prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Samråd med kommissionen och andra medlemsstater skall ske i vissa fall om åtgärden kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. Varken i ramdirektivet eller särdirektiven ges någon anvisning om när en inverkan skall anses betydande. Däremot anges i ingresspunkt 38 i ramdirektivet vissa kriterier för när en åtgärd kan anses påverka handeln mellan medlemsstater. Dessa är tämligen vaga och mångtydiga, vilket gör dem svåra att tolka även om de har sin motsvarighet inom Prop. 2002/03:110 konkurrensrätten. Det finns således ett inte obetydligt utrymme för reglerings- myndighetens egna bedömningar. Detta kan skapa problem om det i efterhand konstateras att samrådsförfarandet inte genomförts korrekt, därför att regleringsmyndigheten missbedömt åtgärdens betydelse. Var- ken ramdirektivet eller något av särdirektiven tar upp frågan om rätts- verkan hos ett beslut som har fattats utan föreskrivet samråd. Om en myndighet gjort sig skyldig till ett processuellt fel av någon dignitet och felet kan förväntas få betydande inverkningar för någon part, föreligger enligt allmänt vedertagna principer ett fel av så allvarlig art att beslutet kan angripas med ett särskilt rättsmedel. När det gäller det skisserade fallet har dock den processuella regelns tillämplighet gjorts beroende av en bedömning. Normalt sett medför felaktiga bedömningar av en prövningsinstans endast i uppenbara fall att ett beslut blir ogiltigt eller kan angripas på annat sätt än genom överklagande. Regeringen an- ser att detsamma bör gälla ovannämnda fall. 20.3Handläggningstider i vissa fall Regeringens förslag: Myndigheten skall meddela beslut om tillstånd att använda radiosändare från det att en fullständig ansökan inkommit till myndigheten. Beslut om tillstånd att använda nummer skall meddelas . Tiden får förlängas med högst respektive om tillståndet skall fördelas efter ett förfarande med allmän inbjudan till ansökan. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens för- slag. Utredningen föreslog dock att ärenden som rör program som avses i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) skall hanteras med förtur. Remissinstanserna: IT-Företagen anser att det är bra att gränser sätts för handläggningstider medan Kammarrätten i tillsammans med Hovrätten över och ifrågasätter det lämpliga i att ange tidsfrister i lagen. och ifrågasätter varför ärenden som angår YGL skall ha förtur vid hand- läggningen. anser att förslaget ger den nationella regleringsmyndigheten större möjligheter att förlänga handläggnings- tiden än vad ramdirektivet anger. Skälen för regeringens förslag: Myndigheten har att vid sin hand- läggning av ärenden enligt lagen om elektronisk kommunikation tillämpa förvaltningslagen. Enligt 7 § denna lag skall ärenden handläggas så en- kelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Inom ramen för detta gäller som en grundläggande princip att handläggning av ärenden skall påbörjas i turordning efter den dag då de kom in till myn- digheten och avgöras i den ordning de blir färdigberedda för beslut. Beslut om åtgärder enligt lagen om elektronisk kommunikation kom- mer att vara av varierande slag. Utredningen föreslog att ärenden som rör program som avses i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL skulle hanteras med Regeringen finner dock inte skäl att peka ut vissa ärendekategorier Prop. 2002/03:110 som generellt sett skall handläggas med förtur. Genom det nya införs vissa särskilda handläggnings- tider som skall iakttas under prövningsförfarandet. Beslut om tillstånd att använda radiosändare skall enligt artikel 5.3 i auktorisationsdirektivet meddelas från det att en fullständig ansökan inkommit till myndigheten. Om tillståndet skall fördelas efter ett förfarande med allmän inbjudan till ansökan följer av artikel 7.4 att får för- längas med högst . En sådan förlängning bör bara