prop · GQ0349 · 2003-02-19 00:00:00 — Konsekvenserna av att låta en företagsinteckning medföra förmånsrätt utan att upplåtaren är näringsidkare är också svåra att överblicka och har inte utretts. En generell användning av sådan säkerhet vid kreditgivning till privatpersoner skulle ju påverka utdel- ningen till oprioriterade borgenärer i sådana konkurser. Något behov av en sådan inteckning för privatpersoner har inte heller framkommit. Regeringen delar alltså kommitténs bedömning att säkerheten även fortsättningsvis skall vara avsedd att använda vid kreditgivning till näringsidkare. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Kommittén föreslår att det liksom enligt gällande lag ges en särskild bestämmelse för de fall där någon avser att påbörja näringsverksamhet men ännu inte gjort detta. Med hänsyn till att företagsinteckning skall kunna beviljas även privatpersoner och till att förhållandevis låga krav ställs för att någon skall anses som näringsidkare synes emellertid en sådan reglering inte nödvändig. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att förenklingsskäl talar för att avskaffa den s.k. förföljelserätten i samband med den nya företagsinteckningen. Förföljelserätten innebär att hypoteksunderlaget belastas av hypoteket när hela eller en del av rörelsen överlåtits och motiveras med att företagshypotekshavaren saknar säker- het i den betalning som näringsidkaren får av förvärvaren av rörelsen (kassa- och banktillgodohavanden omfattas inte). Eftersom intecknings- innehavaren föreslås få förmånsrätt i all gäldenärens egendom, kommer inteckningshavaren framöver att ha förmånsrätt i betalningen. Om betalningen för rörelsen inte skulle motsvara marknadsvärdet, kan återvinning bli aktuell enligt 4 kap. 5 § konkurslagen under de förut- sättningar som anges där, och säkerhetshavaren får sålunda ändå ett skydd mot illojala förfaranden. Huvudregeln är att företagshypotek beviljas i all näringsverksamhet Prop. 2002/03:49 som sökanden utövar här i landet. Inteckningen kan dock begränsas till verksamhet av viss art. I fråga om verksamhet för produktion av elenergi genom vattenkraft får inteckningen dessutom begränsas till verksamheten på en eller flera fastigheter. När det gäller gruvdrift får inteckningen begränsas till den verksamhet som hänför sig till ett eller flera utmål eller koncessionsområden. I likhet med kommittén anser regeringen att den nya företagsinteckningen inte bör kunna begränsas på detta sätt. Begränsade inteckningar fyller inte längre något större praktiskt behov, och även förenklingsskäl talar för att inte medge sådana inteckningar. Enligt 2 kap. 4 § lagen om företagshypotek omfattar företagshypotek egendom som överlåtits och registrerats enligt lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva (lösöre- köplagen). Det krävs dock att företagsinteckningen har sökts senast efter det att lösöreköphandlingen registrerats hos kronofogde- myndigheten. Denna regel infördes med motiveringen att det var fråga om egendom i säljarens besittning och att sådan egendom i allmänhet kan tas i anspråk av säljarens borgenärer. kan däremot överlåtet lösöre som registrerats enligt lösöreköplagen inte tas i anspråk av säljarens borgenärer. I den meningen är det således därefter inte fråga om inteckningsgäldenärens egendom. Genom lagändringen blev tradition inte längre ett alternativ till registrering utan ett absolut krav såvitt gäller överlåtare med upplåtet företagshypotek. Eftersom syftet med lösöreköplagen och traditionskravet har varit att motverka skentransaktioner och efterhandskonstruktioner, synes ändringen enligt kommittén ha inneburit en omotiverad skärpning. Enligt kommittén är den praktiska effekten att en näringsidkare, som skall finansiera tillverkning av något som inte kan intecknas som skepps- eller båtbygge där sådan inteckning är möjlig, är hänvisad till kredit från företags- hypotekshavaren. Kommittén anser att det inte bör finnas några hinder för en person