prop · GQ0365 · 2003-03-20 00:00:00 — Han eller hon kan därmed inte heller anses bli missgynnad genom att inte bli föremål för sådana insatser. Det betyder enligt regeringens mening att förekomsten av åtgärder eller hjälpmedel av kompensatorisk art för per- soner med arbetshandikapp inte står i strid med EG-direktivens lika- behandlingsprincip. Artikel 14 respektive 16 med kravet att diskrimine- rande bestämmelser upphävs bör alltså inte anses innebära att förord- ningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbets- handikapp och liknande bestämmelser skulle strida mot EG-direktiven. Regeringen föreslår därmed inte någon bestämmelse som gäller sär- skilda åtgärder för religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning. Start eller bedrivande av näringsverksamhet Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om ekonomiskt stöd, tillstånd, re- gistrering eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna starta eller bedriva näringsverksamhet. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar för- slaget utan invändningar. tillägger att ett förbud i fråga om tilldelning av F-skatt i princip är onödigt, eftersom alla som uppfyller lagens krav tilldelas F-skatt, oberoende av nationalitet och annat. Läns- styrelsen i pekar på att myndigheter med flera skall iaktta principen om likabehandling och att felaktiga beslut kan undanröjas av överinstans. Enligt bör det övervägas om inte gällande svensk lagstiftning är tillräcklig. Skälen för regeringens förslag Av artikel 3.1. a i de båda EG-direktiven framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om villkor för tillträde till verksamhet som egen- företagare (engelska: self-employed). Utredningens analys av egenföretagarebegreppet innebär följande. Begreppet egenföretagare definieras inte i direktiven. kommissionens motiveringar till förslagen till direktiven ges någon när- mare ledning för vad som menas. Ledning kan emellertid hämtas från andra EG-rättsliga sammanhang där begreppet egenföretagare före- kommer. En definition av begreppet egenföretagare finns t.ex. i rådets direktiv /613/EEG av om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvinnor med egen rörelse under havandeskap och moderskap. Av artikel 2 a i direktivet framgår att med egna företagare i direktivets mening avses alla som utför förvärvsarbete för egen räkning i enlighet med nationell lagstiftning, inklusive jord- brukare och fria yrkesutövare. Begreppet egenföretagare förekommer även i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om till- lämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. Kommissionen har i ett förslag till rådets direktiv om villkor för tredje- landsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare definierat begreppet verksamhet som egen- företagare. I förslaget, som lades fram , definieras verk- samhet som egenföretagare såsom all betald ekonomisk verksamhet som inte bedrivs för och under ledning av en annan person. Detta kan ställas mot kommissionens definition av begreppet verksamhet som an- ställd som anges vara all betald ekonomisk verksamhet för och under ledning av en annan person. Kommissionen uttalade följande i motiver- ingen till förslaget. Det viktigaste inslaget i definitionen av en verksam- het som anställd eller egenföretagare är utövandet av avlönad ekono- misk verksamhet. Begreppet ekonomisk verksamhet täcker all verk- samhet som en person bedriver mot vederlag (pengar, bostad, varor osv. ), oavsett om arbetsgivaren är en fysisk eller juridisk person, ett privat eller offentligt organ, om verksamheten drivs i vinstsyfte eller ej och vilken typ av verksamhet som bedrivs. Nyckeln till distinktionen mellan en an- ställd och en egenföretagare är om personen i fråga har en underordnad ställning gentemot en arbetsgivare eller inte. har i Asscher-målet uttalat sig om distinktionen mellan begreppet arbetstagare enligt artikel 39 i EG-fördraget och begreppet egenföretagare enligt artikel 43 i EG-fördraget (Mål C-107/94 P.H. As- scher mot , 1996, s. I-3089). Dom- stolen uttalade sig först om definitionen av begreppet arbetstagare. Enligt domstolens fasta rättspraxis skall en person för att betecknas som ar- betstagare utöva konkret och faktisk verksamhet, med undantag av verk- samhet som utövas i så ringa omfattning att den endast har en marginell och underordnad karaktär. Det huvudsakliga kännetecknet för ett anställ- ningsförhållande utgörs enligt denna rättspraxis av att en person , till förmån för någon annan och enligt dennes anvisningar utför tjänster i utbyte mot vilka han/hon erhåller ersättning. Genom att tillämpa definitionen av arbetstagare motsatsvis kom domstolen fram