prop · GQ0338 · 2003-02-13 00:00:00 — Allvarliga angrepp på en persons fysiska integritet (1.1 b) torde enligt svensk rätt vara att bedöma som grov misshandel. Människorov eller tagande av gisslan (1.1 c) är allt efter omständighe- terna att bedöma som människorov, 4 kap. 1 § , eller olaga frihetsberövande, 4 kap. 2 § samma balk. Förorsakande av omfattande förstörelse av en regeringsanläggning eller offentlig anläggning, transportsystem, infrastruktur, inklusive datasy- stem, en fast plattform belägen på kontinentalsockeln, en offentlig plats eller privat egendom som kan komma att utsätta människoliv för fara eller förorsaka betydande ekonomiska förluster, omfattas framför allt av bestämmelserna om allmänfarliga brott i 13 kap. . arna kan, allt efter omständigheterna, vara att bedöma som mordbrand (1 §), grov mordbrand (2 §), allmänfarlig ödeläggelse (3 §), sabotage (4 §), grovt sabotage (5 §), sjö- eller luftfartssabotage (5 a §) eller flygplatssa- botage (5 b §). I vissa fall torde också kunna dömas till ansvar för grov skadegörelse, 12 kap. 3 § . Kapning av luftfartyg och fartyg eller andra kollektiva transportmedel eller godstransportmedel kan vara att bedöma enligt flera olika straffbe- Den som genom olaga tvång bemäktigar sig eller ingriper i manövreringen av ett luftfartyg eller ett fartyg, som används i civil yr- kesmässig sjöfart för befordran av gods eller passagerare, bogsering, bärgning, fiske eller annan fångst döms för kapning enligt 13 kap. 5 a § Om brottet består i kapning av andra typer av transportme- del är denna bestämmelse inte tillämplig utan är gärningen att bedöma enligt andra lagrum i . Om gärningen innefattar tagande av gisslan kan den vara att bedöma som människorov eller olaga frihetsbe- rövande i förening med grov stöld, 8 kap. 4 § , eller tillgrepp av fortskaffningsmedel, 8 kap. 7 § samma balk. Om kapningen inte inne- fattar tagande av gisslan, men innebär att transportmedlet avkrävs någon genom våld eller hot om våld, kan gärningen vara att bedöma som rån eller grovt rån, 8 kap. 5 eller 6 § , eller olaga tvång, 4 kap. 4 § samma balk. Om något våld eller hot inte används kan gärningen vara att bedöma som grov stöld eller tillgrepp av fortskaffningsmedel. Tillverkning, innehav, förvärv, transport, tillhandahållande eller använd- ning av skjutvapen, sprängämnen eller kärnvapen, av biologiska eller kemiska vapen, samt, när det gäller biologiska och kemiska vapen, forskning och utveckling, inrymmer handlingar av vitt skilda slag och kan därför vara att bestraffa enligt flera olika bestämmelser. Med hänsyn till de kvalificerande objektiva och subjektiva rekvisit som krävs för att artikel 1.1 skall vara tillämplig, torde dessa handlingar som regel vara att bestraffa som medverkan till något av de övriga brott som omfattas av artikel 1.1 eller om sådant brott inte har fullbordats, som förberedelse till brott. För att någon skall kunna dömas för förberedelse till brott krävs dock att gärningsmannen har uppsåt att främja brott samt att det förelegat fara för brottets fullbordan och att denna fara inte var ringa. Det måste således finnas en något sånär konkretiserad brottsplan där hjälpmedlet är av nå- gorlunda central betydelse för brottets genomförande. Bl.a. är förberedel- se till brott inte straffbart om brottets fullbordan är så avlägsen i tiden eller kräver sådana ytterligare åtgärder, att det föreligger ringa fara för fullbordan. Rambeslutet ställer inte upp några motsvarande begränsning- ar. Så skall t.ex. transport eller förvärv av vapen eller sprängämnen vara straffbart om gärningsmannen har sådant uppsåt som anges i inledningen av artikel 1, och detta oavsett om det föreligger konkret fara för att dessa skall komma att användas mot människor eller egendom. Enligt reger- ingens uppfattning innebär detta att det kan uppkomma situationer som skall vara straffbara enligt rambeslutet men som inte omfattas av förbe- redelsebrottet. Det kan t.ex. förekomma fall