten. Därom vittnar bl.a. mångfalden aktivi- teter, trycksaksutgivning och debatter tydligt. Enligt information från bl.a. har handlingsprogrammet Fram- tidsformer lett till ett tydligt ökat intresse för arkitektur- och stads- byggnadskonst hos kommunerna. I arbetet under (se avsnitt 2.4.2) kunde t.ex. konstateras ett stort och utbrett intresse i kom- munerna för gestaltningsfrågor. Enligt verket arbetar flertalet kommuner med arkitekturfrågor i olika gestaltningsprogram, handlingspro- gram samt genom information och råd m.m. att det lokala stödet från politiskt håll i kommunerna inte alltid är så tydligt och att arbetet i många kommuner präglas av resursbrist. innebär att många av de skyldigheter men också möjligheter som plan- Skr. 2002/03:129 och bygglagen (1987:10) ger inte alltid beaktas fullt ut. Även på form- och designområdet har en rad kommuner tagit intres- santa initiativ . Formens hus i har redan nämnts som bl.a. hyser en omfattande designsamling intill den industride- signutbildning som finns på orten. har utnämnt sig till Design- staden i en samverkan mellan Textilhögskolan vid , , kommunen och det lokala näringslivet. Här har stora internationella designkonferenser anordnats. Åre kommun har valt att använda design som ett strategiskt redskap för att få en tydligare iden- titet, en vackrare och bättre miljö. Kommuner som , och liksom regioner som lyfter fram designfrågorna. I finns en länsdesignkonsulent som samarbetar med bl.a. och det lokala näringslivet. Ett flertal nya designutbildningar vid universitet och högskolor har också startats på olika platser i landet. Mötesplats för form och design har inrättats i och börjat etablera sig som ett nationellt utställnings- och inom form- och design- området. Internationellt har svensk design mött ett förnyat intresse. Mycket tyder på att allt fler företag i investerar i design- utveckling. Rådet för arkitektur, form och design Regeringens bedömning: Regeringen avser att inrätta ett råd för arki- tektur, form och design, med huvuduppgiften att driva på arbetet inom arkitektur, form och design med utgångspunkt i målsättningarna i hand- Rådet skall organiseras som en statlig Skälen för regeringens bedömning: Som regeringen konstaterade i propositionen Framtidsformer har staten ansvar och möjligheter att verka för arkitektur, form och design bl.a. genom förebildligt handlande, genom utbildning, genom att skapa eller stödja forum för åsiktsutbyte och information samt genom att tillföra internationella erfarenheter. Behovet av samordning, fördjupad analys och aktiv opinionsbildning är fortsatt stort på området. För att stärka detta arbete skall ett råd för arkitektur, form och design inrättas med den övergripande uppgiften att föra vidare de målsättningar som formulerats i propositionen Framtids- I följande avsnitt aviserar regeringen ett par särskilda uppgifter som kommer att ligga på det nya rådet. I sitt arbete skall rådet stå i en nära dialog med bl.a. Samverkansforum för statliga byggherrar och förvaltare (se avsnitt 2.1.1) framför allt om spridningen av erfarenheter som rör byggherrerollen och gestaltningsfrå- Till rådets mer allmänna uppgifter skall höra att främja den lokala utvecklingen av arkitektur, form, design och offentlig miljö, medverka till nätverksbyggande mellan berörda institutioner, lokala grupper, bygg- nadsnämnder m.fl., initiera rikstäckande kampanjer m.m. bör ske i samverkan med bl.a. , , Stads- miljörådet, , , och andra berörda museer, , , . 