få ske ef- ter en särskild behovsprövning. Skulle den bestämda tiden komma i kon- flikt med en bestämmelse enligt en internationell överenskommelse som har anslutit sig till om användning av radiofrekvenser och satellitsamordning, gäller inte den nationella regleringen. Flera myndig- heter kan vara berörda av en sådan internationell överenskommelse. I detta fall torde tillsynsmyndigheten som regel rådfråga övriga berörda myndigheter, t.ex. i ärenden som gäller radioanvändning för luftfarten. I ärenden som rör tillstånd att använda nummer skall enligt artikel 5.3 ett beslut i tillståndsfrågan meddelas från det att en full- ständig ansökan kom in till myndigheten. Även här kan tiden förlängas om ett förfarande med allmän inbjudan till ansökan används. I sådant fall får den aktuella tiden förlängas med högst . Också beträffande tillstånd att använda nummer gäller att förlängningen skall vara nödvän- dig för handläggningen av ärendet. Utöver dessa två ärendetyper finns i artikel 20 i ramdirektivet angivet handläggningstider vad gäller myndighetens tvistlösningsverksamhet. Enligt denna skall en tvist vara avgjord, utom i undantagsfall, senast från det att begäran kom in till myndigheten (se vi- dare i avsnitt 22.3). Regeringens förslag: Den som bedriver verksamhet som omfattas av lagen skall på begäran tillhandahålla en myndighet information som behövs för bedömning av framställningar om beviljande av tillstånd för att få använda radiosändare eller nummer, offentliggörande av jämförande kvalitets- och prisöversikter till gagn för konsumenterna, beslut om särskilda skyldigheter. Information som överlämnas till en myndighet skall kunna göras tillgänglig för andra behöriga myndigheter inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet. Anmälningspliktig operatör med särskilda eller exklusiva rättigheter att tillhandahålla andra tjänster skall kunna förpliktas att särredovisa de verksamheter som har samband med elektronisk kommunikation. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Utredningens förslag är begränsat vad gäller möjligheten att kräva in information som behövs för beslut om skyldigheter enligt lagen. Vi- dare föreslår utredaren att gränsen för den särskilda redovisningsplikten skall vara . Remissinstanserna: Enligt () bör myndig- hetens möjlighet att kräva in uppgifter vara större. PTS betonar vidare, tillsammans med , vikten av att möjliggöra uppgifts- utlämnande mellan samrådande myndigheter utan hinder av sekretess. TeliaSonera ifrågasätter att endast den som erhållit tillstånd enligt annan lag omfattas av ett särredovisningskrav. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 5.1 i ramdirektivet skall medlemsstaterna säkerställa att operatörer tillhandahåller all den infor- mation, även ekonomisk information, som är nödvändig för att den an- svariga nationella myndigheten skall kunna säkerställa att bestämmel- serna i eller de beslut som fattas enligt direktivet och särdirektiven följs. En begäran om information skall stå i proportion till genomförandet av uppgiften. Den till synes fullständiga rätt till nödvändig information som ram- direktivet anger inskränks genom regleringen i artikel 11 i auktorisationsdirektivet. Anledningen till inskränkningen är en önskan att inte onödigtvis tynga speciellt mindre operatörer med rapporterings- och informationsskyldigheter. Sådana skyldigheter bör därför vara proportio- nella, objektivt motiverade och begränsade till vad som är absolut nöd- vändigt. I princip kan auktorisationsdirektivets reglering sägas specifi- cera vad som är nödvändig information enligt ramdirektivets reglering. Den nationella regleringsmyndigheten får enligt denna reglering endast kräva att företagen tillhandahåller sådana uppgifter som krävs för den allmänna auktorisationen, nyttjanderätterna eller de särskilda skyldighe- terna och som står i proportion till syftet och är sakligt motiverade för 