med upplåten företagsinteckning att överlåta egendom enligt lösöreköplagen och föreslår därför att överlåtelse enligt lösöreköp- lagen av egendom som omfattas av företagsinteckning inte särbehandlas. Ingen remissinstans riktar någon kritik mot förslaget. Även regeringen ansluter sig till kommitténs bedömning. I den nya lagen om företags- inteckning bör det således inte göras någon skillnad i fråga om lösöreköp mellan intecknad egendom och annan egendom. Det är i och för sig lagtekniskt möjligt att göra de ändringar som behövs för den nya företagsinteckningen i lagen om företagshypotek. Som kommittén förordar är det dock lämpligast att den lagen upphävs och ersätts med en ny lag om företagsinteckning. I stort sett bör den nya lagens bestämmelser motsvara vad som gäller enligt lagen om företags- . Sålunda bör reglerna om förfarandet och om rätt till ersättning överföras i sak oförändrade till den nya lagen om företagsinteckning. Eftersom det föreslås att det inte skall vara möjligt att utfärda inteck- ningar begränsade till viss verksamhet eller visst område, behövs inte längre inteckningsåtgärden utsträckning, men annars bör den nya lagen innehålla alla de inteckningsåtgärder som finns i lagen om företags- . Följdändringar i andra lagar Prop. Som en följd av den nya företagsinteckningen bör det göras vissa ändringar i andra lagar. Eftersom företagsinteckningar även fortsättningvis bör kunna rang- ordnas, bör det tas in en upplysning om detta i 14 § förmånsrättslagen, som handlar om förhållandet inbördes mellan fordringar som har allmän förmånsrätt. Till skillnad från vad som gäller för andra allmänna förmånsrätter kan det finnas fordringar förenade med säkerhet i den nya företagsinteckningen som inte får full utdelning trots att det finns medel för utdelning till oprioriterade borgenärer. Om en företagsintecknings- havares fordran inte blir fullt betald genom utdelning på grund av förmånsrätten, bör resterande del av fordringen betraktas som en opriori- terad fordran och kunna få utdelning på den oprioriterade delen i den mån det finns medel. På samma sätt som när det gäller särskilda förmånsrätter bör detta framgå uttryckligen av 18 §. En följdändring bör göras även i 9 §. Bestämmelsen reglerar särskilda förmånsrätters inbördes prioritetsordning. Eftersom företagsinteckningen kommer att ge allmän förmånsrätt, har förmånsrätt på grund av utmätning alltid företräde framför förmånsrätt som grundas på företagsinteckning (se 15 §). Eftersom den förmånsrätt som gäller på grund av företagsinteckning föreslås utgöra en allmän förmånsrätt och inte gälla i viss egendom och förmånsrätten för hyresfordringar föreslås upphävd (se avsnitt 9.1), bör 8 kap. 13 § utsökningsbalken om rätt till betalning ur viss egendom upphävas. Regeln i 8 kap. 13 § om anmälan av fordran hos kronofogde- myndigheten behövs dock även i fortsättningen och bör därför föras över till 8 kap. 15 §. Vidare medför det ändrade inteckningsunderlaget för företagsinteckningen att 6 kap. 5 § bör ändras. Ytterligare en följdändring bör göras i 14 kap. 18 § konkurslagen. Paragrafen anger under vilka förutsättningar arvode till förvaltare och andra konkurskostnader skall betalas ur den avkastning och köpeskilling som härrör från viss egendom, nämligen egendom i vilken det finns särskild förmånsrätt. Eftersom förmånsrätten på grund av säkerhet i företagsinteckning kommer att bli allmän och gälla i all egendom, bör paragrafens särskilda reglering för företagsinteckning upphävas (jfr också förslagen om upphörande av förmånsrätt för hyror, avsnitt 9.1). När företagsinteckningen blir en allmän förmånsrätt, bör också möjlig- heten till betalningsfastställelse enligt 2 § lagen (1990:746) om betal- ningsföreläggande och handräckning upphöra att gälla beträffande egendom som är förenad med företagshypotek. I enlighet med det bör även 42 § i den lagen ändras. I 3 kap. 3, 8, 14 och 16 §§ lagen om företagsrekonstruktion regleras vilka borgenärer som