till att en persons verksamhet som direktör för ett bolag i vilket han var ensam ak- tieägare innebar att han inte utövade verksamhet i beroende ställning vil- ket gjorde att han inte kunde anses som arbetstagare utan som egen- företagare. I Jany-målet har sammanfattat villkoren för att viss verksamhet skall anses utgöra verksamhet som egenföretagare (268/99 m.fl. mot , ännu ej publicerat i ). Villkoren är enligt domstolen att den som be- driver verksamheten inte är i underordnad ställning när det gäller valet av verksamhet och arbets- och lönevillkor, och att det sker på eget ansvar och mot betalning som i sin helhet och direkt utges till den som bedriver verksamheten. Utredningens sammanfattande analys är att en egenföretagare bedriver avlönad/betald ekonomisk verksamhet enskilt eller genom en juridisk person, och intar en oberoende ställning. Ingen remissinstans har invänt mot utredningens analys. Regeringen kan konstatera att begreppet egenföretagare inte används i någon självständig mening i svensk rätt. Det går därför inte att passa in det i det svenska systemet och i någon av de i vanliga katego- rierna arbetspresterande, dvs. arbetstagare, uppdragstagare och jämställda uppdragstagare. En sådan fullständig begreppsmässig överensstämmelse är dock inte heller nödvändig för att direktiven skall kunna genomföras. Regeringen delar utredningens slutsats att det för att uppfylla direktivens krav på skydd mot diskriminering av egenföretagare inte är nödvändigt Prop. 2002/03:65 att exakt definiera och placera in det EG-rättsliga begreppet egen- företagare i det svenska systemet. En egenföretagare anses med de svenska begreppen vara arbetstagare eller bedriva näringsverksamhet. Arbetstagare skyddas mot diskriminering av arbetsrättsliga la- gar. Typiskt sett får sägas att det svenska arbetstagarbegreppet tolkas extensivt. Om diskrimineringsförbuden som gäller till förmån för arbets- tagare kompletteras med ett diskrimineringsförbud som gäller till förmån för den som önskar starta eller bedriva näringsverksamhet är, som utred- ningen funnit, EG-direktivens krav på skydd för egenföretagare uppfyllt. EG-direktivens diskrimineringsförbud gäller i fråga om villkor för tillträde till verksamhet som egenföretagare. Utredningen menar att för- budet syftar på möjligheten att påbörja verksamhet som egenföretagare att starta eget och att bedriva sådan verksamhet. Regeringen delar den uppfattningen. Det saknas bestämmelser i som har till ändamål att skydda den som vill starta eller bedriva näringsverksamhet från diskriminering. I några fall kan brottsbalksregeln om olaga diskriminering åberopas, men det skyddet är inte heltäckande. Regeringen delar därför utredningens uppfattning om att ett diskrimineringsförbud som gäller möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet utan att diskrimineras bör införas (jfr avsnitt 7.1). Ett skydd för fysiska personer och alla diskrimineringsgrunder Skyddet för att starta eller bedriva näringsverksamhet bör som utred- ningen anfört utformas som ett skydd för fysiska personer. Närings- verksamheten kan bedrivas såväl av den fysiska personen själv (enskild firma), som genom handelsbolag, kommanditbolag, aktiebolag eller eko- nomiska föreningar. Diskrimineringsförbudet skall dock kunna åberopas endast av den fysiska person som driver eller vill driva verksamheten. Om verksamheten bedrivs av t.ex. ett bolag och diskriminering drabbar den juridiska personen gäller alltså inte förbudet till skydd för bolaget som sådant. Regeringen återkommer i annat sammanhang med förslag till förbud mot diskriminering av juridiska personer (jfr också avsnitt 6.3). Som utredningen föreslagit bör diskrimineringsförbudet gälla i för- hållande till alla de nu aktuella diskrimineringsgrunderna, dvs. etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshinder. Det går inte att uttömmande ange alla situationer som bör falla under diskrimineringsförbudet. Utredningen har dock angett några exempel som bör omfattas. Regeringen ansluter sig till utredningens förslag. De och liknande faktiska situationer som anges i det följande bör omfattas av diskrimineringsförbudet. Ekonomiskt stöd Prop. Utredningen har ansett att ett behov av skydd mot diskriminering kan antas finnas i första hand i frågor om statliga stöd eller bidrag till start eller bedrivande av näringsverksamhet. Bland de ekonomiska stöd som bör omfattas av diskriminerings- förbudet, i den mån de lämnas till enskilda personer, finns de olika regi- onalpolitiska stöden. Här kan nämnas sysselsättningsbidrag enligt för- ordningen (1998:966) om sysselsättningsbidrag, regionalt utveck- lingsbidrag enligt förordningen (2000:279) om regionalt