prop · GQ0365 · 2003-03-20 00:00:00 — Typexempel på yrkesorganisationer är , FAR (tidigare Föreningen visorer FAR), och Arkitekter (tidigare ). Med medlemskap avses beviljande och upphörande av medlemskap. Även diskriminerande behandling under ett ansökningsförfarande om medlemskap omfattas av förbudet. Skyddet omfattar även rätten att på egen begäran utträda ur organisationen. Med medverkan i organisationen avses t.ex. rätt att närvara, yttra sig och rösta och att ställa sig till förfo- gande till val inom organisationen. Förmåner som organisationen tillhandahåller sina medlemmar kan vara erbjudanden till medlemmarna om olika former av rabatter eller att med- lemmarna ges tillgång till olika tjänster som organisationen erbjuder dem. Det kan vara fråga om t.ex. förmånliga försäkringar eller banklån, rabatter på tidningsprenumerationer eller litteratur, olika former av eve- nemang, yrkesvägledning, karriärvägledning, karriärrådgivning, juridisk rådgivning och möjlighet att delta i olika slag av utbildningar. Ett exem- pel på medlemsförmåner är Svenska Kommunalarbetareförbundets lån till nyföretagare. Diskrimineringsförbudet avser inte att inkräkta på grundläggande konstitutionella rättigheter såsom föreningsfriheten. Varor, tjänster och bostäder Bestämmelsen innehåller ett förbud mot diskriminering vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.6. Med vara avses ett objekt som är omsättningsbart. Med tjänst avses något som någon gör eller utför åt någon annan mot ersättning. Lån och försäkringar är exempel på tjänster som omfattas av diskriminerings- förbudet. Med bostad avses alla former av boende såväl permanenta bostäder som tillfälliga bostäder och fritidsbostäder. Det innebär att begreppet bostad omfattar både fast och lös egendom. Vidare innebär det att upp- låtelseformen inte har någon betydelse. Förbudet mot diskriminering i fråga om bostad gäller alltså oavsett om det är fråga om köp, hyra eller någon annan upplåtelseform. , tjänsten eller bostaden skall tillhandahållas yrkesmässigt. Av detta följer att transaktioner som sker helt privat ligger utanför direktivets tillämpningsområde. Transaktioner som sker till följd av att en privatper- son riktar ett erbjudande till allmänheten, genom t.ex. en tidningsannons eller ett anslag på en offentlig anslagstavla, faller alltså utanför bestäm- melsens tillämpningsområde. Det avgörande för bestämmelsens tillämp- ning i detta avseende är således att varan, tjänsten eller bostaden tillhan- dahålls yrkesmässigt. Vad avser bostad medför detta att om en privatper- son anlitar en mäklare så omfattas denne men inte säljaren av diskrimine- ringsförbudet. Med tillhandahållande avses köp, byte, upplåtelse och gåva. Med ett tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder avses således den civil- rättsliga transaktionen, dvs. själva överlåtelsen eller upplåtelsen. Ett ex- empel är att en näringsidkare inte vill sälja en vara eller hyra ut en bostad till någon för att den personen är funktionshindrad. Bestämmelsen ger inget skydd mot missgynnande av personer med funktionshinder på grund av bristande tillgänglighet. Det är alltså inte diskriminering enligt den föreslagna bestämmelsen om t.ex. den fysiska tillgången till en vara, tjänst eller bostad är svårtillgänglig för en funktionshindrad på grund av att en butik eller byggnad saknar hissar. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen innehåller ett diskrimineringsförbud i fråga insatser inom so- cialtjänsten och viss annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekonomiska och sociala trygghet. Förbudet omfattar diskriminerings- grunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Diskrimineringsförbudet har behandlats i avsnitt 11.7.1. Vägledning för vad som omfattas av begreppet socialtjänst kan hämtas i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom social- tjänsten. Det förekommer även annan verksamhet som är av betydelse för en- skildas ekonomiska och sociala trygghet som omfattas av förbudet. Det gäller verksamhet som avser färdtjänst, riksfärdtjänst samt bostads- anpassningsbidrag. Även fysiska eller juridiska personer som genom avtal med en kom- mun fullgör insatser inom område omfattas av förbudet mot att diskriminera. Diskrimineringsförbudet omfattar såväl den verksamhet som utgörs av Prop. 2002/03:65 handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska hand- lingar, t.ex. information, rådgivning, uppsökande verksamhet, hemhjälp och verksamhet i behandlingshem. Diskrimineringsförbudet gäller i verksamheten som sådan och kan avse sådant som rätten till insatserna, insatsernas räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Paragrafen anger diskrimineringsförbudet i fråga om socialförsäkringen och anslutande bidragssystem. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.7.2. Det omfattar diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Vilka förmåner och vem som omfattas av socialförsäkringen framgår av socialförsäkringslagen (1999:799). Av socialförsäkringslagen framgår att rätten till en förmån skall grundas på antingen bosättning eller för- värvsarbete i . Utöver det som i socialförsäkringslagen definieras som social- försäkring finns det vissa anslutande bidragssystem som administreras av och försäkringskassorna och i vissa fall av andra myndigheter som också omfattas av lagens förbud. Dessa är t.ex. statligt personskadeskydd enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m., krigs- skadeersättning till sjömän enligt lagen (1977:267) om krigsskadeersätt- ning till sjömän, ersättning till smittbärare enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare samt olika former av ersättningar enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Diskrimineringsförbudet omfattar såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska handlingar och kan avse sådant som rätten till försäkringsersättningar och bidrag, dessas räckvidd och inne- håll. Paragrafen anger diskrimineringsförbudet i fråga om arbetslöshets- försäkringen. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.7.3. Det omfattar dis- krimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan tros- uppfattning. Bestämmelser om arbetslöshetsförsäkringen finns i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetsförsäkringen handhas av ar- betslöshetskassor (a-kassor) som är föreningar och vilka regleras i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Bestämmelsen omfattar arbetslöshetskassornas handhavande av alla frågor som gäller försäkringen, t.ex. ansökan och beviljande av ersätt- ning, ersättningens storlek, karenstid, ersättningstidens längd, avdrag på dagpenningen, avstängning från rätt till ersättning, nedsättning av ersätt- ning och utfärdande av intyg. Uppräkningen är inte uttömmande. 2002/03:65 omfattas frågor om medlemskap i en arbetslöshetskassa, medlems- avgifter och s.k. särskild uttaxering till en arbetslöshetskassa. Förbudet omfattar beslutsfattande, all formell och informell handläggning av ären- den inklusive underlåtenhet att agera eller omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötanden. Utanför diskrimineringsförbudets räckvidd faller i princip övriga frå- gor som omfattas av lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Frågor om föreningarnas bildande, registrering, tillsyn över a-kassorna och stats- bidrag till kassorna, vilket regleras i den lagen, rör inte den enskildes förhållanden och omfattas inte av lagens diskrimineringsförbud. Paragrafen innehåller ett diskrimineringsförbud som gäller i hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet. Förbudet har behandlats i avsnitt 11.7.4. Det omfattar diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Med hälso- och sjukvård avses enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuk- transporter samt att ta hand om avlidna, 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser i tand- vårdslagen (1985:125). Med hälso- och sjukvård avses, förutom den del av hälso- och sjuk- vården som kan avgränsas som mer renodlad sjukvård, även exempelvis åtgärder med anledning av kroppsfel och barnafödande. I hälso- och sjukvård ingår funktionsförbättrande och funktionsuppehållande behand- ling för personer med funktionshinder. Till hälso- och sjukvården hör vidare företagshälsovård, skolhälsovård och studerandehälsovård. Med annan medicinsk verksamhet avses vissa åtgärder som i vissa fall inte kan anses som hälso- och sjukvård, exempelvis åtgärder med anled- ning av lagen (1984:1140) om insemination eller lagen (2001:409) om omskärelse av pojkar. Även fysiska eller juridiska personer som genom avtal med landsting eller kommun fullgör insatser inom hälso- och sjukvårdens område om- fattas av förbudet att diskriminera. Diskrimineringsförbudet omfattar såväl handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska handlingar och kan avse sådant som tillgången till vård, dess räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Paragrafen innehåller förbud mot repressalier. Repressalier har behand- lats i avsnitt 11.8. Med repressalier avses ogynnsam behandling eller ogynnsamma följ- Prop. 2002/03:65 der som kan drabba en person som anmält någon eller anfört klagomål mot vad han eller hon uppfattat som