deltar vid ett offentligt ackord, i vilken mån borgenärerna är bundna av ackordet och vad som gäller för anmärkning mot en fordran som kan omfattas av ett ackord. Särskilda bestämmelser gäller för borgenärer med särskild förmånsrätt. En borgenär vars fordran är förenad med säkerhet i företagsinteckning bör i detta hänseende be- handlas på samma sätt som en borgenär som har en fordran med förmånsrätt i viss egendom, varför bestämmelserna bör ändras. Detsamma gäller motsvarande bestämmelser i konkurslagen (12 kap. 11 Prop. 2002/03:49 och 21 §§). En ändring bör göras i 21 kap. 3 § . Dödsbodelägare kan säga upp en skuld, som den döde hade och som inte förfaller till betalning , till betalning . Bestämmelsens huvudsakliga syfte är att ett arvskifte inte skall behöva skjutas upp på grund av att en fordrans förfallotidpunkt är avlägsen. Om en borgenär meddelar att han vill hålla sig endast till en säkerhet, är han emellertid enligt bestämmelsen inte skyldig att ta emot betalning före förfallodagen. Detta gäller dock enbart en borgenär som har panträtt på grund av inteckning eller företagshypotek som säkerhet för sin fordran, alltså säkerhet i viss egendom. Andra borgenärer måste ta emot betalningen. Säkerhet i företagsinteckning, som alltså föreslås gälla i all gäldenärens egendom, bör inte hindra att gäldenärens dödsbo säger upp en skuld till betalning . Regleringen bör ändras i enlighet härmed. Vissa ändringar bör göras också i jordabalken. En fastighetsägare har rätt att ansöka om inskrivning i fastighetsregistret av en förklaring om att viss egendom inte skall utgöra tillbehör till fastigheten. En inskrivning av en förklaring skall avföras på ansökan av fastighetsägaren. Om inte varje borgenär som har företagshypotek i fastighetsägarens näringsverksamhet har medgett ansökningen genom att ge in företagshypoteksbrevet till inskrivningsmyndigheten, skall ansökningen avslås. Sådant medgivande behövs inte om fastighetsägaren visar att åtgärden att ta bort inskriv- ningen endast berör egendom som inte omfattas av företagshypoteket. Även fortsättningsvis bör en ansökan om att avföra en inskrivning avslås, om inte varje borgenär som har företagsinteckning i fastighetsägarens egendom har medgett ansökningen. Eftersom företagsinteckningen före- slås gälla i all egendom, bör det alltid fordras ett sådant medgivande från en inteckningshavare. Bestämmelsen i 24 kap. 2 § om borgenärernas medgivande bör därför ändras. Avskaffandet av förföljelserätten föran- leder vidare en ändring i 2 kap. 4 § andra stycket. Enligt bestämmelsen blir hypoteksegendom inte tillbehör till fastighet när en fastighetsägare förvärvar en näringsverksamhet om egendomen inte upphört att omfattas av hypoteket, dvs. inte så länge hypotekshavaren har förföljelserätt. Eftersom det med förslaget inte längre blir möjligt att göra en inteckning gällande i egendom som har överlåtits, bör bestämmelsen ändras. I 38 a och 39 a §§ lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings- myndigheter bör hänvisningarna beträffande inskrivningsmyndighetens beslut om inteckning ändras till följd av den nya lagen om företags- inteckning. Slutligen bör begreppet företagshypotek bytas ut mot före- tagsinteckning där det förekommer i 13 kap. 17 § utsökningsbalken, i 1, 2, 4, 8, 10 och 13 §§ lagen (1927:85) om dödande av förkommen handling, i 11 kap. 22 § konkurslagen och i 11 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar. Som kommittén föreslår bör det därut- över tas in en s.k. trolleriparagraf om att lagen om företagsinteckning skall tillämpas om det i någon författning hänvisas till en bestämmelse som har ersatts av en bestämmelse i den nya lagen. Regeringens förslag: Om ett konkursbo inte ställer en lokal till en hyresvärds förfogande efter det att hyresvärden har upp- manat boet till detta, ansvarar boet för hyran. Ansvaret gäller hyra från konkursbeslutet till dess att konkursboet ställer lokalen till hyres- Förmånsrätten för en hyresvärds