prop · GQ03121 · 2003-05-28 00:00:00 — Vi kan emellertid konstatera att en bestämmelse av detta slag torde vara nödvändig för att svenska företag skall kunna tillämpa IAS 39 fullt ut. Vi ansluter oss därför till promemorians förslag. Vi återkommer i avsnitt 4.2.5 till frågan om det i detta avseende är lämpligt att införa särskilda bestämmelser för kreditinstitut och värdepappersbolag. Ytterligare en fråga är hur de värdeförändringar på finansiella instrument och på säkrade poster som uppkommer från till ett annat skall resultatredovisas. Här står valet mellan att ta in värdeförändringarna i resultaträkningen eller att redovisa dem direkt i eget kapital. Också på denna punkt förutsätter ändringsdirektivet att medlems- staterna genomför direktivet på ett visst sätt. Ändringsdirektivets huvud- regel är att värdeförändringar skall redovisas i resultaträkningen (se artikel 42c.1). En motsvarande bestämmelse bör tas i årsredovisnings- lagen. Ändringsdirektivet föreskriver emellertid att värdeförändringen i vissa fall skall redovisas direkt i eget kapital i vad som i direktivet betecknas som en fond för verkligt värde. Det gäller värdeförändringar på finan- siella instrument som utgör ett säkringsinstrument enligt ett system för säkringsredovisning som tillåter att värdeförändringen inte tas med i resultaträkningen samt säkring av nettoinvesteringar i utländska enheter (jfr artikel 42a.1). Föreskriften återspeglar IASB:s principer för redo- visning av kassaflödessäkring och säkring av en nettoinvestering i en utländsk enhet (se avsnitt 4.1.4). Den påbjudna redovisningsregeln sammanhänger med att någon värdeförändring på de säkrade posterna inte bör redovisas i resultaträkningen förrän (när in- eller utbetalningen inträffar eller då omfattningen på den utländska investeringen minskas). När säkringsförhållandet upphör, skall, enligt ändringsdirektivet, fonden för verkligt värde justeras. Det torde innebära att det belopp som en gång har avsatts till fonden skall återföras och tas upp i resultat- räkningen (jfr artikel 42c.3). På det sättet upprätthålls en matchning av värdeförändringen på den säkrade posten och på säkringsinstrumentet. Motsvarande bestämmelser bör tas in i årsredovisningslagen. Enligt ändringsdirektivet får medlemsstaterna också tillåta eller fordra att en förändring av värdet på en finansiell tillgång som är tillgänglig för försäljning och som inte är ett derivatinstrument redovisas direkt i eget kapital i stället för i resultaträkningen (se artikel 42c.2). ger IAS i detta fall utrymme för båda redovisningssätten. IASB har emellertid upprättat ett förslag som innebär att möjligheten att ta upp värdeförändringar av just detta slag i resultaträkningen tas bort från IAS 39. Mot den bakgrunden föreslogs i promemorian att värdeförändringen i detta fall alltid skulle redovisas direkt i eget kapital. Vi anser dock att det inte är lämpligt att föregripa det arbete som sker inom IASB. Årsredo- visningslagen bör mot den bakgrunden tillåta att detta slag av värde- förändringar redovisas antingen i resultaträkningen eller direkt i eget kapital. En särskild fråga är hur ändringsdirektivets bestämmelser om fond för verkligt värde skall tolkas. Någon sådan post finns inte upptagen i direktivets uppställningsscheman för balansräkningen. ställer direktivet krav på tilläggsupplysningar avseende de förändringar som har skett i fonden. En rimligt slutsats är att fonden skall redovisas separat i årsredovisningen eller, i förkommande fall, koncernredovisningen. Det bör mot den bakgrunden tas upp en särskild rubrik i årsredovis- ningslagens och ÅRKL:s uppställningsscheman för balansräkning. har ifrågasatt om fonden inte hellre bör betecknas orealiserade vinster. har framfört en lik- nande uppfattning. Vi delar uppfattningen att en sådan beteckning skulle ha vissa fördelar. skulle den vara något vilseledande, eftersom fonden inte kommer att innefatta alla orealiserade vinster och dessutom ibland kommer att ha ett negativt värde. Vi förordar därför den i direktivet använda beteckningen, fonden för verkligt värde. Vi återkommer i avsnitt 5.2 till frågan om fonden bör vara fri eller bunden, dvs. om det mot fonden svarande egna kapitalet skall kunna ut- nyttjas för vinstutdelning. Aktiespararna har i detta sammanhang tagit upp en fråga om resultat- redovisning av personaloptioner. Vi saknar dock underlag för att lägga fram några förslag i den delen. 