prop · GQ0365 · 2003-03-20 00:00:00 — De exempel på situationer som bör falla under diskrimineringsförbudet som gäller yrkesutövning är inte uttömmande. Även andra situationer än de som nämnts där liknande frågor som kan ha betydelse för en en- skilds möjligheter att utöva ett vist yrke bör omfattas. Diskrimineringsförbudet innebär inte en rätt för någon att utöva ett visst yrke. Varken i förhållande till myndigheter eller andra som meddelar tillstånd eller liknande för viss verksamhet eller i förhållande till arbets- givare är det meningen att förbudsregeln skall skapa en rätt som skulle innebära möjligheter att kringgå allmänt tillämpade och accepterade, icke diskriminerande kriterier för t.ex. beviljande av auktorisation. Den som inte uppfyller ett rimligt krav på t.ex. viss utbildning kan inte via diskri- mineringsförbudet hävda en rätt att utöva ett yrke om inte den rätten av andra skäl redan föreligger. Förbudet skall träffa endast behandling eller rutiner som i praktiken innebär att personer som har en anknytning till någon av de skyddade grupperna missgynnas. Diskrimineringsförbudet bör träffa ett vitt fält av handlande, såsom be- slutsfattande, all formell eller informell ärendehandläggning, annat fak- tiskt handlande, underlåtenhet att agera, omotiverat förhalande av beslut eller åtgärder och trakasserande bemötande av den enskilde individen. Rätt att bära viss titel Utredningen har föreslagit att skyddet även bör gälla möjligheten att kunna använda en viss yrkestitel. Advokattiteln är ett exempel. Re- geringen kan dock konstatera att frågan om vem som får bära en viss titel, i de fall det finns begränsningar, är en följd av medlemskap, i detta fall medlemskap i . Frågan om medlemskap i advokat- samfundet och andra yrkesorganisationer behandlas i avsnitt 11.5. Dis- krimineringsförbudet i fråga om yrkesutövning är inte avsett att omfatta denna fråga. Medlemskap m.m. i organisationer Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden i fråga om medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, en arbetsgivarorganisation eller en yrkes- organisation och i fråga om förmåner som sådana organisationer till- handahåller sina medlemmar. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i (LO), Tjänste- männens () och Akademikers Central- organisation () anser av principiella skäl att uttrycklig lagstiftning om ideella föreningars inre angelägenhet skall undvikas. tionerna råder ingen tvekan om att gällande rätt förbjuder diskriminering av medlemmar i en organisation och av personer som ansöker om med- Det är en grundläggande princip att en ideell organisation måste Övriga remissinstanser har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag Av artikel 2.1 i direktivet mot etnisk diskriminering och artikel 3.1 d i ar- betslivsdirektivet framgår att diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning är förbjuden i fråga om medlemskap och medverkan i en arbets- tagar- eller arbetsgivarorganisation eller i andra organisationer vars med- lemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer I skäl 4 i direktivet mot etnisk diskriminering och skäl 5 i arbetslivs- direktivet anges att det är viktigt att respektera sådana grundläggande fri- och rättigheter, däribland rätten till föreningsfrihet. anges även att rätten till föreningsfrihet inbegriper rätten för var och en att tillsammans med andra bilda fackföreningar och ansluta sig till dessa för att skydda sina intressen. Arbetstagarorganisationer, arbetsgivarorganisationer och yrkes- Termerna arbetstagarorganisation och arbetsgivarorganisation används som beteckning för de sammanslutningar vars verksamhet är inriktad på att ta till vara parternas intressen på arbetsmarknaden. I 6 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (med- bestämmandelagen) definieras begreppet arbetstagarorganisation som en sådan sammanslutning av arbetstagare som enligt sina stadgar skall till- varataga arbetstagarnas intressen i förhållandet till arbetsgivaren. arbetsgivarorganisation avses enligt samma paragraf motsvarande sam- manslutning på arbetsgivarsidan. När det gäller organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke bör det vara fråga om en organisation som har rättskapacitet och alltså för egen del kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. organisationen skall vara att tillvarata en viss yrkesgrupps intressen i oli- ka avseenden, s.k. intresseorganisationer. Sådana organisationer får i allmänhet antas vara ideella föreningar men de kan även tänkas vara Dessa organisationer bör kunna benämnas yr- Några typexempel på yrkesorganisationer är advokatsamfund, FAR (tidigare Föreningen FAR), och Arkitekter (tidigare Enligt regeringens bedömning är begreppen arbetstagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer i huvudsak givna begrepp. Det finns inget som talar för att med begreppen i direktiven avses något annat än vad som redan följer av svensk rätt. Arbetstagarorganisationer och arbetsgivarorganisationer är i som regel ideella föreningar. Någon lagstiftning som specifikt reglerar ideella föreningar och deras verksamhet finns inte. Frågor som gäller sådant som ideella föreningars bildande, organisation, verksamhet och förhållande till medlemmarna har i stället lösts i rättspraxis. I rättspraxis har uppställts vissa förutsättningar som skall vara upp- fyllda för att en ideell förening skall anses föreligga eller för att en sådan förening skall kunna för egen del förvärva rättigheter och ikläda sig skyl- digheter, dvs. Enligt praxis är det i princip tillräckligt att organisationen antar stadgar och väljer en styrelse. sättas att stadgarna innehåller något som individualiserar föreningen (t.ex. föreningsfirma), uttrycker föreningens ändamål samt innehåller regler om hur föreningens beslut skall fattas och om föreningsorganens (främst styrelsens) behörighet att företräda föreningen i förhållande till I det sistnämnda ligger också ett krav på att föreningen skall ha utsett företrädare för sig dvs. I regel har det också an- setts självklart att föreningen skall ha en egen ekonomisk grund för rätts- handlingar med tredje man. Befintligheten av eller i varje fall förutsätt- ningarna för en föreningsförmögenhet kan också tillmätas betydelse. betsgivar- och arbetstagarorganisationer brukar tillerkännas rätts- I svensk rätt finns inga uttryckliga regler som skyddar medlemmar el- ler blivande medlemmar i arbetstagarorganisationer, arbetsgivar- organisationer eller yrkesorganisationer mot diskriminering. LO, TCO och har framhållit att fackföreningar är demokratiska organisationer med ett stort ansvar för att deras verksamhet präglas av öppenhet, transparens, och att medlemmarnas rättigheter tydliggörs i stadgar och praxis. Organisationerna har också framhållit att en grund- läggande princip är att en ideell förening måste iaktta likhetsprincipen, vilken innebär att föreningen måste behandla alla medlemmar lika och att ingen får utsättas för godtycke. LO, TCO och anser att utred- ningens förslag om att diskrimineringsförbudet skall gälla för arbets- tagar-, arbetsgivar- och yrkesorganisationer inte behövs eftersom det re- dan följer av gällande rätt att en sådan förening inte får diskriminera. Ideella organisationer har i rättspraxis som huvudregel ansetts vara Det är en skillnad i förhållande till ekonomiska föreningar vilka enligt 3 kap. 1 § i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar är öppna, föreningen får inte vägra någon inträde som medlem om det inte Prop. 2002/03:65 finns särskilda skäl. Undantag från huvudregeln om att ideella organisa- tioner är slutna finns dock i fråga om ideella föreningar i vilka med- lemskapet är av stor betydelse för den enskildes försörjning. Dessa har i likhet med ekonomiska föreningar ansetts vara öppna. Frågan om en arbetstagares rätt till medlemskap eller skydd mot ute- slutning ur en fackförening har i rättspraxis ansetts kunna bli föremål för domstolsprövning (se t.ex. NJA 1945 s. 290, 1946 s. 83, 1948 s. 513 och 1977 s. 129). Enligt den rättspraxis som finns är fastslaget att i svensk rätt gäller att ideella föreningar, i vilka medlemskapet är av stor betydel- se för den enskildes försörjning, är öppna i den bemärkelsen att ett beslut att vägra inträde i föreningen eller att avstänga någon kan bli föremål för domstols prövning. Domstol kan förklara att en uteslutning ur föreningen saknar verkan eller förplikta organisationen vid vite att bevilja sökande inträde i föreningen. Vid domstolsprövningen har prövats om föreningen enligt stadgarna är berättigad att utesluta en medlem eller neka någon inträde. Direktivet förbjuder även diskriminering i fråga om förmåner som till- handahålls medlemmar. I det avseendet kan det också finnas ett visst skydd genom att ideella föreningar anses vara bundna av likhetsprincipen som innebär en skyldighet för föreningens organ att behandla alla med- lemmar lika. Det går alltså att i vissa fall komma till rätta med diskriminering enligt praxis. Av den praxis som finns följer dock i fråga om medlemskap att medlemmens skydd kan beror på vad som anges i stadgarna som före- ningen antagit. Det är därför tveksamt om befintligt skydd är tillräckligt för att uppfylla direktiven. Även om ideella föreningar som är i fråga anses skyldiga att följa likhetsprincipen är det oklart hur omfattande detta skydd är. Regeringen anser därför