utvecklings- bidrag och landsbygdsstöd enligt förordningen (2000:283) om lands- bygdsstöd. Sysselsättningsbidrag och regionalt utvecklingsbidrag får lämnas för att främja ekonomisk tillväxt och en samhällsekonomiskt och i övrigt lämplig lokalisering av näringslivet. Mottagare kan vara bl.a. företag, affärsverk och uppdragsmyndigheter respektive företag, myn- digheter, ideella organisationer och vissa intresseorganisationer. Lands- bygdsstöd får lämnas för att främja investeringar, ökad sysselsättning och tillväxt, till bl.a. privatägda små och medelstora företag som bedriver verksamhet på marknadsmässiga villkor. I alla tre fallen kan alltså stöd lämnas till företag. Som företag räknas även enskilda individer som bedriver näringsverksamhet under enskild firma (enskild näringsverk- samhet). Särskilt när det gäller landsbygdsstöd är det inte ovanligt att stöd lämnas till enskilda individer. Ett annat exempel på ekonomiskt stöd är Trygghetsfondens starta-eget- bidrag. Syftet med stödet är att underlätta för uppsagda statsanställda att starta eget företag. Stiftelsen kan dela ut individuellt anpassade stöd till personer som har den kompetens och bärande affärsidé som anses be- hövas vid start av eget företag. Detta görs för att förbättra förutsätt- ningarna att starta och driva ett livskraftigt företag. Bidrag kan lämnas för bedömning av affärsidé, startbidrag, levnadsomkostnader, viss ut- bildning och marknadsföring. Ekonomiska stöd bidrag av den typ som nämnts bör omfattas av diskrimineringsförbudet. Det finns andra finansieringsformer vid start eller bedrivande av när- ingsverksamhet. Utredningen nämner det arbetsmarknadspolitiska programmet stöd till start av näringsverksamhet. Detta motsvarar vad som tidigare kallades starta-eget-bidrag. Enligt 18 § förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program utges sådant stöd till en näringsidkares försörjning under inledningsskedet av näringsverksam- heten. Särskilt stöd vid start av näringsverksamhet är en insats inom ramen för det arbetsmarknadspolitiska programmet särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Detta stöd kan enligt 22 § förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp lämnas till arbetslösa personer med arbetshandikapp som har kostnader för att skaffa utrustning eller andra kostnader när de startar näringsverk- samhet. Ansökan lämnas i dessa båda fall till arbetsförmed- lingen/länsarbetsnämnden som beslutar om stödet skall lämnas eller inte. Diskrimineringsförbudet i fråga om start eller bedrivande av närings- verksamhet är emellertid inte avsett att omfatta diskriminering som kan ifrågakomma när det gäller dessa stöd av arbetsmarknadspolitisk karaktär. Sådan diskriminering omfattas av skyddet mot diskriminering det mot diskriminering inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Prop. 2002/03:65 (jfr avsnitt 11.2). Inte heller banklån eller lån hos andra långivare för att finansiera när- ingsverksamhet bör omfattas av det aktuella diskrimineringsförbudet. Utredningen har föreslagit att banklån skall omfattas av den bestämmelse i den nya lagen som innehåller diskrimineringsförbudet i fråga om tjäns- Regeringen ansluter sig till den bedömningen. de lån som administreras av det statliga företaget kan bevilja olika lån, bl.a. företagarlån vars syfte är att göra det lättare för nya företag att starta och för befintliga företag som har svårt att låna pengar på den privata lånemarknaden att växa. till växande företag (tillväxtlånet) är till för att stimulera och underlätta för företag i snabb expansion. Lån av riskkapital från statliga har inte mer förmånliga villkor än lån i bank eller hos andra långivare. Tvärtom speglas typiskt sett den höga grad av risktagande som tar i lånevillkorens utformning. Lån hos skiljer sig alltså inte på något avgörande sätt från lån hos banker eller andra långivare. bör därför hänföras till diskrimineringsförbudet som gäller tjänster. Diskrimineringsförbudet i fråga om tjänster behandlas i avsnitt 11.7. Olika slags tillstånd hos myndigheter eller andra organ kan ha betydelse för möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet. vara fråga om att ansöka om trafiktillstånd hos enligt yr- kestrafiklagen (1998:490), att ansöka om tillstånd för tillfällig försäljning hos en nämnd enligt lagen (1990:1183) om tillfällig för- säljning eller att ansöka om serveringstillstånd hos en nämnd enligt alkohollagen (1994:1738). Den som vill driva ett företag som enskild firma (enskild närings- verksamhet) eller i form av handelsbolag, kommanditbolag eller aktie- bolag skall registrera företaget hos (). PRV prövar bl.a. namnförslaget. Om företagets namn godkänns skyddas