där stora mängder vapen upptäcks och kan knytas till vissa personer som bevisligen har sådant uppsåt som anges i inledningen av artikel 1 i rambeslutet, men där det inte kan bevisas att brottsplanen har nått ett sådant mått av konkretion att ansvar för förberedelse kan komma i fråga. Regeringen anser att det mot denna bakgrund inte framstår som en framkomlig väg att anse rambeslutet uppfyllt i nu aktuellt hänseende en- bart med hänvisning till befintliga bestämmelser om försök, förberedelse och stämpling till brott. Härtill kommer att rambeslutet enligt artikel 4 kräver att även försök till befattning med vapen och sprängämnen skall vara straffbelagd. Försök till förberedelse är inte straffbelagt enligt svensk rätt. Olovlig befattning med vapen och sprängämnen är emellertid generellt straffbelagt enligt de bestämmelser i specialstraffrättslig lagstiftning som reglerar under vilka förutsättningar vapen och sprängämnen lagligen får hanteras. Straffansvaret enligt dessa bestämmelser gäller oberoende av om uppsåt till annan brottslighet föreligger eller inte. Allt efter omstän- digheterna torde därför ansvar kunna utkrävas enligt straffbestämmelser- na i vapenlagen (1996:67), lagen (1992:1300) om krigsmaterial, lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor, lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd samt 3 och 5 §§ lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Vad avser kemiska vapen kan enligt 22 kap. 6 a § dömas för olovlig befattning med kemiska vapen. har ställt sig tveksam till bedömningen att de ovan angiv- na bestämmelserna fullt ut täcker de handlingar som skall vara kriminali- serade enligt punkten 1 f. Hovrätten anmärker bl.a. att vissa av de uttryck som används i rambeslutet, t.ex. tillhandahållande och förvärv av skjut- vapen inte har någon motsvarighet i svensk rätt och att det därvid saknas förbud mot dessa förfaranden. Regeringen gör i detta hänseende följande bedömning. I princip all be- fattning med vapen och sprängämnen kräver enligt svensk lagstiftning tillstånd. De uttryck som i rambeslutet används för att beteckna olika former av befattning med vapen och sprängämnen är inte utformade med utgångspunkt i den betydelse dessa har enligt svensk rätt. Att viss lag- stiftning, t.ex. vapenlagen (1996:67) inte uttryckligen innehåller begrep- pen tillhandahållande och förvärv, behöver därför inte innebära att det är tillåtet att utan tillstånd tillhandahålla eller förvärva vapen. Begreppet innehav har i svensk lagstiftning givits ett omfattande tillämpningsområ- de som enligt regeringens uppfattning får anses omfatta de förfaranden som avses i punkten 1 f. Sammanfattningsvis anser således regeringen att den specialstraffrättsliga lagstiftning som reglerar befattningen med va- pen och sprängämnen får anses motsvara de krav rambeslutet ställer. Punkterna och 1 h Utsläpp av farliga ämnen eller orsakande av brand, översvämningar eller explosioner, vilka utsätter människoliv för fara (artikel ) omfattas av bestämmelserna i 13 kap. . Allt efter omständigheterna är de handlingar som avses i denna punkt att bedöma som mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage eller spri- dande av gift eller smitta (7 §). Att störa eller avbryta försörjningen av vatten, elkraft eller andra grundläggande naturresurser, när detta utsätter människoliv för fara (1.1 h) är att bedöma som sabotage eller grovt sabotage. Hot om att utföra någon av de handlingar som räknas upp i punkterna ah kan, beroende på omständigheterna, vara att bedöma enligt ett flertal olika straffbestämmelser. Med hänsyn till de kvalificerande rekvisit som måste vara uppfyllda för att gärningen skall kunna anses utgöra ett terro- ristbrott, torde hotet som regel vara avsett att användas i utpressningssyf- te eller som annan typ av tvångsmedel. Om gärningen innebär att någon genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra, tåla eller underlå- ta något, döms enligt 4 kap. 4 § för