4.2.5Vissa värderingsfrågor för kreditinstitut och värdepappersbolag Regeringens förslag: Nuvarande regler om värdering till verkligt värde av överlåtbara värdepapper som är omsättningstillgångar tas bort. Det preciseras att vissa värderingsregler i lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag inte skall gälla för finansiella instrument som värderas till verkligt värde. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon möjlighet för kreditinstitut och värdepappersbolag att anskaffnings- värdera finansiella instrument som används för att säkra värdeföränd- ringar eller framtida kassaflöden hänförliga till finansiella instrument som anskaffningsvärderas. Förslagen i promemoria: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Till skillnad från här föreslogs i pro- memorian att kreditinstitut och värdepappersbolag, som ett undantag från den tvingande regleringen om värdering till verkligt värde, skulle ges möjlighet att anskaffningsvärdera finansiella instrument som används för att säkra värdeförändringar eller framtida kassaflöden hänförliga till finansiella instrument som anskaffningsvärderas. Remissinstanserna: och till vilken har anslutit sig har tillstyrkt det föreslagna undantaget. har ifråga- satt det lämpliga i att införa undantaget. Övriga remissinstanser har inte haft några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De principer vi föreslår om värdering av finansiella instrument i kreditinstitut och värdepappersbolag innebär att gällande praxis för säkringsre- dovisning kommer att förändras. Det beror på att även finansiella instrument som används för säkringar skall värderas till verkligt värde. Detta innebär att den tillämpade metoden, där värdeförändringar på såväl säkringsinstrument som på säkrade poster inte redovisas löpande, kan användas. I stället karaktäriseras de metoder för säkringsredovisning som enligt vårt förslag skall kunna användas av att säkringsinstrumentet värderas till De möjliga säkringsförhållandena sammanfaller med dem som anges i IAS 39; säkring av verkligt värde, säkring av kassaflöde samt säkring av en nettoinvestering i en utländsk enhet. Dessa har beskrivits översiktligt i avsnitt 4.1.4. Den föreslagna regeln om att en tillgång, avsättning eller skuld eller del därav som säkras mot ett säkringsinstrument som värderas till verkligt värde också skall värderas enligt samma princip, återspeglar definitionen av ett säkringsförhållande till verkligt värde i IAS 39 (se förslaget till 4 kap. 14 e § i årsredovisningslagen). För kreditinstitut och värdepappersbolag, som ofta säkrar sig mot ränterisker, kan denna säkringsprincip vara svår att tillämpa. Detta beror på att den säkrade posten i regel består av sådana lånefordringar och skulder för vilka en värdering till verkligt värde är komplicerad att göra. Förutsättningarna är annorlunda när det gäller säkring av kassaflöden. Det beror på att den post som säkras (kassaflödet) inte redovisas i balansräkningen utan kommer att påverka företagets resultat vid det tillfälle in- eller utbetalningarna inträffar. Således görs heller inte någon värdering till verkligt värde av den säkrade posten. Kassaflödes säkringar kan göras av risker som är hänförliga till poster i balansräkningen (såsom framtida räntebetalningar på ett lån med rörlig ränta) eller prognos- tiserade transaktioner (såsom förväntade inköp och försäljningar). Säk- ringstransaktionen redovisas genom att det verkliga värdet på säkrings- instrumentet tas upp i