2002/03:129 hemslöjdsfrågor, länsstyrelserna, , Arkitekter, och Stiftelsen Svensk Industri- design. Rådet skall också vara tankesmedja när det gäller övriga centrala arkitektur-, form- och designfrågor, tänka det ännu otänkta, ge nytt stoff i debatten och fungera som opinionsbildare i frågor om arkitektur, form och offentlig miljö. Det kan t.ex. gälla effekterna av tidigare arkitektur- och formpolitiska initiativ, det offentliga rummets betydelse, arkitektur, form och offentlig miljö för och med barn och unga, tillgänglighet och design för alla, de nya medborgarnas arkitektur och offentliga miljö, förhållandet mellan arv, nutid och framtid. Rådet skall i sitt arbete tillämpa ett mångfalds- och jämställdhetsperspektiv. Rådet för arkitektur, form och design skall organiseras som en statlig kommitté under Kultur- departementet. 3.2.1Statliga byggherrar och förvaltare Regeringens bedömning: De statliga fastighetsförvaltande myndighe- terna bör utveckla och stärka sin roll som byggherre. De program för främjande av arkitektoniska och estetiska kvaliteter i byggande och för- valtning som tagits fram av dessa myndigheter bör utvärderas. Tillgäng- lighet och användbarhet för alla, liksom ett jämställdhetsperspektiv, bör prägla statliga byggprojekt och miljöer. Skälen för regeringens bedömning: Byggherren har en nyckelroll när det gäller att utveckla och förädla den byggda miljön. och har skärpt och tydliggjort bygg- ansvar som internationalisering och EU-medlemskap medfört nya spelregler för byggverksamheten. Byggherren skall skapa bästa möjliga förutsättningar för kunderna/brukarna att förverkliga sina önskningar om boende eller verksamhet i framtida bostäder/lokaler och skall tolka lagar och fungera som beställare gentemot bygg- branschen. Förutom de juridiska regelverken måste byggherren även ta hänsyn till ekonomiska, sociala och ekologiska förutsättningar. Bygg- och fastighetssektorn är, enligt vissa beräkningar, största näringsgren. Den totala omsättningen i sektorn beräknas till /år, varav investeringar och underhåll står för ena hälften och drift för den andra hälften. Totalt handlar det om till ett återanskaffningsvärde av ca . Staten uppträder i ett flertal roller inom bygg- och fastighetssektorn: som bl.a. fastighetsägare, byggherre, hyresgäst och lagstiftare. Därmed är staten en stor och tongivande aktör inom denna sektor. Byggherrens ansvar att utveckla och förädla den byggda miljön har en samhällsdimension genom den stora betydelse byggsektorn har för väl- färdsutvecklingen i landet. En del av detta ansvar består i att beakta att den byggda miljön även får en väl genomtänkt och estetiskt tilltalande I propositionen Framtidsformer understryks detta med moti- veringen att arkitektur, formgivning och design är något alla kommer i kontakt med i sin vardag och tar intryck av, både medvetet och omed- vetet. Gestaltningen av den byggda miljön, arkitektur och form, är därför också en rättvisefråga i samhället. I rollen som byggherre skall staten vara föredöme även vad gäller till- gänglighet för funktionshindrade. Tillgänglighetskraven och kraven på användbarhet skall finnas med i upphandling i samband med byggpro- jekt. Krav på tillgänglighet och användbarhet finns i lagstiftningen och den upphandlande myndigheten kan således redan i utformningen av byggnadsprojekt ange de preciseringar som krävs för att byggnader skall uppfylla kraven på tillgänglighet. ger dess- utom rekommendationer i sina Riktlinjer för en tillgänglig statsförvalt- ning om vad som krävs för att leva upp till förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikapp- politiken (se avsnitt 2.1.3). Kvinnors och mäns behov av en trygg och säker miljö ser olika ut. Det är viktigt att staten som byggherre och för- valtare utgör ett gott exempel genom att i sin planering även beakta ett jämställdhetsperspektiv. , , , , och har i enlighet med det uppdrag som regeringen lämnade 1998 antagit kvalitetsprogram för arkitektur, formgivning och design i sin verksamhet. Regeringen finner att verken har haft mycket varierande förutsättningar att genomföra