diskriminering. Karakteristiskt för repressalier är att de har ett drag av bestraffningsåtgärder. Regeln är en spegelbild av diskrimineringsförbuden. Den som påstås ha diskriminerat någon är förbjuden att vidta repressalieåtgärder. Det betyder att arbetssökande och arbetstagare skyddas av repressalieförbu- det såvitt gäller den arbetsmarknadspolitiska verksamheten (se avsnitt 11.2). Den som vill starta eller bedriver näringsverksamhet kan åberopa förbudet gentemot i första hand de myndigheter som handhar frågor om tillstånd, registrering etc. (se avsnitt 11.3). Den som vill utöva ett visst yrke skyddas i de situationer som avses i avsnitt 11.4. Motsvarande reso- nemang gäller för medlemskap m.m. i organisationer, varor, tjänster och bostäder och och de andra sociala områdena (se avsnitten 11.57). Repressalieförbudet gäller till förmån för den som anmält eller påtalat diskrimineringen eller medverkat i en utredning om den. Anmälan, påta- lande eller medverkan i en utredning kan avse kontakter med ombuds- männen, en tillsynsmyndighet, en tjänsteman på en myndighet där dis- krimineringen påstås ha skett eller en branschorganisation där en närings- idkare är medlem. Uppräkningen är inte uttömmande. Skyddet mot repressalier förutsätter inte att det vid en slutlig prövning visar sig finnas fog för påståendet om diskriminering. Repressalier kan bestå även i handlingar som inte är straffbara. Om re- pressalier består i våld eller hot om våld för att någon t.ex. gjort en anmä- lan, eller i en annan gärning som medför lidande t.ex. för att någon avlagt vittnesmål, kan detta bedömas som övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § . Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär att diskriminerande avtalsvillkor kan jämkas eller förklaras ogiltiga på den diskriminerades begäran. Bestämmelsen omfattar avtalsvillkor som genom sin tillämpning inne- bär en förbjuden diskriminering. Om exempelvis en näringsidkare till- lämpar olika avtalsvillkor beroende på motpartens etniska tillhörighet, religion, annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning kan avtalsvillkoret jämkas eller förklaras ogiltigt. På samma sätt som i 36 § avtalslagen kan avtalet även i övrigt jämkas eller förkla- ras ogiltigt. Även en uppsägning av ett avtal eller en annan sådan rättshandling kan förklaras ogiltig om den som diskriminerats begär det. Med annan sådan rättshandling kan t.ex. avses att en hyresvärd anmodat hyresgästen att Möjligheten att få ett avtal eller en bestämmelser i ett avtal ogiltig- Prop. 2002/03:65 förklarat eller jämkat gäller om den diskriminerade är part i avtalet. Motsvarande bestämmelse finns i lagen (1999:130) om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder och lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.9.1. 16 och 17 §§ Bestämmelserna om skadestånd har behandlats i avsnitt 11.9.2. Av para- graferna framgår att den som diskriminerar någon eller utsätter någon för repressalier på ett sätt som är förbjudet i lagen skall betala ideellt skades- tånd till den som diskriminerats eller utsatts för repressalierna för den kränkning som diskrimineringen eller repressalierna innebär. Av bestämmelserna framgår vidare att om en arbetstagare diskrimine- rar någon, eller utsätter någon för repressalier, skall skadeståndet betalas av den som har arbetstagaren i sin tjänst. Det innebär att det är arbets- givaren som är skadeståndsansvarig om den som diskriminerat respektive utsatt någon för repressalier gjort det i tjänsten. Allt som en arbetstagare gör i samband med sina uppgifter och som är diskriminering enligt lagen blir arbetsgivaren skadeståndsskyldig för i förhållande till den diskrimi- nerade. Om t.ex. en arbetstagare hos en arbetsförmedling diskriminerar en arbetssökande vid förmedling av arbete är arbetsgivaren skadestånds- skyldig i förhållande till den diskriminerade. Arbetsgivaren är också ska- deståndsansvarig trots att arbetstagaren handlat i strid mot arbetsgivarens anvisningar om t.ex. ett icke-diskriminerande bemötande av vårdtagare eller kunder. Bestämmelsen reglerar arbetsgivarens ansvar i förhållande till den som utsatts för diskriminering. Av betydelse vid beräkningen av skadeståndet är att brott mot diskri- mineringslagstiftningen skall ses som en allvarlig kränkning. Kränk- ningens art och omfattning har betydelse för skadeståndets storlek. Ju allvarligare kränkningen är, desto högre skadestånd utdöms. I princip gäller att avsiktlig diskriminering leder till högre skadestånd än oavsikt- lig diskriminering. Paragraferna har i huvudsak utformats i enlighet med Enligt bestämmelsen kan skadestånd jämkas. Jämkning