balansräkningen. Värdeförändringar på instru- mentet redovisas dock direkt i eget kapital i fonden för verkligt värde i stället för i resultaträkningen (se förslaget till 4 kap. 14 d § årsre- dovisningslagen). Värdeförändringarna förs sedan in i resultaträkningen i som den säkrade posten påverkar resultatet. Som exempel redovisas vinster och förluster på en ränteswap som säkrar framtida räntebetalningar på ett lån med rörlig ränta i resultaträkningen som den säkrade posten påverkar resultatet. Som nämnts ovan bygger de föreslagna reglerna om säkrings- redovisning på 39. Såsom närmare redogörs för i Finansdeparte- mentets promemoria, har de strikta reglerna för säkringsredovisning i IAS 39 varit föremål för mycket kritik, bl.a. av . Det har därför från flera håll ansetts att dessa regler bör ses över. Det finns således en möjlighet att nuvarande regler för säkrings- redovisning i IAS 39 kan komma att omprövas. Mot denna bakgrund föreslogs det i promemoria att kreditinstitut och värdepappersbolag i avvaktan på en förändring av IAS 39, även fort- sättningsvis skulle få möjlighet att använda principen för säkringsredo- visning till anskaffningsvärde för vissa transaktioner. Det föreslagna undantaget i promemorian strider emellertid, som påpekat, mot principerna för säkringsredovisning i IAS 39. Ändringsdirektivet innehåller inte något uttalat förbud mot säkringsredovisning till anskaffningsvärde. Direktivet bygger dock på IAS 39 och syftet med direktivet kan sägas vara att öppna upp för en tillämpning av denna rekommendation. På så sätt kan det ifrågasättas om det föreslagna undantaget är förenligt med direktivet. Detta talar mot att införa ett undantag. Vidare blir noterade bolag, genom IAS-förordningen, tvungna att tillämpa alla antagna IAS i sina koncernredovisningar från . För dessa bolag skulle ett eventuellt undantag bara vara tillämpligt för . Den föreslagna övergångsregeln för kreditinstitut och värdepappersbolag innebär att dessa ändå kan tillämpa de äldre värderingsbestämmelserna . Reg- lerna blir således tvingande först . Härigenom ges en möjlighet att avvakta en eventuell ändring av IAS 39. Mot denna bakgrund har vi stannat för att det inte, , bör införas någon möjlighet för kreditinstitut och värdepappersbolag att anskaffningsvärdera sådana finansiella instrument som används som säkringar. Nuvarande option i 4 kap. 6 § ÅRKL om en värdering av överlåtbara värdepapper till verkligt värde är mera begränsad än den föreslagna, tvingande regeln om värdering av finansiella instrument till verkligt värde. Optionen fyller därmed ingen saklig funktion och bör därför tas bort. I ändringsdirektivet preciseras att vissa föreskrifter, som utgår från en anskaffningsvärdering eller en värdering enligt lägsta värdets princip, inte skall tillämpas när tillgångar eller skulder värderas till verkligt värde enligt de nya värderingsreglerna för finansiella instrument (jfr nya artikel 1.1 i bankredovisningsdirektivet som föreskriver undantag från artiklarna 36.2 och 39.1 i bankredovisningsdirektivet). Motsvarande undantag bör göras i ÅRKL. Detta berör 4 kap. 5 § ÅRKL om periodisering av över- och underkurs för räntebärande värdepapper och lånefordringar. Det berör också nuvarande 4 kap. 8 § ÅRKL om värdering av tillgångar och skulder i utländsk valuta till balansdagens kurs. Dessa undantag kom- menteras närmare i författningskommentarerna till nämnda paragrafer. Ändringsdirektivet föreskriver på motsvarande sätt undantag från artikel 39.239.4 i bankredovisningsdirektivet. Dessa undantag berör dock regler som har genomförts genom redovisningsföreskrifter och får beaktas vid en översyn av föreskrifterna. 