att skyddet bör förstärkas genom ut- tryckliga regler om skydd mot diskriminering på grund av etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funk- tionshinder (jfr avsnitt 7.1). Förbudet i direktivet gäller i fråga om medlemskap och medverkan i or- ganisationen och i fråga om förmåner som organisationen tillhandahåller den som är medlem. Regeringen föreslår att förbudet bör formuleras i enlighet med direktivets text och gälla till skydd för fysiska personer. Med ett förbud i fråga om medlemskap avses beviljande och upp- hörande av medlemskap. Både den situationen att en person som ansöker om medlemskap i en organisation nekas medlemskap på diskriminerande grunder och att en person som redan är medlem i en organisation utesluts på diskriminerande grunder skall träffas av förbudet. Även ett diskrimi- nerande beteende under ett ansökningsförfarande om medlemskap om- fattas av förbudet mot diskriminering i fråga om medlemskap. Med dis- kriminerande grunder avses att beslutet har samband med personens et- niska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuella läggning. Att någon nekas att bli medlem eller utesluts ur en organisation på grund av sin politiska åskådning utgör därmed inte Skyddet skall även omfatta rätten att på egen Prop. 2002/03:65 begäran utträda ur organisationen. Medlemskapet kan också ha betydelse för vem som får bära en viss ti- tel, t.ex. advokattiteln. I 8 kap. finns bestämmelser om advokater. Advokat är den som är ledamot av . Ansökan om inträde i prövas av dess styrelse. Titeln är inte oundgängligen nödvändig för att någon skall kunna t.ex. uppträda som ombud i domstol, men den har likväl betydelse för en persons fak- tiska möjligheter att med framgång utöva yrket. Ett annat exempel är titeln arkitekt . Titeln får enligt stadgarna för bara användas av den som är medlem. Titeln är inte oundgängligen nödvändig för att någon skall kunna arbeta som arkitekt men den kan ha betydelse som en kvalitetsstämpel och därmed för möj- ligheten att med framgång utöva arkitektyrket. Vad härefter gäller medverkan avses att ingen på diskriminerande grunder skall kunna nekas att delta i organisationen och i den verksamhet som organisationen bedriver. Inte heller skall någon som deltar i organi- sationen behöva utsättas för trakasserier. Vad slutligen gäller förmåner som organisationen tillhandahåller sina medlemmar bör detta innefatta allt som kan anses vara till gagn eller nyt- ta för medlemmen och som utgår till honom eller henne på grund av medlemskapet. Förbudet mot diskriminering föreslås omfatta t.ex. beslut, bemötande men även underlåtenhet att vidta åtgärder. Av skäl 4 i direktivet mot etnisk diskriminering och skäl 5 i arbetslivs- direktivet framgår att det är viktigt att respektera grundläggande fri- och rättigheter inklusive föreningsfriheten. Regeringen vill därför framhålla att lagförslaget inte avser att inkräkta på grundläggande konstitutionella rättigheter såsom t.ex. föreningsfriheten. Varor, tjänster och bostäder Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder är förbjuden vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster eller bostäder. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. redningen har föreslagit att förbudet skall gälla när någon tillhandahåller fast egendom till allmänheten samt när någon efterfrågar varor, tjänster, fast egendom eller bostäder från allmänheten. utom föreslagit att förbudet skall gälla när någon anordnar allmän sam- mankomst eller offentlig tillställning. Remissinstanserna: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) är positiva till förslaget men anser att begreppet efterfrågar, som utredningen föreslagit, har en snävare innebörd än direktivets be- grepp tillgång till. ägarna har motsatt sig utredningens förslag till ett förbud som omfattar fler diskrimineringsgrunder än vad direktivet kräver. också, liksom i , att det är en nackdel med Prop. 2002/03:65 en dubbelreglering, vilket är följden av utredningens förslag eftersom brottet olaga diskriminering i 16 kap. 9 § kvarstår parallellt med den nya regleringen. Vidare anser de att förslaget behöver analyse- ras närmare. vid ifrå- gasätter utredningens tolkning av direktivets tillämpningsområde i fråga om personbegreppet och bostad samt anser att frågorna behöver övervä- gas ytterligare. Vidare anser nämnden att utredningens förslag om att allmän sammankomst eller offentlig tillställning skall omfattas av det civilrättsliga diskrimineringsförslaget bör övervägas ytterligare. Skälen för regeringens förslag Av artikel 3.1 h i direktivet mot etnisk diskriminering framgår att diskri- minering skall vara förbjuden i fråga om tillgång till och