fordran på hyra eller arrende avskaffas. Kommitténs förslag skiljer sig delvis från regeringens. övergångstid ansvarar konkursboet för hyra från konkurs- beslutet till dess boet ställer lokalen till hyresvärdens förfogande Förmånsrätten för en hyresvärds fordran på grund av hyres- eller arrendeavtal avskaffas (se betänkandet s. 50, 78, 298 f. och 363 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker kom- mitténs förslag eller lämnar det utan några invändningar. Massaansvar för hyra: Stiftelsen och Konkurs- förvaltarkollegiernas Förening anser att konkursboets övergångstid inte bör börja löpa förrän hyresvärden har framställt krav till boet på att lokalen skall ställas till värdens förfogande. De menar också att det inte bör fordras att lokalen utryms för att den skall anses ställd till hyres- Flera remissinstanser anser att övergångstiden bör vara längre än . Avskaffande av förmånsrätten för hyresfordringar: , anser att förslaget kan försämra möjligheterna till rekonstruktion. Förslaget avstyrks av , , Svenska (), Byggentreprenörerna, SBC Bostadsrätt, Det framhålls bl.a. att hyres- värden skulle tvingas utnyttja sin hävningsrätt även vid mer tillfälliga betalningssvårigheter hos hyresgästen och kräva hyresgästen på säkerhet vilket medför kostnader. Skälen för regeringens förslag: Ett hyresförhållande upphör inte automatiskt att gälla om hyresgästen försätts i konkurs utan måste sägas Hyresgästens konkursbo har rätt att säga upp hyresavtalet (12 kap. 31 § första stycket jordabalken). Boet måste betala hyra även under uppsäg- Annars kan hyresrätten förverkas (12 kap. 42 § jordabalken). Avtalet upphör då , om hyresvärden sedan säger upp det. En hyresvärd kan under vissa förutsättningar säga upp en lokal- som försätts i konkurs (12 kap. 31 § tredje stycket jorda- Har hyresvärden inte sådan säkerhet för att avtalet fullgörs att han skäligen kan nöja sig, får han säga upp avtalet, om inte sådan säkerhet ställs inom efter anfordran eller konkursboet inom förklarar sig vilja svara för hyresgästens skyldigheter under hyrestiden eller, när hyresrätten får överlåtas, överlåtelse sker i enlighet När denna ordning infördes upphörde en tidigare bestämmelse om att konkursboet var tvunget att säga upp hyresavtalet för att undgå ansvar för avtalets fullgörande. Avsikten med ändringen var att konkursboet inte skulle bli bundet av hyresavtalet på grund av passivitet (prop. 1970:142 s. 147 f. och 155). har tagit ställning till frågan om ett konkursbo kan åläggas betalningsskyldighet för hyra för tid då konkursboet drivit gäldenärens verksamhet vidare i de hyrda lokalerna (rättsfallet NJA 1999 s. 617). Enligt domstolen svarar ett konkursbo inte med boets medel gentemot hyresvärden för förpliktelserna enligt ett lokalhyresavtal som gäldenären har ingått om inte konkursboet har åtagit sig att svara för gäldenärens förpliktelser enligt avtalet. Även om konkursboet fortsätter att utnyttja lokalerna, blir boet alltså inte ansvarigt för hyresbetalningen eller hyresgästens övriga förpliktelser. Hyresvärdens fordringar på fram- tida uteblivna hyror och andra ersättningsanspråk blir i stället fordringar som måste göras gällande i konkursen. Ett konkursbo kan alltså i viss utsträckning driva gäldenärens verksam- het vidare i hyrda lokaler utan att behöva svara för hyreskostnaden, vilket är till nackdel både för de företag som skall konkurrera med konkurs- gäldenären och för hyresvärden. Det kan till en början dröja innan hyresvärden över huvud taget frågar om boet avser att ställa säkerhet eller vill inträda i avtalet. När hyresvärden väl frågar, har konkursboet sedan en månad på sig att svara. Om boet efter den månaden avstår från att inträda eller ställa säkerhet, gäller jordabalkens vanliga uppsägningstider för hyresvärdens uppsägning. Då har det normalt redan ackumulerats en hyresskuld. Dessutom kan det ta från det att hyresvärden begär vräkning för att konkursboet inte betalar hyra till dess att vräkningen