uppdraget. Några verk har i stort sett fått börja från början med att samla och bygga upp kunskap, formulera policies och planera olika aktiviteter, medan andra verk har haft mycket omfattande erfarenheter inom arkitektur- form- och designområdet att utgå från. Regeringens bedömning är att kvalitetsprogrammen och de aktiviteter som de fastighetsförvaltande verken har genomfört utifrån handlingspro- grammets mål har varit viktiga för att åstadkomma en plattform för arkitektur- och formfrågor inom respektive organisation. Likaså har den samverkan mellan de statliga myndigheterna som inletts genom inrättan- det av Samverkansforum för statliga byggherrar och förvaltare (se avsnitt 2.1.1) medfört en positiv utveckling av kvalitetsfrågornas ställning i myndigheternas verksamhet. Regeringen kan konstatera att utveckling av byggherrerollen är ett av de arbetsområden som Samverkansforum för statliga byggherrar och för- valtare prioriterar. Detta är en positiv utveckling. vill regering- en betona att statens uppgift att agera förebildligt inte bara består i att säkra olika kvalitetsdimensioner i verksamheten utan också i att utveckla en strategi för spridning av resultaten till en vidare krets av aktörer. Sammantaget finner regeringen att verken arbetat målmedvetet med att utveckla och stärka rollen som byggherre. Det är dock viktigt att detta arbete drivs vidare och fördjupas. Någon samlad analys av kvalitetspro- grammens effekter i respektive verksamhet har inte gjorts. Den tidsrymd som förflutit sedan kvalitetsprogrammen infördes torde vara tillräcklig för att det skall vara meningsfullt att genomföra en sådan analys. Likaså är det viktigt att försöka få en bild av vilket inflytande programmen har haft på aktörer utanför den statliga kretsen fastighets- förvaltare. Regeringen avser att lämna ett uppdrag till Statskontoret att utföra en sådan utvärdering i samråd med berörda myndigheter. Regeringen får även tillfälle att återkomma till dessa frågor i samband Skr. 2002/03:129 med den fortsatta beredningen av betänkande (SOU 2002:115, se avsnitt 2.5.5), varvid de nationella målen för arkitektur, formgivning och design naturligtvis kommer att vara ett av de områden som vägs in. Regeringens bedömning: Statens miljöer och lokalbruk bör vara före- bildliga. För att leva upp till de mål som slagit fast för arkitektur, formgivning och design bör höga krav ställas på kompetensen hos dem som ansvarar för statens upphandling och lokalförsörjning. Det bör vara en uppgift för Rådet för arkitektur, form och design att analysera vissa övergripande frågor som rör statens upphandling och lokalbruk. Skälen för regeringens bedömning: Allt som ryms i statens byggnader i form av inredning och utrustning, dvs. möbler, belysning, armaturer, textilier, apparater och kontorsmaskiner m.m. liksom miljön omkring dessa byggnader är en del av vår formgivna miljö. Vid nyförvärv av inredning och utrustning skall lagen (1992:1528) om offentlig upphand- ling tillämpas. Staten upphandlar varor och tjänster för (Försvarsmakten undantagen). Hela den offentliga sektorn upphandlar varor och tjänster för . Staten och övriga delar av den offentliga sektorn har stora möjligheter att ställa krav på en god formgivning och design samt att agera förebild- ligt i skapandet av behovsanpassade offentliga miljöer. Lagen om offent- lig upphandling utgör i sig inget hinder för den upphandlande enheten att vid formulering av kravspecifikation och utvärderingskriterier ta hänsyn till arkitektur, form och design. Grunden för en bra upphandling är att den upphandlande enheten kan analysera och identifiera det behov som produkten i fråga skall tillfredsställa och kan beskriva detta behov, bl.a. i termer av funktion, miljöhänsyn, ergonomi, estetik och ekonomi. Detta ställer höga krav på