tillhanda- hållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklu- sive bostäder. I skäl 4 anges att när det gäller tillgången till och till- handahållande av varor och tjänster är det viktigt att respektera skyddet för privat- och familjelivet samt för transaktioner som utförs i det sam- manhanget. För att medlemsstaterna vid framförhandlingen av direktivet inte skulle låsa sig vid definitioner, som de inom överskådlig tid inte skulle kunna enas om, framhölls att det var fråga om ett ramdirektiv som ger med- lemsstaterna stor frihet vid genomförandet. Även om direktivet därmed överlämnar till medlemsstaterna att närmare definiera vissa begrepp är det ytterst praxis som kommer att gälla. Domstolen har dock vid sin prövning att beakta att direktivet mot etnisk diskriminering är just ett ramdirektiv. I den svenska lagstiftningen finns inget civilrättsligt förbud mot diskri- minering på grund av etnisk tillhörighet med sikte på handel. Däremot finns en straffbestämmelse i 16 kap. 9 § som har följande lydelse. En näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse genom att inte gå honom till handa på de villkor som näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra, skall dömas för olaga diskriminering till böter eller fängelse i högst . Vad som sägs i första stycket om en näringsidkare tillämpas också på den som är anställd i näringsverksamhet eller annars handlar på en näringsidkares vägnar samt på den som är anställd i allmän tjänst eller innehar allmänt uppdrag. För olaga diskriminering dömes även anordnare av allmän sammankomst eller offentlig tillställning och medhjälpare till sådan anordnare, om han diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller tros- bekännelse genom att vägra honom tillträde till sammankomsten eller tillställ- Prop. 2002/03:65 ningen på de villkor som gäller för andra. Om någon som avses i förstatredje styckena på sätt som där sägs diskriminerar annan på grund av att denne har homosexuell läggning, döms likaledes för olaga diskriminering. Den här bestämmelsen överensstämmer i stora delar med EG-direktivets förbud mot etnisk diskriminering i fråga om varor, tjänster och bostäder. Utredningen anser att straffbestämmelsen olaga diskriminering inte uppfyller alla krav i direktivet. Utredningen framhåller bl.a. att för att någon skall kunna dömas för olaga diskriminering krävs att ett av- görande skäl för den diskriminerande handlingen har varit den diskrimi- nerades ras, hudfärg, etniska eller nationella ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning och att EG-direktivet inte innefattar någon sådan begränsning. Av bl.a. detta skäl lägger utredningen fram ett förslag till diskrimineringsförbud i fråga om handel. Direktivet mot etnisk diskriminering förbjuder diskriminering i fråga om tillgång till och tillhandahållande av varor, tjänster inklusive bo- städer. Med begreppet diskriminering i direktivet avses direkt och in- direkt diskriminering, trakasserier samt instruktion att diskriminera. En- ligt regeringens mening är det i vart fall mycket tveksamt om straff- bestämmelsen olaga diskriminering kan anses uppfylla ett skydd mot diskriminering i den omfattning som begreppet diskriminering har i di- rektivet. Regeringen delar därför utredningens bedömning att åtgärder bör vidtas för att direktivet skall genomföras. Nya regler krävs som för- bjuder diskriminering i fråga om handel (jfr avsnitt 7.1). Ett införande av en ny civilrättslig lagstiftning medför en viss dubbel- reglering. Regeringen delar förvisso Föreningen , Fastighetsägarna och i bedöm- ning att en dubbelreglering medför nackdelar. har till uppgift att bl.a. överväga om det finns skäl att ersätta straff- bestämmelsen i 16 kap. 9 § med någon annan typ av regler- ing. För att kunna genomföra direktivet och inte föregripa arbetet för kommittén anser regeringen att det är nödvändigt med en viss dubbelreglering under en övergångstid. En ny civilrättslig bestämmelse kommer alltså att gälla vid sidan av den straffrättsliga. Varor, tjänster och bostäder Enligt direktivet skall förbudet omfatta varor och tjänster, inklusive bo- städer. Varken varor, tjänster eller bostäder definieras i direktivet. Begreppet vara har varit föremål för prövning i ett mycket stort antal mål i . Begreppet har givits en vid betydelse och omfattar i princip allt som går att omsätta. har bl.a. slagit fast att reglerna om varors fria rörlighet kan användas på alla varor som omfattas av den gemensamma tulltaxan. Det gäller alla produkter som kan vär- deras i pengar och som i den egenskapen omfattas av handel. EG-dom- stolen har också uttalat att en vara inte behöver ha ekonomiskt värde. I ett mål som gällde oönskade