verkställs. Eftersom konkursboet inte har något ansvar för hyrorna, kan boet ha haft en fördel i förhållande till andra företag genom att driva verksamheten vidare utan lokalkostnader. Dessutom drabbar det hyresvärden som kan ha stora krav på ersättning som får bevakas som konkursfordringar, vilka inte sällan är värdelösa. Det är mot denna bakgrund kommittén föreslår att konkursboet skall vara betalningsskyldigt under vissa förutsättningar. Kommitténs huvud- sakliga syfte med förslaget om ett sådant s.k. massaansvar är att ett konkursbo som fortsätter driften skall verka under samma förutsättningar som gäller för solventa företag och företag under företagsrekonstruktion. Regeringen anser att förslaget är en betydelsefull komplettering till reformen i övrigt och föreslår att det i huvudsak genomförs. Med kommitténs förslag skulle konkursboet dock kunna ådra sig ansvaret genom passivitet. Konkursboet skulle automatiskt bli betal- ningsansvarigt när det inte ställer lokalerna till hyresvärdens förfogande senast efter konkursbeslutet. En liknande lösning gällde, som framgått, tidigare. Konkursboet övertog då hyresgästens förpliktelser om boet inte sade upp hyresavtalet . Konkursboet tvingades alltså att vara aktivt för att inte behöva svara för hyresgästens förplik- telser (avseende hela avtalstiden). Regeringen konstaterar att det emeller- tid kan vara svårt för en konkursförvaltare att inom en begränsad tid få tillgång till den information som behövs för att ta ställning till om lokalen skall behållas för rörelsen. Informationen från företrädarna för konkursgäldenären till förvaltaren kan brista. Företrädare kan ha bytts strax före konkursen och nyckelpersoner kan ha lämnat företaget. kan visserligen antas att en konkursförvaltare med de regler kommittén föreslår tvingas agera snabbt för att utreda om det finns något hyresavtal. I de fall där verksamheten har förutsättningar att drivas vidare kan det antas att ställföreträdarna snabbt kommer att lämna förvaltaren nödvän- dig information. Likväl skulle det uppkomma åtskilliga situationer där konkursboet blir ansvarigt för hyra utan att förvaltaren har haft tillräck- liga och rimliga möjligheter att påverka situationen. Det kan i undan- tagsfall t.o.m. leda till att konkursboet måste försättas i konkurs på grund av uppsamlade skulder för hyror. Ett ansvar under sådana förutsättningar är enligt regeringen ett alltför stort osäkerhetsmoment för en konkurs- förvaltare och riskerar att gå ut över borgenärernas samlade intresse. Med hänvisning till det anförda föreslår regeringen att konkursboets ansvar skall förutsätta att hyresvärden framställer krav till konkursboet på att lokalen skall ställas till hyresvärdens förfogande. Eftersom konkursbesluten offentliggörs, kan en hyresvärd skaffa sig kännedom om att en hyresgäst har försatts i konkurs. Kommitténs förslag är att konkursboet inom från konkurs- beslutet skall bestämma om lokalen skall behållas för att undvika att bli betalningsskyldigt. Regeringen anser att detta är en alltför . Syftet med övergångstiden är att konkursförvaltaren skall kunna överväga om rörelsen skall fortsättas i lokalen med ansvar för hyran eller lämna lokalen till hyresvärdens förfogande om konkursboet inte avser att driva verksamheten vidare. Tiden får därför inte vara så kort att det ekono- miska värde som kan finnas i tillgångarna förstörs eller minskas. Om ett konkursbo måste lämna en lokal i en hast, kan det tvingas till försäljning till underpriser. kan det efter konkursen råda oordnade förhållanden. Regeringen föreslår att övergångstiden är en månad. Som jämförelse kan bara tilläggas att en konkursförvaltare före lagänd- ringen hade efter bevakningstidens utgång på sig att fatta samma beslut. Om konkursboet inte inom efter anfordran ställer lokalen till hyresvärdens förfogande, bör det alltså inträda ett ansvar för boet när det gäller hyran för lokalen. Som kommittén föreslår bör massaansvaret gälla för hyreskostnader från