1.systematisk kontroll eller kontroll i enskilda fall av att skyldigheter eller villkor har uppfyllts avseende a) ekonomiska bidrag för finansieringen av samhällsomfattande tjäns- ter, b) erläggande av administrativ avgift eller ersättning, c) särskilda skyldigheter om tillträde, samtrafik, val och förval av ope- ratör, hyrda förbindelser m.m., som kan åläggas en operatör, 2.kontroll i varje enskilt fall av att de allmänna skyldigheter som gäller för verksamhet som bedrivs med stöd av den allmänna auktorisa- tionen har uppfyllts, 3.förfaranden för eller bedömning av framställningar om beviljande av nyttjanderätter, 4.offentliggörande av jämförande kvalitets- och prisöversikter över tjänster till gagn för konsumenterna, 5.klart definierade statistiska ändamål, eller Punkterna 1 och 2 ovan har sin motsvarighet i 57 § andra stycket tele- lagen. Enligt denna bestämmelse har tillsynsmyndigheten rätt att för till- synen dels på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs, dels få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där verksamhet som omfattas lagen bedrivs. Av artikel 10.4 i auktorisationsdirektivet följer också att endast beträffande punkterna 1 och 2 är det möjligt att vitesförelägga någon att inkomma med uppgifterna. De nu aktuella punkterna behandlas vidare i avsnitt 22.2 om tillsyn. Beträffande övriga punkter bör det i lagen anges att den som bedriver verksamhet enligt lagen är skyldig att på begäran tillhandahålla en myn- dighet uppgifterna. Efterlevs inte en sådan begäran bör tillsyns- myndigheten kunna ingripa enligt det förfarande som följer av huvud- regeln för överträdelse av lagen, se avsnitt 22.2. Den erhållna informationen skall enligt artikel 5.2 i ramdirektivet även kunna göras tillgänglig för ansvariga myndigheter i övriga medlems- stater. Detta skall dock enligt artikel 5.3 ske under förutsättning att regler om sekretess för affärshemligheter kan upprätthållas. Det följer av 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen (1980:100) att uppgift för vilken sekre- tess gäller får röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisa- tion om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens pröv- ning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisatio- nen. En bestämmelse som innebär att utländska myndigheter under vissa omständigheter kan ta del av uppgifter hos en myndighet bör införas i lagen. Artikel 3.5 i ramdirektivet anger att de nationella reglerings- myndigheterna och de nationella konkurrensmyndigheterna skall förse varandra med den information som krävs för tillämpningen av bestäm- melserna i direktiven (t.ex. vid genomförandet av marknadsanalyser, se avsnitt 20.1). Det följer av 14 kap. 1 § sekretesslagen att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Regeringen avser att vid behov reglera dessa frågor i förordning. Enligt artikel 13.1 i ramdirektivet skall företag som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster och som har särskilda eller exklusiva rättigheter att tillhandahålla tjänster inom andra sektorer antingen särredovisa de verksamheter som har samband med elektronisk kommunikation eller organisatoriskt särskilja sådan verksamhet. Det följer av EG-rättslig praxis att med särskilda eller exklusiva rättigheter avses sådana rättighe- ter som beviljats av en medlemsstat eller en offentlig myndighet till ett eller flera offentliga eller privata organ genom lag eller annan författning eller något administrativt instrument och som för dem reserverar rätten att tillhandahålla en tjänst eller utöva en verksamhet. Bestämmelsen i artikel 13.1 kan exempelvis omfatta kommunala eller andra elföretag som i enlighet med ellagen (1997:857) beviljats nätkoncession för om- råde och som bedriver anmälningspliktig elektronisk kommunikations- verksamhet. Artikel 13.1 i ramdirektivet medger att kravet på sär- redovisning inte tillämpas på företag vars årsomsättning som har sam- band med elektronisk kommunikation är lägre än . Re- geringen instämmer med TeliaSonera i att syftet här torde vara att säker- ställa att organisationer, inklusive myndigheter och affärsverk, med spe- ciella och exklusiva rättigheter inte utnyttjar dessa rättigheter för att åstadkomma konkurrensfördelar på den konkurrensutsatta delen av sin verksamhet genom bl.a. korssubventionering mellan verksamheterna. 