kan ske med beaktande t.ex. av att den diskriminerande spontant vidtagit rättelse eller gjort verkliga försök att komma till rätta med situationen. När en jämkning övervägs bör den kränktes intresse beaktas. Är det frågan om en allvarligare kränkning bör en jämkning komma i fråga endast i mycket särpräglade undantagssituationer. Jämkning av skadestånd har behandlats i avsnitt 11.9.2. Paragrafen har behandlats i avsnitt 11.10. I första stycket anges att Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning skall se till att lagen följs. Tillsynsverksamheten bedrivs bl.a. genom att ombudsmännen prövar anmälningar om överträdelse av lagen. Av andra stycket framgår att ombudsmännen skall försöka förmå dem som omfattas av diskrimineringsförbuden att frivilligt följa lagen. när möjligheten till frivillig samverkan är uttömda bör ombudsmännen Vilka regler som är tillämpliga i en rättegång om diskriminering har be- handlats i avsnitt 7.2 och 11.11.1. Av paragrafens första stycke framgår att mål om tillämpning av för- buden mot diskriminering och förbudet mot repressalier enligt lagen skall handläggas enligt vad som är föreskrivet i om rätte- gången i dispositiva tvistemål. Andra stycket innehåller ett undantag från huvudregeln i 18 kap. 1 § om att en part som förlorar målet skall ersätta motpar- ten för dennes rättegångskostnader. Bestämmelsen innebär att domstolen kan förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier förlorar målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad. förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad gäller alltså endast om det är den som ansett sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier som förlorar målet. Den gäller dock inte för en ombudsman som för talan som part enligt 22 §. En förutsättning för undantagets tillämpning är vidare att den part som förlorade målet hade skälig anledning att få tvisten prövad. fall då omständigheterna har varit sådana att talan varit befogad eller be- vis- eller rättsläget varit mycket svårbedömt och det framstår som obefo- gat att strikt hålla fast vid principen om att den förlorande parten skall ersätta motpartens rättegångskostnader. Av paragrafens ordalydelse framgår att målet skall ha avgjorts efter en prövning i sak för att andra stycket skall bli tillämpligt. Liknande undantag från huvudregeln i 18 kap. 1 § finns i 5 kap. 2 § första stycket lagen (1974:371) om rättegången i ar- betstvister, som gäller för mål enligt jämställdhetslagen och 1999 års arbetsrättsliga lagar, samt i lagen (2001:1286) om likabehandling av stu- denter i högskolan, dock främst med den skillnad att även i fall då om- budsmännen för talan kan det förordnas att vardera parten bär sin rätte- Prop. 2002/03:65 gångskostnad. Rättegångskostnaderna behandlas i avsnitt 11.11.2. Paragrafen innehåller en bevisbörderegel som motsvarar artikel 8 i direk- tivet 2000/43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och artikel 10 i direkti- vet 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i ar- betslivet. Bevisregeln har behandlats i avsnitt 10. Av regeln framgår att bevisbördan är delad. Käranden skall visa om- ständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit diskrimi- nerad eller utsatt för repressalier. Om det finns anledning att anta att dis- kriminering eller repressalier förekommit, föreligger en s.k. prima facie- situation. I en sådan situation när diskriminering respektive repressalier synes föreligga övergår bevisbördan på motparten. Svaranden måste för att freda sig från påståendet om diskriminering eller repressalier styrka att diskriminering eller repressalier inte förekommit. Ett sätt att styrka att diskriminering inte förekommit är att svaranden bevisar att agerandet inte har något samband med den åberopade diskrimine- ringsgrunden. Om kärandesidan däremot misslyckas med att göra dis- kriminering respektive repressalier antagliga behöver motpartens mot- argument inte prövas. Det kan då genast konstateras att diskriminering eller repressalier inte kan visas i målet. praxis i diskrimineringsmål är styrande för bestämmel- sens närmare innebörd såvitt avser diskriminering. Den främsta rättskäl- lan när det gäller att tolka och tillämpa bestämmelsen är därför EG- domstolens avgöranden. Ledning kan också sökas i Arbetsdomstolens tillämpning av de arbetsrättsliga diskrimineringslagarna (jfr t.ex. AD 2002 nr 45 och nr 128 samt AD 2001 nr 76). Rätt att föra talan Paragrafen anger att Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning eller Han- dikappombudsmannen har rätt att föra talan för den som anser sig ha bli- vit diskriminerad eller