olaga tvång. Om det olaga tvånget består i att man bemäktigar sig eller ingriper i manövre- ringen av ett luftfartyg eller ett fartyg, som används i civil yrkesmässig sjöfart för befordran av gods eller passagerare, bogsering, bärgning, fiske eller annan fångst, döms för kapning. Detsamma gäller om man genom olaga tvång bemäktigar sig en fast plattform i havet avsedd för verksam- het för utforskning eller utvinning av naturtillgångar eller för något annat ekonomiskt ändamål. Den som genom hot om brottslig gärning framkal- lar fara för ett luftfartygs, ett fartygs eller en fast plattforms säkerhet kan dömas för sjö- eller luftfartssabotage. Den som genom hot om brottslig gärning stör eller hindrar användningen av egendom som är av avsevärd betydelse för rikets försvar, folkförsörjning, rättskipning eller förvaltning eller för upprättande av allmän ordning och säkerhet i riket kan dömas för sabotage. Den som använder hot om allvarligt våld mot någon som befinner sig på en flygplats som är öppen för internationell trafik döms, Prop. 2002/03:38 om gärningen är ägnad att framkalla fara för flygplatsens funktion eller säkerheten vid denna, för flygplatssabotage. Det kan dock förekomma fall där det inte kan visas att hotet används i utpressningssyfte eller som tvångsmedel. Det kan t.ex. vara fråga om fall där gärningsmannens syfte endast är att sprida skräck hos allmänheten. Den som på sådant sätt hotar med brottslig gärning som är ägnad att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms för olaga hot enligt 4 kap. 5 § . Behovet av ny lagstiftning Som framgått av redogörelsen ovan torde de handlingar som avses i arti- kel 1.1, enligt regeringens uppfattning, redan vara straffbelagda enligt svensk rätt. Rambeslutet ställer emellertid krav på att handlingarna skall betraktas som terroristbrott då de kvalificerande objektiva och subjektiva rekvisiten i inledningen av artikel 1.1 är uppfyllda. Att det kan styrkas att en handling uppfyller dessa särskilda objektiva och subjektiva rekvisit torde innebära att gärningen, som huvudregel, är att betrakta som allvar- ligare än motsvarande handling där de särskilda rekvisiten inte är upp- fyllda. Att också rambeslutet skall tolkas på detta sätt framgår av artikel 5.2. I den bestämmelsen anges att de brott som avses i artikel 1.1 skall kunna beläggas med ett frihetsstraff som är strängare än det som före- skrivs i nationell lag för sådana brott, när det inte föreligger ett sådant särskilt uppsåt som krävs enligt artikel 1 första stycket, utom då de före- skrivna påföljderna redan är de maximistraff som kan dömas ut enligt nationell lag. ger den svenska lagstiftningen goda möjligheter att vid straffmätningen beakta sådana omständigheter av objektiv och subjektiv betydelse som avses i rambeslutet. Enligt 29 kap. 1 § andra stycket skall vid bedömningen av straffvärdet särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde insett om detta samt de avsikter eller motiv som han haft. Vidare skall enligt 29 kap. 2 § som försvårande om- ständigheter bl.a. särskilt beaktas om den tilltalade avsett att brottet skul- le få betydligt allvarligare följder än det faktiskt fått eller om den tilltala- de visat särskild hänsynslöshet. Artikel 1.1 i rambeslutet är emellertid inte utformad som en straff- skärpningsregel utan som en brottsbeskrivning. Det innebär t.ex. att om det kan styrkas att ett grovt sabotage genom sin art eller sitt sammanhang allvarligt kan skada ett land samt att gärningsmannen hade direkt uppsåt att injaga allvarlig fruktan hos en befolkning, så skall gärningen vara att betrakta som ett terroristbrott. Artikel 1.1 innehåller således en gärnings- beskrivning och det innebär att oavsett vilken påföljdsbestämning som görs i det enskilda fallet så skall de handlingar som omfattas av artikeln, i den nationella lagstiftningen, anses utgöra terroristbrott. Det sagda innebär, enligt regeringens mening, att även om de hand- lingar som avses i