det, i länet eller i hela landet beroende på företagsform. registreringen varierar beroende på företagsform. Liknande som kan ha betydelse för näringsverksamhet Regeringen föreslår att diskrimineringsförbudet skall gälla i de typer av situationer som angetts. Uppräkningen är dock inte uttömmande. budet bör sträcka sig utöver vad som är nödvändigt för själva verksam- heten och omfatta även omständigheter som är av stor betydelse för verk- Ett exempel är F-skattsedel. Innehav av F-skattsedel har stor betydelse för en persons faktiska möjligheter att bedriva näringsverksamhet. skattsedel utfärdas av skattemyndigheten efter ansökan för den som upp- ger sig bedriva eller ha för avsikt att bedriva näringsverksamhet i landet, såvida det inte finns skälig anledning att anta att näringsverksamhet var- Prop. 2002/03:65 ken bedrivs eller kommer att bedrivas. F-skattsedeln kan återkallas, bl.a. för den som inte lämnar självdeklaration eller inte redovisar eller betalar sina skatter eller avgifter. Missgynnande behandling kan avse åtgärder och underlåtenhet att vidta åtgärder eller på annat sätt agera som kan ha betydelse för den enskildes möjligheter att erhålla stödet, tillståndet eller registreringen. Här inne- fattas beslutsfattande och faktiskt handlande, all formell och informell handläggning av ärenden inklusive underlåtenhet att agera eller omoti- verat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötanden. Förslaget syftar inte till att skapa en rätt för någon att starta eller be- driva näringsverksamhet utöver vad som gäller enligt gällande rätt. Den som inte uppfyller allmänt tillämpade och accepterade, icke diskrimine- rande kriterier eller krav för att t.ex. F-skattsedel skall utfärdas kan inte via diskrimineringsförbudet hävda en rätt till sådan skattsedel om inte den rätten av andra skäl redan föreligger. Förbudet skall träffa endast otillbörliga hänsynstaganden eller rutiner som innebär att personer som har en anknytning till någon av de skyddade grupperna missgynnas. In- nebörden av diskrimineringsförbudet bör vara att det inte får fattas dis- kriminerande beslut och att det inte får finnas regler, rutiner eller hand- lingsmönster hos t.ex. myndigheter som uttryckligen eller i praktiken ställer upp hinder mot att personer med anknytning till viss etnisk tillhö- righet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning startar eller bedriver näringsverksamhet. Regeringen vill för tydlighets skull betona att det föreslagna diskrimi- neringsförbudet är något annat än ett allmänt diskrimineringsförbud i näringsverksamhet. Diskrimineringsförbudet är inte avsett att kunna åberopas av en företagare som skäl för att han eller hon skall få ingå av- tal eller andra affärsrelationer med andra. Den som driver ett eget företag skall alltså inte med utgångspunkt i diskrimineringsförbudet kunna kräva att få anbud att ingå avtal på vissa villkor, att få sina egna anbud accepte- rade av andra eller att tillhörigheten till någon av de skyddade grunderna på annat sätt skall innebära att en kommersiell verksamhet skall kunna bedrivas utan konkurrens med andra eller utan störningar. Detta diskrimineringsförbud är vidare inte avsett att omfatta alla aspek- ter av start eller bedrivande av näringsverksamhet. I lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring finns bestämmelser om arbetslöshetsersättning till företagare. Vidare kan företagare få sjuk- och föräldrapenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Den typen av företeelser eller bestämmelser har inte en omedelbar betydelse för möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet. Den är därmed inte avsedd att träffas av diskrimineringsförbudet, men omfattas i stället av diskriminerings- förbuden på det sociala området (jfr avsnitt 11.7). Diskrimineringsförbudet tar inte heller sikte på ett företags inre liv, t.ex. frågor om hur ett bolag organiseras, enskilda bolagsmäns inbördes förhållanden och dylikt. Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om behörighet, legitimation, auk- torisation, registrering, godkännande eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för att en enskild person skall kunna utöva ett visst yrke. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat för- slaget utan invändningar. Skälen för regeringens förslag Av de båda EG-direktiven framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om villkor för tillträde till yrkesutövning (artikel 3.1 a i båda direktiven). Direktivtexten utvecklar inte närmare vad som skall menas med yrkes- utövning. Utredningen menar att förbudet ytterst tar sikte på en aspekt av den enskildes möjligheter att få ett arbete, nämligen att oavsett om fråga är om att vara anställd eller att vara företagare kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke. Förbudet mot diskriminering i frå- ga om tillträde till yrkesutövning handlar därmed enligt utredningen om rätten att kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke utan att bli diskriminerad. Mot detta har ingen remissinstans invänt. Regering- en ansluter sig till detta synsätt. För att någon skall kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke ställs ibland krav på viss behörighet eller på legitimation, auktorisa- tion, registrering, tillstånd eller liknade. Det kan t.ex. vara fråga om krav på viss examen, viss utbildning eller viss praktik eller någon annan yr- keserfarenhet. Utredningen menar att det i jämfört med andra medlemsstater i EU finns förhållandevis få yrken där det krävs legitima- tion, auktorisation etc. för att en person skall få utöva yrket. Det finns dock yrken där legitimation, auktorisation etc. inte är ett formellt krav men likväl kan ha betydelse för utövandet av yrket. Båda dessa katego- rier där formella eller informella krav förekommer omfattas av utred- ningens förslag till skydd för yrkesutövning. Regeringen konstaterar att det vid sidan av 16 kap. 9 § och regeringsformens allmänna objektivitetsprincip i svensk rätt inte finns skydd mot diskriminering i fråga om yrkesutövning i den mening som här avses. De nämnda bestämmelserna är inte tillräckliga för att di- rektiven skall anses vara genomförda (jfr avsnitt 7.1). Ett särskilt diskri- mineringsförbud bör alltså införas. Ett skydd för fysiska personer och alla diskrimineringsgrunder Skyddet för yrkesutövning bör som utredningen anfört utformas som ett skydd för fysiska personer. Skyddet bör gälla oavsett om yrket utövas, eller avses att utövas, av en anställd person (en arbetstagare) eller av en Om verksamheten bedrivs av t.ex. ett bolag och diskriminering drabbar den juridiska personen gäller alltså inte förbudet till skydd för bolaget som sådant. Regeringen återkommer i annat sammanhang med förslag till förbud mot diskriminering av juridiska personer (jfr också avsnitt 6.3). Som utredningen föreslagit bör diskrimineringsförbudet gälla i för- hållande till alla de nu aktuella diskrimineringsgrunderna, dvs. tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och Det går inte att uttömmande ange alla situationer som bör falla under Utredningen har dock angett några exempel som bör omfattas. Regeringen ansluter sig till utredningens förslag. och liknande faktiska situationer som anges i det följande bör omfattas av I 3 kap. lagen (1998:531) om yrkesutövning på hälso- och sjukvårdens område finns bestämmelser om behörighet och legitimation för apote- kare, arbetsterapeut, barnmorska, kiropraktor, logoped, läkare, naprapat, optiker, psykolog, psykoterapeut, receptarie, röntgensjuksköterska, sjuk- gymnast, sjukhusfysiker, sjuksköterska, tandhygienist och tandläkare. Endast den som har legitimation för yrket eller som särskilt förordnats att utöva det är behörig att utöva yrket. Vissa så kallade skyddade yrkestitlar får användas endast av den som har legitimation för yrket eller som ge- nomgår föreskriven praktisk tjänstgöring. Frågor om meddelande av legi- timation och av särskilt förordnande att utöva yrke prövas i dessa fall av I lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket finns be- stämmelser om behörighet och legitimation för att få utöva veterinär- Legitimation meddelas av . Den som saknar behö- righet att utöva veterinäryrket får inte beteckna sig som veterinär i sam- band med att han eller hon mot ersättning behandlar sjukdomar hos djur Elinstallationsarbete får utföras endast av elinstallatör eller av yrkes- man under överinseende av elinstallatör hos vilken yrkesmannen är an- ställd eller som är anställd i samma företag som yrkesmannen. hetsverket prövar frågor om meddelande av behörighet att utföra el- Auktorisation, registrering och godkännande Revisorslagen (2001:883) innehåller bl.a. bestämmelser om godkännande och auktorisation av revisorer. Frågor om godkännande och auktorisation Frågor om auktorisation av tolkar och över- sättare prövas av Kammarkollegiet. I fastighetsmäklarlagen (1995:400) finns bestämmelser om att fastighetsmäklare skall vara registrerade hos Prop. 2002/03:65 . I lagen (1989:508) om försäkringsmäklare finns bestämmelser om att försäkringsmäklare skall vara registrerad hos och stå under dess tillsyn. I lagen (1998:493) om trafikskolor finns bestämmelser om godkännande som trafikskolechef, utbildningsledare eller trafiklärare hos trafikskolor. Frågor om god- kännande prövas av . Annat liknande som kan ha betydelse för yrkesutövning