utsatt för repressalier. En motsvarande lydelse finns i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Det ankommer på ombudsmännen att bestämma om ombudsmannens biträde är behövligt och lämpligt. Samtycke från den som anser sig ha blivit diskriminerad är en förutsättning för att ombudsmännen skall kun- na föra talan. Enligt paragrafen är ombudsmännen behöriga att som om- bud föra talan också på annan grund och att framställa annat yrkande än vad ombudsmannen kan göra enligt bestämmelserna i lagen, under förut- sättning att en sådan talan enligt ombudsmännens uppfattning bör föras i Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.1. Av paragrafen följer att en talan i en tvist enligt lagen skall väckas från det att den påtalade handlingen företogs eller vid underlåten- het när en skyldighet senast skulle ha fullgjorts. Preskriptionsfristen gäll- er även när en ombudsman som part för talan enligt 22 § i en tvist enligt lagen. Annan talan som en ombudsman kan föra i samma rättegång enligt 22 § omfattas däremot inte av preskriptionsregeln. Paragrafen är utfor- mad i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.3. Av paragrafen följer att den enskilde som anser sig diskriminerad skall behandlas som om han eller hon var part i rättegången i fråga om jävs- förhållanden, personlig inställelse samt hörande under sanningsförsäkran och andra frågor som rör bevisningen, trots att det är en ombudsman som har den egentliga partsställningen när han eller hon för talan. En liknande bestämmelse finns i lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan. Av paragrafen framgår även att den enskilde skall behandlas som part beträffande pågående rättegång (lis pendens). I 13 kap. 6 § rät- tegångsbalken föreskrivs att en ny talan angående en fråga som redan är föremål för rättegång mellan samma parter inte skall tas upp till pröv- ning. Genom att den person för vilken ombudsmannen för talan likställs med part utgör en pågående rättegång där ombudsmannen för talan som part hinder för den enskilde att föra talan om samma sak. Bestämmelsen har tillkommit på inrådan av Lagrådet. Av andra stycket följer att en talan som en ombudsman för som part enligt 22 § för en enskild inte får tas upp till prövning om en rättegång redan inletts av den enskilde om samma sak. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.3. Bestämmelsen innebär att den för vilken ombudsmannen för talan omfat- tas av en doms rättskraft och att den för vilken ombudsmannen fört talan själv kan överklaga ett avgörande. Paragrafen är utformad i enlighet med Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.11.3. Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet Lagens rubrik har ändrats till lagen om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning. Ändringen speglar det förhållandet att trosbekännelse brutits ut från diskrimineringsgrunden etnisk tillhörighet och innefattas i den nya diskrimineringsgrunden religion eller annan trosuppfattning. 1 och 27 §§ 1 § första stycket, 2 § och 47 §§ har ändrats så att de återger det för- hållandet att trosbekännelse brutits ut från diskrimineringsgrunden et- nisk tillhörighet och innefattas i den självständiga diskrimine- ringsgrunden religion eller annan trosuppfattning. Diskrimineringsgrunderna har behandlats i avsnitt 8. Därutöver har definitionen av etnisk tillhörighet av redaktionella skäl flyttats till 1 § andra stycket från 3 § första stycket. Med etnisk till- hörighet avses att någon tillhör en grupp av personer som har samma nationella eller etniska ursprung, ras eller hudfärg. 3 § har upphävts. Innehållet i tidigare 3 § första stycket har flyttats till 1 § och andra stycket som tidigare innehöll definitionen av etniska trakasserier har flyttats till 9 a §. I 4 § har uttrycket etnisk mångfald avskaffats. Lydelsen av 6 § har ändrats redaktionellt så att den språkligt är förenlig med repressalieförbudet i 12 §. Av paragrafen framgår att lagens tillämpningsområde utsträckts på så sätt att vissa bestämmelser i lagen gäller till förmån även för den som utan att vara anställd av arbetsgivaren söker eller fullgör yrkespraktik på en ar- betsplats. Härmed åsyftas i första hand studenter som söker eller fullgör praktik som ett led i sin utbildning. De jämställs med arbetssökande re- spektive arbetstagare och kan därmed åberopa diskrimineringsförbuden i 89 b §§ och 10 § 3, förbudet mot repressalier i 12 §, bestämmelsen om arbetsgivares åtgärds- och utredningsskyldighet i 13 §, ogiltighets- reglerna i 14 och 15 §§ samt reglerna om skadestånd i 16 och 1820 §§. Lagens tillämpningsområde har behandlats i avsnitt 12.2.