artikel 1.1 redan är straffbelagda enligt svensk rätt och reglerna om straffmätning ger goda möjligheter att beakta de särskilda objektiva och subjektiva rekvisit som avses i artikel 1, så upp- fyller inte svensk rätt rambeslutets krav på att dessa handlingar skall be- Prop. 2002/03:38 traktas som terroristbrott. För att uppfylla rambeslutet i denna del krävs Lagrådet har haft synpunkter på regeringens tolkning av artikel 1.1 i rambeslutet och de lagstiftningsåtgärder som bedömts vara nödvändiga. Regeringens förslag till hur den nya lagstiftningen lämpligen bör utfor- mas redovisas i avsnitt 6.1. I samband därmed behandlar regeringen rådets synpunkter. 5.2Brott som begås av en terroristgrupp Regeringens bedömning: De handlingar som enligt artikel 2 skall vara straffbara torde i svensk rätt täckas av ansvar för medverkan, för- sök, förberedelse och stämpling till brott. Försök, förberedelse och stämpling är emellertid inte kriminaliserat för samtliga de gärningar som omfattas av rambeslutet. I vissa delar krävs därför ny lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot bedömningen. Justitiekanslern anser emellertid att bestäm- melserna om försök, medverkan, förberedelse och stämpling till brott inte täcker de handlingar som skall vara straffbara enligt artikel 2. Justitie- kanslern menar att artikel 2 torde inrymma även sådana fall då något fullbordat, förberett eller planerat terroristbrott inte föreligger, men det ändå finns behov av att komma åt den som leder eller deltar i en terro- ristgrupp. En bestämmelse bör därför införas i den föreslagna lagen med innebörd att även den som leder en terroristgrupp eller deltar i en sådan grupp på det sätt som närmare anges i artikeln skall dömas för sitt hand- lande, alldeles oavsett om något terroristbrott föreligger. Även Hovrätten för , , Riksåklagaren och Statens kärn- kraftsinspektion ifrågasätter om bestämmelserna om medverkan, försök, förberedelse och stämpling till brott i alla delar täcker de handlingar som skall vara straffbara enligt artikel 2. Skälen för regeringens bedömning Innebörden av uttrycket brott som begås av en terroristgrupp Artikel 2 innebär att vissa handlingar som begås inom ramen för särskilt planlagd och organiserad terroristbrottslighet skall vara kriminaliserade i samtliga medlemsstater. Att sådan brottslighet anses vara särskilt farlig och därför bör bestraffas med mycket stränga påföljder framgår av artikel 5.3, som innehåller en bestämmelse om minsta gemensamma maximi- straff. Det som enligt artikel 2 skall bestraffas är att leda eller på visst sätt delta i en terroristgrupps brottsliga verksamhet. Med terroristgrupp avses en strukturerad grupp som är inrättad för , bestående av mer än två personer, som handlar i samförstånd för att begå terroristbrott, dvs. sådana brott som avses i artikel 1.1. Med ter- men strukturerad grupp avses en grupp som inte tillkommit slumpartat i det omedelbara syftet att begå ett brott, men som inte nödvändigtvis har formellt fastställda roller för medlemmarna, kontinuitet i sammansätt- ningen eller en noggrant utarbetad struktur. Den i rambeslutet använda definitionen av terroristgrupp och bestäm- melsen om kriminalisering av ledande av och deltagande i dess brottsliga verksamhet är inte någon ny konstruktion. Den är utformad efter förebild från bestämmelser i dels den inom EU antagna gemensamma åtgärden om deltagande i kriminella organisationer, dels den inom FN framför- handlade konventionen mot gränsöverskridande brottslighet. överenskommelser syftar till att förstärka det internationella samarbetet för att kunna bekämpa den gränsöverskridande organiserade brottslighe- Det är mot denna bakgrund artikel 2 i rambeslutet måste tolkas. Enligt regeringens mening innebär definitionen av terroristgrupp att gruppen, som skall bestå av åtminstone tre personer, i samförstånd utför handlingar med direkt uppsåt att begå sådana brott som avses i artikel 1.1 Bestämmelsens utformning