4.2.6Särskilda upplysningar i icke-finansiella företags redovisningar Regeringens förslag: skall i sina årsredovis- ningar och, i förekommande fall, koncernredovisningar lämna de tilläggsupplysningar om finansiella instrument m.m. som anges i änd- ringsdirektivet. Bland annat skall upplysningar lämnas om förekomman- de derivatinstrument. Företag som inte har värderat sina finansiella instrument till verkligt värde och som har högst 10 anställda och högst i tillgångar skall dock inte vara skyldiga att lämna uppgifter om derivatinstrument. I förvaltningsberättelsen skall lämnas särskilda upplysningar om risker m.m., knutna till företagets finansiella instrument. Detta skall dock inte gälla för företag med högst tio anställda och högst i tillgångar. Förslaget i promemoria: Överensstämmer i väsentliga delar med regeringens förslag. Promemorian innehöll dock inte något undantag för mindre företag, vad gäller upplysningar om derivatinstrument. Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslagen. , och har dock ansett att den möjlighet som ändrings- direktivet ger att undanta små företag från vissa krav på tilläggs- upplysningar bör tas tillvara. har ansett att upplysningskraven bör omfatta endast noterade företag. Skälen för regeringens förslag Ändringsdirektivet fordrar att företagen lämnar vissa tilläggsupplysning- ar (se avsnitt 4.1.5). Dessa krav riktar sig till alla företag som omfattas av det fjärde bolagsrättsliga direktivet, dvs. aktiebolag och vissa handels- bolag, oavsett om de tillämpar direktivets nya värderingsregler eller inte. Bestämmelserna om tilläggsupplysningar är tvingande och måste alltså genomföras i nationell rätt. Nya bestämmelser om tilläggsupplysningar bör därför införas i 5 kap. årsredovisningslagen. Det gäller upplysningar om verkligt värde samt om omfattningen och typen av förekommande derivatinstrument. Det gäller vidare vissa upplysningar om finansiella anläggningstillgångar som har tagits upp till högre värde än de skulle ha tagits upp till vid en värdering till verkligt värde (jfr den nya punkten 14 i artikel 43.1). I ett avseende lämnar direktivet utrymme för medlemsstaterna att undanta vissa företag från en del av upplysningskraven. Medlemsstaterna har möjlighet att undanta mindre bolag från skyldigheten att lämna upplysningar om förekommande derivatinstrument (jfr artikel 44.1). I de fall har utnyttjat liknande undantagsmöjligheter i redovisnings- direktiven har undantag gjorts för företag som har högst tio anställda och högst 24 miljoner i tillgångar (s.k. 10/24-företag, jfr 3 kap. 8 § andra stycket årsredovisningslagen). Frågan är då om mindre företag bör un- dantas också från de nu aktuella upplysningskraven. En skyldighet att ta fram och redovisa det verkliga värdet på derivat- instrument som innehas i verksamheten kan vara förenad med kostnader. Det är inte säkert att dessa kostnader i det enskilda fallet står i relation till den nytta upplysningarna har för företagets intressenter. Det får visser- ligen, så som anfördes i promemoria, anses att förekomsten av sådana instrument är av stor praktisk betydelse för be- dömningen av företagets förhållanden, eftersom innehavet av ett derivat- instrument för med sig ökade finansiella risker för företaget. torde verksamhet som bedrivs i mindre företag normalt inte vara förenad med innehav av derivatinstrument i någon nämnvärd omfattning. Vi anser därför att det inte är motiverat att införa ett generellt krav på tilläggsupplysningar om derivatinstrument. Bestämmelserna bör i stället inriktas på de något större företag där det kan antas att finansiella instrument av detta slag förekommer i någon omfattning av betydelse. En sådan lösning ligger också väl i linje med vår strävan efter enkla regler för små företag. Direktivets möjlighet att undanta små bolag från skyldigheten att lämna upplysningar om derivatinstrument bör därför utnyttjas. Att såsom en remissinstans har förordat låta upplysningskraven omfatta endast noterade företag är dock, med hänsyn till hur ändrings- direktivet är utformat, inte möjligt. Lämpligen bör i stället den avgräns- ning mellan mindre och medelstora företag som förekommer i 3 kap. 8 § andra stycket årsredovisningslagen användas. Undantagsregeln i änd- ringsdirektivet anknyter visserligen