biprodukter från industriell verksamhet har domstolen uttalat att det avgörande är om det rör sig om ett objekt som är Det är en fördel att i en ny civilrättslig lag använda samma terminologi som i direktivet när det är möjligt. Även i den nya civilrättsliga lagen bör begreppet vara kunna användas med en innebörd som motsvarar den inom EG. En tjänst definieras i artikel 50 i EG-fördraget som en prestation som normalt utförs mot ersättning och som inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital eller personer. Av artikeln framgår vi- dare att med tjänster särskilt skall avses verksamhet av industriell eller kommersiell natur samt verksamhet inom hantverk eller fria yrken. Det EG-rättsliga begreppet prestationer som normalt utförs mot ersättning har getts en vid tolkning av . I svensk rätt brukar en tjänst beskrivas som något som någon gör eller utför åt någon annan mot er- sättning. Innebörden av begreppet tjänst är i huvudsak densamma inom EG-rätten som i den svenska rätten. Som en form av tjänst som omfattas av diskrimineringsförbudet bör ses lån av pengar, t.ex. banklån eller lån hos andra långivare. Utred- ningen har föreslagit att banklån skall omfattas av den bestämmelse i den nya lagen som innehåller diskrimineringsförbudet i fråga om tjänster. Regeringen ansluter sig till den bedömningen. En annan form av tjänst som omfattas av diskrimineringsförbudet är försäkringar. Även om syftet med en begäran om lån eller en försäkring skulle vara att finansiera eller starta egen näringsverksamhet bör saken omfattas av diskriminerings- förbudet som gäller tjänster. I fråga om lån gäller detsamma för de lån som administreras av det statliga företaget . kan bevilja olika lån, bl.a. företagarlån vars syfte är att göra det lättare för nya företag att starta och för befintliga företag som har svårt att låna pengar på den privata lånemarknaden att växa. ALMI:s lån till växande företag (tillväxtlånet) är till för att stimulera och underlätta för företag i snabb expansion. Lån av riskkapital från statliga har inte mer förmånliga villkor än lån i bank eller hos andra långivare. Tvärtom speglas typiskt sett den höga grad av risktagande som tar i lånevillkorens utformning. Lån hos skiljer sig inte på något av- görande sätt från lån hos banker eller andra långivare. Även dessa lån bör därför hänföras till diskrimineringsförbudet som gäller tjänster. Det blir i praktiken en bevisfråga om lån- eller försäkringsgivaren kände till bl.a. om den fysiska person som ansökte hade någon anknytning till någon av de skyddade diskrimineringsgrunderna. Vad så åter gäller försäkring bör framhållas att ett avtal om försäkring i det enskilda fallet ofta bygger på en riskbedömning från försäkrings- givarens sida (det gäller särskilt vid individuell försäkring). Med risk menas att det är osäkert om den händelse som försäkringen tar sikte på (t.ex. sjukdom, olycksfall eller dödsfall vid personförsäkring och brand, bilolycka eller stöld vid skadeförsäkring) kommer att inträffa eller inte. Försäkringens idé är att utjämna riskerna mellan medlemmarna i ett kollektiv. Ett grundläggande inslag i försäkringsidén är att en risk inte skall ha realiserats innan försäkringen tecknas, och det skall i princip inte heller finnas tecken på att det håller på att ske. Detta betyder att den för- säkringstekniska riskbedömningen i det enskilda fallet kan medföra att en person vägras försäkringsskydd eller bara kan få det på sämre villkor, t.ex. mot en högre premie än den normala. Såväl lagen (1927:77) om försäkringsavtal som konsumentförsäkringslagen (1980:38) ger uttryck för att en riskbedömning skall kunna göras som leder till ett sådant resul- tat. Ett sådant resultat kan därför inte anses innefatta en diskriminering. Att det här skulle röra sig om diskriminering är inte heller något som de aktuella EG-direktiven ger uttryck för. Det skall tilläggas att konsumentförsäkringslagen (som reglerar de vik- tigaste typerna av skadeförsäkring som tecknas av konsumenter) innehål- ler en bestämmelse om s.k. kontraheringsplikt, dvs. skyldighet för ett försäkringsföretag att i det enskilda fallet meddela en försäkring av det slag som företaget normalt tillhandahåller allmänheten. Men ett avslag på en begäran får göras om det finns särskilda skäl, vilket avser just resulta- tet av riskbedömningen. I bereds nu en lagrådsremiss med förslag till en ny lag om försäkringsavtal, som skall ersätta de två lagar som nämndes . I den nya lagen förs principerna om kontra- heringsplikt vid konsumentförsäkring vidare. Också frågan om kontra- heringsplikt vid personförsäkring tas upp. Avsikten är att lagråds- remissen skall kunna beslutas och en proposition föreläggas .