2002/03:110 i direktivet angivna beloppet på måste ses i ett euro- Årsomsättningar för företag i är i allmänhet väsentligt lägre än detta. Regeringen finner det lämpligare att i stället för att i lagtext ange en beloppsgräns låta regeringen fastställa en sådan ge- nom förordning. Regeringen föreslår således att artikelns krav på sär- redovisning införs i den nya lagen, och att regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får föreskriva om denna skyldighet. I artikel 13.2 anges att den som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster och som inte omfattas av kraven i företags- lagstiftningen och som inte uppfyller kraven för små och medelstora fö- retag enligt bestämmelserna om redovisning i gemenskapslagstiftningen skall underställa sina ekonomiska rapporter granskning av fristående re- visor samt offentliggöras. I omfattas alla företag av företagslagstiftningen. Kravet i arti- keln kan dock tänkas omfatta t.ex. offentliga subjekt som inte bedriver berörd verksamhet i aktiebolagsform. är den svenska statens centrala myndighet för revision och granskning av statliga myn- digheter, affärsdrivande verk, statliga bolag, stiftelser och andra institu- tioner där staten är huvudman (bildas en ny revisions- myndighet som övertar denna roll, ). Vad beträffar kom- muner och landsting är dessa skyldiga att upprätta en årsredovisning för varje räkenskapsår. Av kommunallagen (1991:900) följer att fristående revisorer skall granska denna årsredovisning och att årsredovisningen skall hållas tillgänglig för allmänheten. Det finns således inget behov av att tillämpa bestämmelsen i artikel 13.2 i ramdirektivet på den svenska marknaden. Regeringen avstår därför från att föreslå någon motsvarande regel i den nya lagen. Regeringens förslag: För att täcka kostnaderna för myndighets- verksamhet enligt lagen skall den som bedriver verksamhet som är anmäld enligt lagen, eller innehar tillstånd att använda radiosändare eller nummer, betala avgifter efter skälig fördelning av kostnaderna. Särskild avgift får tas ut för kostnaderna att behandla en anmälan eller en ansökan om tillstånd eller medgivande till överlåtelse av tillstånd eller del av tillstånd. Utredningens förslag: Utredningen föreslog att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skulle bemyndigas att föreskriva om skyldighet för vissa i lagen angivna subjekt att betala avgift för tillståndsmyndighetens verksamhet enligt lagen. Remissinstanserna: instämmer i att avgif- Prop. 2002/03:110 terna bör tas ut på ett objektivt, öppet redovisat och proportionerligt sätt, som inte innebär snedvridning av konkurrensen eller hinder för inträde på marknaden. Företagens omsättning kan enligt Ekonomistyrnings- verket vara en ändamålsenlig fördelningsnyckel när det inte är möjligt att direkt hänföra kostnaderna för tillsynsverksamheten till enskilda företag. De kostnader som skall täckas av avgifterna och principerna för avgifts- sättningen bör enligt verket anges i lag. () gör bedömningen att avgiftsuttaget under det nya regelverket i princip kan ske på ett likartat sätt som . Det bör dock klart anges, enligt PTS, att till grund för avgift får läggas också kostnader som följer av internatio- nell koordinering av satellitverksamhet, arbete med undantag från tillståndsplikt för viss radioanvändning, främjandeverksamhet, interna- tionellt arbete, marknadsanalyser och andra uppgifter som åvilar myn- digheten samt att myndigheten svarar för att kostnaderna fördelas utifrån