till andra gränsvärden, angivna i artikel 11 i det fjärde direktivet, och dessa ligger högre än gränsvärdena i 3 kap. 8 § årsredovisningslagen. Vi är emellertid inte be- redda att introduceras några nya gränsvärden i årsredovisningslagen. Vi avser dock att i annat sammanhang återkomma med förslag till mera generella förändringar av de i årsredovisningslagen förekommande gränsvärdena. Ändringsdirektivet innehåller nya regler om förvaltningsberättelsens innehåll. Bland annat föreskrivs att ett bolag skall lämna vissa upplys- ningar om bolagets mål och policy för finansiell riskstyrning och om bolagets exponering för olika risker med anledning av innehavet av finansiella instrument (jfr artikel 46.2). Vi föreslår att bestämmelser av detta slag införs i 6 kap. årsredovisningslagen. Av artikel 46.3 i det fjärde bolagsrättsliga direktivet framgår att med- lemsstaterna helt och hållet får undanta små bolag (s.k. artikel 11- bolag) från skyldigheten att upprätta förvaltningsberättelse. Denna möjlighet har inte utnyttjats fullt ut i . Tvärtom har det ansetts att en årsredo- visning alltid skall innehålla en förvaltningsberättelse. Vissa lättnader har dock införts för mindre företag (jfr 6 kap. 1 § fjärde stycket årsredovis- ningslagen). Företag som har högst 10 anställda och högst i tillgångar (s.k. 10/24 företag) behöver t.ex. inte lämna upplys- ningar om företagets förväntade framtida utveckling och om företagets filialer i utlandet. Bör då motsvarande undantag göras för mindre företag, såvitt gäller de nu aktuella upplysningskraven? Även om upplysningar av nu aktuellt slag kan vara av betydelse även i mindre företag, framstår upplysningskraven som onödigt betungande för dessa företag. Troligen kan kraven i många fall tillgodoses endast genom anlitande av externa experter. Starka skäl talar därför för att mindre icke- finansiella företag undantas från upplysningsskyldigheten. Vid avgränsningen av de företag som bör undantas från upplysnings- skyldigheten ligger det närmast till hands att välja det gränsvärde som har använts när det gäller lättnader i skyldigheten att upprätta förvaltningsberättelse. Undantaget bör alltså avse s.k. 10/24-företag (jfr 3 kap. 8 § andra stycket årsredovisningslagen). Vad bör gälla för andra företag än aktiebolag? De fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven gäller endast för aktie- bolag och vissa handelsbolag (se avsnitt 4.1.2). bestämmelser skall gälla också för andra företag får alltså medlems- staterna själva bestämma. Nuvarande svensk lagstiftning bygger på principen att samma redovis- ningsbestämmelser skall gälla oberoende av i vilken juridisk form ett företag drivs. Det befrämjar enkelhet och överskådlighet och gör det ock- så möjligt att upprätthålla en tillfredsställande jämförbarhet mellan olika företag. Mot den bakgrunden är det naturligt att de nya kraven på upplysningar om derivatinstrument och om upplysningar i förvaltningsberättelsen ut- formas på samma sätt för samtliga slag av företag som är skyldiga att upprätta årsredovisning. För företagets intressenter torde förekomsten av derivatinstrument eller företagets särskilda risker vara av samma betydelse oavsett företagets juridiska form. 4.2.7Särskilda upplysningar i kreditinstituts och värdepappersbolags redovisningar Regeringens förslag: och värdepappersbolag skall i sina årsredovisningar och i förekommande fall, koncernredovisningar, lämna de tilläggsupplysningar som anges i ändringsdirektivet. Dessa bolag skall vidare, i not eller i balansräkningen, upplysa om det belopp av fritt eget kapital som inte kan anses utdelningsbart med beaktande av tillämpliga stabilitetsregler för rörelsen. Vissa andra regler om tilläggsupplysningar i lagen om årsredovis- ning i kreditinstitut och värdepappersbolag justeras med hänsyn till de nya reglerna för värdering av finansiella instrument. och värdepappersbolag skall i förvaltningsberättelsen lämna särskilda upplysningar om risker m.m. knutna