torde således vara att förstå så, att för att kunna anses ingå i terroristgruppen så måste personen i fråga ha direkt uppsåt att begå terroristbrott. Vidare krävs att gruppen har viss varaktighet i tiden och att den har ett visst mått av organisation. Artikel 2 är därför inte tillämplig på en grupp som av stundens ingivelse och utan närmare planering bestämmer sig för att utföra ett terroristbrott. Om så är fallet är endast bestämmelserna i artikel 1.1, 4 och 5.2 tillämp- Det innebär att bestämmelsen om minsta gemensamma maximistraff i artikel 5.3 inte är tillämplig på terroristbrott som inte uppfyller kraven på sådan organisation och planering som anges i artikel 2. Om förutsättningarna i artikel 2 är uppfyllda skall det vara straffbart att leda en sådan grupp. Dessutom skall det vara straffbart att delta i grup- pens verksamhet, vari inbegrips att förse den med information, materiellt stöd eller alla former av finansiering, om den som deltar i gruppens verk- samhet har vetskap om att detta deltagande bidrar till gruppens brottsliga verksamhet, dvs. att begå terroristbrott. Att vara medlem i en viss organi- sation eller allmänt sympatisera med de mål en organisation har faller alltså utanför det straffbara området. Det är således endast aktiva hand- lingar som kan visas bidra till gruppens terroristbrottslighet som är För straffbarhet förutsätts dessutom att den som deltar har vet- skap om att just detta deltagande kommer att bidra till gruppens terrorist- För att ytterligare belysa hur artikel 2 i rambeslutet skall uppfattas kan det finnas skäl att något beröra EU:s gemensamma åtgärd om deltagande i kriminella organisationer och FN:s konvention mot gränsöverskridande brottslighet samt de bedömningar som olika sammanhang gjorts av över- enskommelsernas förhållande till svensk lagstiftning. EU:s gemensamma åtgärd om att göra deltagande i en kriminell organisa- tion i EU:s medlemsstater till ett brott Den gemensamma åtgärden antogs av 1998 (EGT L 351, 29.12.1998, s. 1). I ingressen till den gemensamma åtgärden uttalar rådet att det allvarliga i och utvecklingen av vissa former av den organiserade brottsligheten kräver att samarbetet inom EU stärks. Terrorism är också en av de typer av brottslighet som särskilt omnämns. Vidare erinrar rådet om att EU respekterar de grundläggande rättigheter- na som anges i om skydd för de mänskliga rättighe- Prop. 2002/03:38 terna och de grundläggande friheterna, och särskilt de bestämmelser som rör yttrande-, mötes- och föreningsfriheten. Den gemensamma åtgärden ålägger medlemsstaterna att på visst sätt göra deltagande i en kriminell organisation brottsligt. Med kriminell or- ganisation avses enligt artikel 1 första stycket en strukturerad samman- slutning, inrättad för en begränsad tid av mer än två personer som hand- lar i samförstånd för att begå brott som bestraffas med frihetsberövande eller en frihetsberövande säkerhetsåtgärd på upp till eller ett strängare straff oavsett om brottet är ett mål i sig själv eller ett medel att erhålla materiella fördelar och i förekommande fall ett sätt att otillbörligt påverka offentliga myndigheters verksamhet. Som framgår är således rambeslutets definition av en terroristgrupp, med undantag för de brott gruppen inrättats i syfte att begå, i det närmas- te likalydande med den gemensamma åtgärdens definition av kriminell organisation. Enligt artikel 2 i den gemensamma åtgärden skall kriminaliseringen av deltagande i kriminell organisation ske genom att varje medlemsstat åtar sig att se till att de handlingar som beskrivs i den artikeln bestraffas med effektiva, proportionerliga och avskräckande straffrättsliga sanktioner. Medlemsstaterna har därvid möjlighet att uppfylla kriminaliseringen ge- nom endera av två olika alternativ. Enligt punkten a kan kriminalisering- en uppfyllas genom att det handlande varigenom den person som avsikt- ligen och med kännedom om antingen organisationens syfte och allmän- na kriminella