lämpliga grunder, t.ex. omsättningsrelaterat. Föreningen anser att tillståndsmyndigheten bör ges möjlighet att reducera eller eliminera tillståndsavgiften för licensierade sändare- amatörer avseende tillstånd att använda radiosändare. IT-Företagen anser att kostnaderna för tillsyn bör sjunka till förslagsvis hälften. anser att det bör åligga myndigheten att bli effektivare och minska sina kostnader och därmed avgifterna. Skälen för regeringens förslag I 43 § telelagen (1993:597) föreskrivs att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva om skyldighet att betala avgift för tillsynsmyndighetens verksamhet enligt lagen. Avgiftsskyldiga enligt telelagen är de som bedriver verksamhet som är anmäld enligt 5 §, anmäler sådan verksamhet, ansöker om tillstånd, eller ansöker om förhandsbesked. Av 15 § lagen (1993:599) om radiokommunikation följer att den som får ett tillstånd skall betala en avgift för tillståndsmyndighetens verksam- het enligt lagen. Avgiften skall tas ut enligt grunder som leder till att kostnaderna med skälig andel fördelas på innehavare med olika typer av tillstånd. Särskild avgift får tas ut för kostnaderna för att behandla en ansökan om tillstånd. Avgifterna skall påföras av tillståndsmyndigheten. De avgifter som skall betalas kan indelas i ansökningsavgifter och års- avgifter. Ansökningsavgifter erläggs som en engångsavgift medan års- avgifter, som framgår, erläggs så länge verksamheten bedrivs. Avgifterna skall täcka tillsynsmyndighetens verksamhet. Den verk- samhet som främst skall finansieras genom avgifter utgörs primärt av tillståndsgivning och tillsynsverksamhet samt föreskrivande verksamhet (prop. 1992/93:200, s. 253). PTS har därutöver ett ansvar för nationellt och internationellt harmoniseringsarbete genom utarbetande av standar- Även sådan verksamhet skall finansieras genom avgifter av nu Prop. 2002/03:110 aktuellt slag. I förordningen (1999:836) om finansiering av Post- och verksamhet föreskrivs vissa avgifter för de olika kategorierna avgifts- skyldiga. Den som är tillståndshavare enligt telelagen skall betala en årlig av- gift som uppgår till högst av årsomsättningen i den verk- samhet som omfattas av tillståndet, dock lägst . Den som utan att vara tillståndshavare bedriver verksamhet som är anmäld enligt 5 § telelagen skall betala en årlig avgift som beräknas på årsomsättningen för den verksamhet som omfattas av anmälan. PTS har i föreskrifter om avgifter enligt telelagen (PTSFS 2001:7) be- stämt vissa belopp som skall utgå. Bland annat kostar en ansökan om tillstånd att bedriva televerksamhet per tillståndsområde. Motsvarande avgift för en ansökan om förhandsbesked uppgår till . Årsavgift för den som är anmälningspliktig enligt 5 § telelagen och för vilken tillståndsplikt enligt 7 § samma lag inte föreligger utgår för helt år med om årsomsättningen i den verksamhet som anmälan avser understiger , med om årsomsättningen i den verksamhet som anmälan avser är lika med eller överstiger . Det föreskrivs att årsomsättningen skall avse omsättningen under när- mast föregående räkenskapsår i den verksamhet som omfattas av anmä- lan. Om avgiften fastställs under anmälarens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Årsavgift för den som är tillståndshavare utgår med av årsomsättningen i den verksamhet som omfattas av till- ståndet, dock lägst med per tillståndsområde. Årsomsättningen bestäms på samma sätt som för anmälningspliktig enligt 5 § telelagen. Har tillståndshavaren redan erlagt avgift i egenskap av anmälningspliktig verksamhetsutövare, skall årsavgiften för tillståndshavaren jämkas med belopp motsvarande redan erlagd avgift. I artikel 12 i auktorisationsdirektivet föreskrivs, enkelt uttryckt, att före- tag som tillhandahåller ett nät eller en tjänst eller som har beviljats nyttjanderätt att använda radiofrekvenser eller nummer får åläggas att betala en administrativ avgift. Denna avgift skall täcka