till företagens finansiella instrument. Förslaget i promemoria: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Som angetts i avsnitt 4.2.6 fordrar ändringsdirektivet att företagen lämnar vissa tilläggsupplysningar. Motsvarande slag av upplysningskrav för kreditinstitut och värdepappersbolag finns i redo- visningsföreskrifter. Med hänsyn till kravet på en enhetlig och samman- hållen redovisningslagstiftning är det emellertid lämpligt att upp- lysningskraven förs in i lag även för kreditinstitut och värdepappers- bolag. I ÅRKL bör därför en hänvisning göras till de nya bestäm- melserna om tilläggsupplysningar i 5 kap. årsredovisningslagen. Bank- redovisningsdirektivet saknar en möjlighet att undanta små företag från upplysningskravet. Det är därför inte möjligt att införa några lättnads- regler för kreditinstitut och värdepappersbolag i dessa delar. I avsnitt 4.5.2.behandlas frågan om styrelsen i kreditinstitut och Prop. 2002/03:121 värdepappersbolag skall vara skyldig att i sitt förslag till vinstdisposition, lämna upplysningar om de överväganden som gjorts med hänsyn till tillämpliga ekonomiska stabilitetsregler för den finansiella rörelse som bedrivs. Av samma skäl som anges för att styrelse bör ha en sådan skyldighet bör det också, i not eller i balansräkningen, lämnas upp- lysning om det belopp av fritt eget kapital som inte kan anses utdel- ningsbart med beaktande av tillämpliga stabilitetsregler för rörelsen (en sådan skyldighet finns för försäkringsföretag, se 5 kap. 4 § 8 ÅRFL). Vissa ändringar i upplysningsreglerna för i kreditinstitut och värde- pappersbolag bör göras utöver vad som direkt följer av direktivet. Enligt 5 kap. 3 § 4 ÅRKL skall för varje tillgångspost anges uppdelningen i anläggningstillgångar och omsättningstillgångar. Detta är motiverat av att olika värderingsregler gäller för dessa slag av tillgångar (jfr prop. 1995/96:10 del 3 s. 198). En värdering till verkligt värde av finansiella instrument beror dock inte på om en tillgång klassificerats som anlägg- ningstillgång eller omsättningstillgång. Uppdelningen av tillgångsposter bör därför i stället göras med hänsyn till om tillgångarna anskaffnings- värderas, värderas enligt lägsta värdets princip eller tas upp till verkligt värde. Därigenom tillgodoses direktivets syfte på ett bättre sätt än om nu- varande krav på indelning i anläggningstillgångar och omsättnings- tillgångar behålls. Som nämnts i avsnitt 4.2.6 innehåller ändringsdirektivet nya regler om förvaltningsberättelsens innehåll. Minst samma informationskrav gäller enligt redovisningsföreskrifter för kreditinstitut och värdepappersbolag. En skillnad är dock att uppgifterna enligt föreskrifterna lämnas som tilläggsupplysningar till balans- eller resultaträkningen. Även i denna del bör dock lagstiftningen vara enhetlig och informationen lämnas på samma sätt som i företag i allmänhet. Det följer också av direktivet att upplysningarna måste lämnas i förvalt- ningsberättelsen. I ÅRKL bör därför hänvisas till de nya bestämmelserna i 6 kap. 1 § tredje stycket årsredovisningslagen om bolagets mål och policy för finansiell riskstyrning och om bolagets exponering för olika risker med anledning av dess innehav av finansiella instrument. Bankredovisningsdirektivet medger inte något undantag från uppgifts- skyldigheten för mindre kreditinstitut och värdepappersbolag (jfr nya artikel 1.1 i bankredovisningsdirektivet som inte hänvisar till nya artikel 46.3 i det fjärde direktivet). Något undantag för 10/24-företag kan alltså inte, så som för allmänna företag, komma i fråga. 4.3Orealiserade vinster och kapitalskydd I ett aktiebolag svarar aktieägarna inte personligen för bolagets förplik- telser. Borgenärerna skyddas i stället genom regler om att det i bolaget skall finnas en viss marginal mellan bolagets tillgångar och skulder, ett aktiekapital. Aktiekapitalet utgör inte någon särskild egendom utan framträder endast som en kontrollpost i bolagets balansräkning.