aktiviteter eller organisationens avsikt att begå brotten, ak- tivt deltar i en kriminell organisations aktiviteter som avses i artikel 1, även om den personen inte deltar i det egentliga utförandet av brotten i fråga och, med förbehåll för allmänna principer i den berörda medlems- statens straffrätt, även om brotten i fråga inte begås, eller att personen deltar i annan av organisationens aktiviteter och dessutom har kännedom om att deltagandet bidrar till fullgörandet av den kriminella organisatio- nens aktiviteter enligt artikel 1. Artikel 2.1 a i den gemensamma åtgärden har således betydande likhe- ter med rambeslutets artikel 2.2 b som föreskriver att deltagande i en ter- roristgrupps verksamhet skall vara straffbart. FN:s konvention mot gränsöverskridande brottslighet Konventionen slutförhandlades och antogs av FN:s ge- neralförsamling . undertecknade konven- tionen och arbete pågår nu för att skall kunna ratificera konventionen. Konventionen är tillämplig på brott som till sin natur är gränsöverskridande och där en brottslig sammanslutning är inblandad. Med organiserad brottslig sammanslutning avses enligt artikel 2 a en strukturerad sammanslutning av tre eller fler personer, som finns och som handlar i samförstånd i syfte att begå ett el- ler flera grova brott eller överträdelser som är straffbelagda i enlighet med konventionen för att, direkt eller indirekt, uppnå ekonomisk eller materiell . Grova brott definieras som en gärning som utgör brott vilket bestraffas med frihetsberövande eller strängare Med en strukturerad sammanslutning avses en sammanslutning som inte slumpvis har bildats för att begå ett brott och som inte behöver ha formellt definierade roller för sina medlemmar, kontinui- tet i medlemskapet eller en utvecklad struktur. Enligt artikel 5 skall varje konventionsstat vidta de åtgärder som er- fordras för att straffbelägga bl.a. att avtala med en eller flera personer att begå ett grovt brott i ett syfte som direkt eller indirekt är förenat med uppnående av ekonomisk eller annan materiell och, där den na- lagstiftningen så fordrar, som innefattar gärning som utförs av någon av deltagarna för att genomföra avtalet eller vari en organiserad brottslig sammanslutning är delaktig. Dessutom skall staterna kriminali- sera åtgärder som består i att planlägga, leda, medverka i, bistå till, un- derlätta eller ge råd till att begå grova brott vari en organiserad brottslig sammanslutning är delaktig. Som framgår har således utformningen av bestämmelserna i konven- tionen stora likheter med bestämmelserna i rambeslutet och den gemen- Det bör därvid särkilt påpekas att definitionen av struk- turerad sammanslutning är i det närmaste likalydande med rambeslutets definition av strukturerad grupp. Svensk lagstiftning i förhållande till den gemensamma åtgärden, FN- Vid antagandet av den gemensamma åtgärden gjorde regeringen bedöm- ningen att det inte skulle krävas några lagstiftningsåtgärder för att Sveri- ge skulle leva upp till åtagandena. Denna ståndpunkt redovisas också i regeringens berättelse om verksamheten i EU 1998 (skr. 1998/99:60 s. Samma bedömning har gjorts under förhandlingsarbetet med FN:s konvention mot gränsöverskridande brottslighet. överenskommelser har den bedömningen gjorts att svensk lagstiftning med en tillämpning av bestämmelserna om medverkan till brott uppfyller Motsvarande bedömning har även gjorts av Kommittén om straffan- svar för organiserad brottslighet, m.m. I sitt betänkande Organiserad brottslighet, hets mot folkgrupp, hets mot homosexuella m.m. straffan- svarets räckvidd (SOU 2000:88) anför kommittén, i vilken representan- ter för samtliga riksdagspartier medverkade, att även den gör bedöm- ningen att den nuvarande svenska lagstiftningen i och för sig är tillräcklig för att skall uppfylla de åtaganden som följer av den gemensam- ma åtgärden (a.a. s 173). Såvitt avser var den vid till- fället inte slutförhandlad, men kommittén hade tillgång till det