kunskap och kompetens hos de enheter och personer som upphandlar. konstaterade i sitt betänkande Effektivare offentlig upphandling (SOU 1999:139) att en sådan kompe- tens ofta saknades på de statliga myndigheterna. En uppgift för det kommande Rådet för arkitektur, form och design som regeringen avser att tillsätta bör vara att närmare analysera denna fråga. Det är vidare av avgörande betydelse att statliga myndigheter har en tillräcklig kompetens för sin egen lokalförsörjning. hade fram till sin nedläggning 1993 ansvar för att anskaffa lokaler till samtliga statliga myndigheter, i den mån detta ansvar inte låg på någon annan myndighet. Genom lokalförsörjningsmonopol fick myndigheterna därmed automatiskt hjälp av professionell expertis i frågor rörande sina lokaler. är det myndigheterna som själva ansva- rar för att denna kompetens finns tillgänglig i verksamheten. Det finns ingen samlad bild av vad dessa förändrade förutsätt- ningar inneburit för statens lokalbruk. I de flesta fall torde det vara så att myndigheternas lokalansvar begränsar sig till beslut om mindre föränd- ringar och ett fortlöpande underhåll av de lokaler man brukar. För denna Skr. 2002/03:129 typ av frågor torde en tillräcklig kompetens i allmänhet finnas inom Däremot saknar förmodligen många myndigheter egen kompetens att hantera situationer där myndigheten har behov av nya lokaler, t.ex. i samband med en flytt. Det är rimligt att anta att de flesta myndigheter löser detta genom att söka extern kompetens på marknaden, men även upphandling av en sådan tjänst kräver en särskild kompetens. Det finns risk för att myndigheterna i dessa engångvisa processer handlar på ett sätt som blir både kostsamt för myndigheten och som leder till brister i kvalitet och funktion i de nya lokalerna. Med tanke på omfattningen av det statliga lokalbruket och de mål som ställts upp för arkitektur, form och design (se avsnitt 1.1.3) är detta en fråga som, enligt regeringens uppfattning, bör få större uppmärksamhet. Att situationen torde vara liknande för verksamheter utanför den statliga sektorn, t.ex. vad gäller byggande och förvaltning av skolor, gör inte utvecklingen av en statlig förebildlighet på området mindre angelägen. Det bör bli en uppgift för det kommande Rådet för arkitektur, form och design att närmare beskriva och analysera denna utveckling. 3.2.3Tillgänglighet och Design för Alla Regeringens bedömning: Tillgänglighets- och användaraspekterna är viktiga inom arkitektur, form och design. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i en särskild skrivelse (skr. 2002/03:25) till redogjort för resultat och hur det fortsatta arbetet bedrivs med att genomföra målen i den nationella handlingsplanen för handikappolitiken. Områden där tillgänglighetsfrågorna kommer att ha hög aktualitet är inom arkitektur, form och design. Som framgår av denna skrivelse är många myndigheter involverade i arbetet med att förverkliga målsätt- ningarna i det nationella handlingsprogrammet för arkitektur, formgiv- ning och design (prop. 1997/98:117). Konceptet Design för Alla, som bör genomsyra statens arbete inom arkitektur, form och design, innebär att produkter, bruksföremål, byggnader, IT-produkter, inomhus- och utom- husmiljöer samt tjänster bör vara tillgängliga och användbara för alla människor oavsett kön, ålder eller funktionshinder så långt detta över huvud taget är möjligt. Det leder till minskat behov av särlösningar. Om tillgänglighets- och användbarhetsaspekter finns med redan i planerings- skedet minskar behovet av anpassning i efterhand, en anpassning som ofta är mer kostsam och dessutom ofta innebär att man tvingas acceptera lösningar som har lägre kvalitet ur arkitektur- och formsynpunkt (se även avsnitt 2.1.3). 