myndighetens faktiska administrativa kostnader för förvaltning, kontroll och genom- förande av systemet med de allmänna reglerna, nyttjanderätterna och för de särskilda skyldigheterna om samtrafik och andra former av tillträde, förval m.m. som avses i artikel 6.2. Myndighetens verksamhet får alltså inte gå med vinst. Sådana administrativa avgifter får även omfatta myndighetens kostna- der för internationellt samarbete, harmonisering och standardisering, marknadsanalys, övervakning av efterlevnaden och annan kontroll av marknaden samt föreskriftsarbete som inbegriper utarbetande och genomförande av sekundärrätt och förvaltningsbeslut, t.ex. beslut om samtrafik och andra former av tillträde. De administrativa avgifterna skall åläggas de enskilda företagen på ett objektivt, öppet redovisat och proportionellt sätt så att de administrativa tilläggskostnaderna och de därmed sammanhängande avgifterna minime- ras. Det bör enligt skälen till auktorisationsdirektivet finnas insyn i de nationella regleringsmyndigheternas intäkter och kostnader genom årliga rapporter om summan av de uttagna avgifterna och de administrativa kostnaderna. Företagen kan då kontrollera att de administrativa kostna- derna och avgifterna är i balans. Det är viktigt att ett system för administrativa avgifter inte leder till snedvridning av konkurrensen eller hinder för inträde på marknaden. Med ett system för marknadstillträde som endast kräver anmälan blir det inte längre möjligt att hänföra administrativa kostnader och därmed av- gifter till enskilda företag, utom för beviljande av tillstånd att använda radiosändare och nummer. Ett exempel på ett rättvist, enkelt och öppet alternativ för avgiftsfördelning kan då enligt direktiven vara en omsättningsrelaterad fördelningsnyckel. Om de administrativa avgifterna är mycket låga kan det också vara lämpligt med schablonavgifter eller schablonmässigt beräknade avgifter med ett omsättningsrelaterat inslag. Enligt artikel 12.2 i auktorisationsdirektivet skall de ansvariga natio- nella regleringsmyndigheterna, när de tar ut administrativa avgifter, årli- gen offentliggöra en översikt över sina administrativa kostnader och den sammanlagda summan av uppburna avgifter. Mot bakgrund av skillnaden mellan summan av avgifterna och de administrativa kostnaderna skall lämpliga justeringar göras. Den ordning som gäller enligt telelagen är, förutom att tele- tillstånden inte kommer att finnas i det nya regelverket, visserligen för- enlig med vad som föreskrivs i auktorisationsdirektivet. Anmälnings- plikten har emellertid i förhållande till telelagen utvidgats på ett sådant sätt att föreskrifter om avgiftsuttaget bör ges i lag. Någon motsvarande begränsning som i telelagen där utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihetsgrundlagen undantas från lagens tillämpningsområde finns inte. Beträffande radioanvändning får föreskrifter om avgifts- skyldighet anses vara sådana begränsningar i informations- och yttrande- friheten som enligt 2 kap. 12 § regeringsformen skall ske i lag (jfr prop. 1992/93:200, s. 169 ff. och 254 f.). I lagen bör därför på samma sätt som i lagen om radiokommunikation anges att avgifterna skall bestämmas så att de täcker kostnaderna för verksamhet som skall bedrivas av myndighet enligt lagen och att de för- delas så att de betalningsskyldiga får bära en skälig andel av kostnaderna. Avgifternas exakta storlek behöver dock inte anges i lagen. Den reglering härom som behövs kan ges i verkställighetsföreskrifter. De avgiftsskyldiga skall avgränsas till den som bedriver verksamhet som är anmäld eller innehar tillstånd att använda radiosändare eller nummer ur en nationell nummerplan. Dessutom bör genom lagen ges möjlighet att ta ut avgift för de kostnader som kan hänföras till behand- lingen av en anmälan eller av en ansökan om tillstånd eller ansökan om medgivande till överlåtelse av tillstånd eller del av tillstånd.