konkursbeslutet. Det är, som framgått, lämpligt att knyta ansvarets tidsmässiga begräns- ning till att lokalen ställs till hyresvärdens förfogande. Vad som skall krävas för att detta skall anses uppfyllt bör lämnas åt rättstillämpningen. Kommittén föreslår även att förmånsrätten för hyra avskaffas. Hyres- förmånsrätten har motiverats med att hyresvärden annars skulle utnyttja sin rätt att häva avtalet även vid tillfälliga betalningssvårigheter. Det har ansetts vara till fördel för samtliga borgenärer att fastighetsägaren inte häver avtalet vid utebliven betalning. Det är i och för sig av värde för borgenärskollektivet att ett avtal om hyra inte hävs som en följd av mer begränsade dröjsmål med hyres- betalningen. Det finns emellertid flera andra borgenärsgrupper som bidrar med tillgångar som ofta är av betydande värde för andra borge- närer, t.ex. licensgivare och leasegivare. Fastighetsägare kan vidare skydda sin rätt genom att begära säkerhet för sina fordringar, vilket lär förekomma i en inte obetydlig utsträckning särskilt när hyresgästen är näringsidkare. Det förhållandet att en hyresvärds hyresfordran i större utsträckning än föreslås bli en fordran på konkursboet kan för Prop. 2002/03:49 övrigt också till viss del sägas kompensera en slopad förmånsrätt. Fördelarna med att avskaffa förmånsrätten blir enligt regeringen fram- för allt att särintressena vid konkurs begränsas och att förutsättningarna för företagsrekonstruktion blir bättre. Ett avskaffande av förmånsrätten är sålunda i linje med reformens syften. Regeringen instämmer alltså i kommitténs bedömning att förmåns- rätten för hyresfordringar bör avskaffas. Detsamma bör då gälla för förmånsrätten för arrendefordringar. Regeringens förslag: Det temporära hindret mot att försätta någon som är föremål för företagsrekonstruktion i konkurs blir något vidare. Sam- tidigt skärps kravet att en borgenärs rätt skall vara i fara för att gälde- nären, trots pågående företagsrekonstruktion, skall försättas i konkurs. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens (se betänkan- det s. 47 och 325 f.). Remissinstanserna tillstyrker överlag förslaget eller lämnar det utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: Om en företagsrekonstruktion pågår, skall domstolen förklara en borgenärs ansökan om konkurs vilande i avvaktan på att företagsrekonstruktionen upphör ifall gäldenären begär det (2 kap. 10 a § första stycket konkurslagen). Det finns dock en ventil- regel. Finns det särskilda skäl att befara att gäldenären vidtar eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter borgenärens (konkurssökandens) rätt i fara, får domstolen besluta att ändå försätta gäldenären i konkurs (2 kap. 10 a § andra stycket). Ventilregeln beaktar alltså en enskild borgenärs (konkurssökandens) rätt. Kommittén ifrågasätter om det finns ett behov av en ventil när före- tagsinteckningen är en allmän förmånsrätt men drar slutsatsen att den fortfarande torde fylla en funktion för bl.a. borgenärer med säkerhet i fast egendom. En annan situation där ventilregeln kan vara av betydelse är om rekonstruktionsplanen är chansartad och en företagsintecknings- havare, som nästan har full täckning i utgångsläget, riskerar att förlora en stor del av säkerheten. Kommittén anser att ventilregeln bör finnas kvar, för att en borgenär inte skall behöva godta att särskilt riskfyllda åtgärder vidtas på hans risk, men föreslår ett något vidgat tillämpningsområde och ett något strängare krav på fara för borgenärens rätt för att ett rekonstruk- tionsförfarande skall avbrytas. Om det finns särskilda skäl att anta att konkurssökandens rätt allvarligt äventyras, bör domstolen kunna besluta om konkurs trots pågående företagsrekonstruktion. I likhet med remissinstanserna anser regeringen att förslaget bör genomföras. 9.3Domstolsbeslut om säkerheters värde Regeringens bedömning: Förslaget om domstolsbeslut om säker- heters värde är inte genomförbart utan ytterligare överväganden.