3.3.1Den offentliga miljön och det gemensamma rummet Regeringens bedömning: Alla medborgare bör ha tillgång till offentliga rum för möten och sammankomster och för samhällelig gemenskap och synlighet. En fördjupad analys av dessa frågor bör göras av Regerings- kansliets arbetsgrupp för arkitektur, form och design. Storstädernas bebyggelsearv kräver fortsatt uppmärksamhet. bör fortsatt betona medborgarperspektivet i sin verksamhet på detta område. Skälen för regeringens bedömning: I Agenda för staden (2003) lämnas en beskrivning av den roll det offentliga rummet spelar och i vårt samhälle: Det pågående offentliga samtalet är demokratins fundament. Staden är en viktig arena för det demokratiska samtalet. lär oss historien att i staden också kan finnas intolerans, rasism och fascism. Stadens offentliga rum spelar en viktig roll som motkraft till samhällets ekonomiska, sociala och etniska segregation: det är här som samhället syns. Att värna om stadens offentliga rum som en oinskränkt och neutral zon är nödvändigt för att hålla demokratin vid liv () Kulturen är ett fundament för stadens demokrati, den fördjupar och berikar det pågående offentliga samtalet och skapar förståelse för arvet från tidigare generationer och ansvaret för kommande. I har det varit ovanligt att platser och parker är stängda för allmänheten. har dock en utveckling ägt rum där offentliga fastigheter i stor utsträckning har övergått i enskild ägo och därmed blivit mindre tillgängliga för allmänheten. har en omfattande inglasning av gator och torg inneburit en begränsning av det som fungerar som offentliga rum. Det blir i dessa sammanhang fastig- hetsägaren som avgör vad som är lämpligt beteende och vilka som har tillträde till byggnader och lokaler. Tydligast ser man detta i gallerior och köpcentra. Eftersom sådana platser formellt inte utgör allmän plats är det som regel inte heller tillåtet att, utan tillstånd från fastighetsägaren, exempelvis valtala, filma eller anordna offentliga möten. Detta är en utveckling som, enligt regeringens uppfattning, särskilt bör uppmärksammas och som behöver analyseras närmare. Det offentliga rummet är en av flera grundförutsättningar för det öppna och demokra- tiska samhälle vi är vana vid. Det är av stor betydelse att individers och gruppers, kvinnors och mäns, rättigheter beaktas och vidmakthålls i det gemensamma rummet, dvs. såväl på existerande torg och andra ytor som är allmänt tillgängliga på kvartersmark som på nya offentliga platser. Regeringen avser att fördjupa analysen på detta område med hjälp av arbetsgrupp för arkitektur, form och design (se avsnitt 1.1.2). De bebyggelsemiljöer som uppförts efter genomgår i dag stora förändringar. har dock ombyggnader genomförts utan att man uppnått vare sig högre boendekvalitet eller bestående arkitektoniska värden, ofta på grund av brister i kunskapen om de kulturhistoriska värden som finns i miljöerna. ansvar för att utveckla former för hur storstädernas bebyggelsearv skall förvaltas och utvecklas. satsning på storstadens arkitektur och kulturmiljö (se avsnitt 2.2.4 ). särskilda insatser skulle de kulturvärden som finns i bebyggelse som uppförts efter 1945 dokumenteras och lyftas fram. Arbetet, som bedrevs i samarbete mellan och de tre storstadsregionerna i projektet och kulturmiljö, har efter 2001 införlivats med ämbetets ordinarie verksamhet. Ett viktigt inslag är att de som bor i områdena skall kunna öka sitt inflytande över miljön så att identiteten och hembygdskänslan kan stärkas. Regeringen finner att storstädernas bebyggelsearv kräver fortsatt uppmärksamhet. betona medborgarperspektivet i sin verksamhet på detta område. Gestaltningen av arbetslivets miljöer Regeringens bedömning: Arbetsplatser bör motsvara högt ställda krav på arkitektur, form och design. Regeringen avser att ge i uppdrag att i samarbete med Föreningen gestalta miljön på ett antal arbetsplatser som utgångspunkt för en vidare diskussion om Skälen för regeringens bedömning: Arbetsplatsen är en miljö som, för att fungera väl, skall motsvara en mängd olika krav ur såväl arbetsgiva- rens som arbetstagarens perspektiv. Arbetslivet utvecklas mot ett allt större individuellt ansvarstagande och med allt större krav på flexibilitet, utbildning och fortlöpande kompetensutveckling hos den enskilde arbets- De anställda är med sina kunskaper företagens och organi- sationernas viktigaste resurs. Här finns en god grund för samarbete mellan arbetsgivaren och de fackliga organisationerna kring arbets- platsens utformning, där också hänsyn tas till människors olika förutsätt- ningar och behov. En genomtänkt gestaltning och design i arbetsmiljön kan leda till en upplevelse av högre kvalitet i arbetet, till kreativ stimu- lans och förmåga till utveckling av arbetsuppgifter och därmed till bättre trivsel på arbetsplatsen. Aktuell forskning har också uppmärksammat sambandet mellan människors delaktighet i konst och kultur och förbätt- Det är regeringens uppfattning att de projekt som har genomfört som en följd av bl.a. handlingsprogrammet Framtidsformer har haft en stor relevans för utvecklingen av konsten på arbetsplatser och i den offentliga miljön bl.a. med utgångspunkt i de olika byggmaterial som tematiserats (se ovan 2.2.2). Av projekten kan konstateras att konst- närlig medverkan i byggandet kan få verkningsfulla resultat även i sammanhang som inte är direkt kopplade till produktion av konstverk. Det har också varit betydelsefullt att projekten har presenterats i skrift Skr. 2002/03:129 och genom seminarier och därmed gjorts kända för en vidare krets. För att initiera en bred diskussion om konstens och formgivningens betydelse i arbetsmiljön avser regeringen att lämna ett uppdrag till att i samverkan med Föreningen gestalta miljön på ett antal arbetsplatser. 3.3.3Arbetet med arkitektur och offentlig miljö i kommunerna Regeringens bedömning: Kommunerna har ett stort ansvar för att arkitekturen ges goda förutsättningar. Planarbete och bygglovsgivning i kommunerna ger grundläggande förutsättningar för möjligheten att för- verkliga de arkitekturpolitiska målen. Det är av avgörande betydelse att det finns tillräcklig kompetens inom kommunerna för dessa uppgifter. Regeringen avser att ge det kommande Rådet för arkitektur, form och design i uppdrag att i samverkan med bl.a. och föra en dialog med kommunerna om detta. Skälen för regeringens bedömning: I propositionen Framtidsformer betonades betydelsen av fackkompetens och sakkunnig personal i kommunerna vilka i beredningen av plan- och bygglovsärenden bevakar och avväger de nya kraven på en estetiskt tilltalande miljö mot andra allmänna intressen. Av 11 kap. 4 § (1987:10) fram- går också att till sitt biträde skall ha minst en person med arkitektutbildning och i övrigt ha tillgång till personal i den omfatt- ning och med den särskilda kompetens som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Stadsarkitek- ten har av tradition haft denna uppgift i kommunerna och varit den som skall stå för en helhetssyn och inte fastna i sektorsfrågor. konstaterade 1999 att 101 kommuner saknade egen stads- arkitekt. Av dessa anlitade 89 stadsarkitekt på konsultbasis, övriga 12 var helt utan. Egen stadsarkitekt hade 188 kommuner, av dessa arbetade heltid. Av de stadsarkitekter som arbetade på konsultbasis arbe- tade de flesta högst . saknade fortfarande 99 av landets 289 kommuner en egen stadsarkitekt. Flertalet av dessa kommu- ner anlitade vid behov stadsarkitektkompetens på konsultbasis medan ett antal kommuner helt saknade arkitektkompetens. Antalet stadsarkitekter har minskat främst , för att vara i stort sett oförändrat mellan 19952002.