prop · GR037 · 2003-09-30 00:00:00 — Av andra stycket framgår att beslut om överlämnande av beslagtagen egendom om möjligt skall fattas av rätten i samband med beslutet om överlämnande. Skulle det av någon anledning inte vara möjligt, kan beslutet i den frågan fattas . 7 § I beslut om att den eftersökte skall överlämnas skall rätten pröva om beslut om tvångsmedel skall gälla till dess beslutet om överlämnande har verkställts. Tingsrätten får besluta om tvångsmedel även efter ett beslut om att den eftersökte skall överlämnas. Om rätten beslutar att överlämnande skall ske skall den ta ställning till om tvångsmedel skall bestå eller tillkomma. Frågan behandlas i avsnitt 8.5.2. Om rätten beslutar att överlämnande skall beviljas skall den pröva om beslut om tvångsmedel skall gälla till dess att beslutet om överlämnande har verkställts. Rätten får även fatta beslut om tvångsmedel om sådana inte har använts tidigare eller använda ett annat tvångsmedel än ett som har använts. I fråga om förutsättningar för att beslut om tvångsmedel skall få meddelas gäller det som sägs i 4 kap. 5 och 6 §§. I den andra meningen anges att tingsrätten får besluta i fråga om tvångsmedel även efter det att ett beslut om överlämnande har meddelats. Enligt 6 kap. 3 § kan den som skall överlämnas och är underkastad tvångsmedel begära att en förhandling för prövning av tvångs- medelsfrågan skall äga rum i tingsrätten från det att beslut i den frågan senast har meddelats. En motsvarande reglering finns i 16 § utlämningslagen. Kostnader för offentlig försvarare 8 § Kostnaderna för en offentlig försvarare skall stanna på staten. Kostnader för offentlig försvarare skall betalas av allmänna medel och stanna på staten. Beslut om ersättning till offentlig försvarare meddelas alltid av rätten, dvs. även om ett ärende har avgjorts eller avskrivits av åklagaren. Detta följer av de allmänna reglerna i brottmål. 9 § Ett beslut att inte bevilja överlämnande i fall som avses i 2 kap. 6 § får inte överklagas. Har den eftersökte samtyckt till överlämnande enligt 4 kap. 9 § får beslutet om överlämnande inte överklagas. I paragrafen anges i vilka fall ett beslut om överlämnande inte får överklagas. Dessa frågor behandlas i avsnitt 8.1.1. Lagrådets synpunkter har beaktats vid utformningen av bestämmelsen. Beslut som rätten meddelar enligt den nya lagen kan, med de undantag som uttryckligen anges i lagen, överklagas enligt allmänna regler om överklagande av domstols beslut. Lagrådet har angett att det av bestämmelsen i 5 kap. 2 § om att reglerna om brottmål skall tillämpas vid rättens handläggning kan anses följa att överklagande får ske enligt de regler som gäller för slutliga beslut i brottmål, vilket gör särskilda bestämmelser om överklagande överflödiga. Enligt paragrafen råder dock i två skilda fall ett förbud mot att överklaga. Det första fallet är då den eftersökte har samtyckt till överlämnande enligt 4 kap. 9 § och rätten därefter beslutat att överlämnande skall ske. Överklagandeförbudet förutsätter att rätten har beslutat att överlämnande skall ske och att det inför rättens beslut har funnits ett samtycke från den eftersökte. Det andra fallet är att rätten avslagit en begäran om överlämnande för verkställighet av en frihetsberövande påföljd, med hänvisning till att påföljden på den eftersöktes begäran skall verkställas i (2 kap. 6 §). 6 kap. Verkställighet av beslut om överlämnande och vissa efterföljande beslut 1 § Ett beslut om överlämnande skall verkställas från det att beslutet vann laga kraft. Verkställighet sker, om inte annat har överenskommits, genom att den som skall överlämnas avhämtas av den utfärdande medlemsstaten. Rätten får i samband med beslutet om överlämnande bestämma att verkställigheten skall ske vid en viss senare tidpunkt 1.om det behövs för att den som skall överlämnas skall kunna lagföras iSverige eller, om dom redan fallit, här avtjäna en påföljd som bestämts för en annan gärning än den som beslutet om överlämnande avser, eller 2.om det finns starka humanitära skäl. I stället för att skjuta upp verkställigheten i fall som avses i andra stycket får rätten besluta att överlämnandet till den utfärdande medlemsstaten sker på sådana villkor om återförande som fastställs i samförstånd med den utfärdande myndigheten. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om verk- Prop. 2003/04:7 ställighet av ett beslut om överlämnande. Paragrafen behandlas i avsnitt Tidsfrister och förfaranden vid verkställighet av beslut om överlämnande regleras i artikel 23 i rambeslutet. Frågan om uppskjutet överlämnande m.m. regleras i artikel 24. Ett beslut om överlämnande får enligt första stycket verkställas så snart det har vunnit laga kraft. Verkställigheten skall ske från den tidpunkten. Verkställighet skall normalt gå till så att de personer som utses av den utfärdande medlemsstaten hämtar den som skall överlämnas. Undantagsvis kan andra tillvägagångssätt tillämpas. Det faktiska överlämnandet av personen ombesörjs av polismyndigheten (5 §). Det torde också i flertalet fall vara polismyndigheten som kommer överens med sina utländska motsvarigheter om närmare tid och plats för överlämnandet. Skall emellertid verkställigheten senareläggas på sätt som sägs i 2 § är det åklagaren som träffar en sådan överenskommelse med myndigheterna i den utfärdande medlemsstaten. Det bör också vara åklagaren som håller polismyndigheten underrättad om när rättens beslut om överlämnande får verkställas. Har åklagaren fattat ett beslut enligt 2 § skall polismyndigheten givetvis underrättas om det nya beslutet. Av andra stycket framgår att rätten i samband med sitt beslut om överlämnande under vissa förutsättningar skall meddela ett särskilt beslut i verkställighetsfrågan. Något särskilt beslut i den frågan skall dock inte fattas om det inte finns en sådan omständighet som anges i det andra stycket. Däremot kan det vara lämpligt att rätten i beslutet som en upplysning erinrar om den lagstadgade fristen som anges i första styckets första mening. I det fall som anges i det andra styckets första punkt är förutsättningen att verkställigheten behöver skjutas upp för att den som skall överlämnas skall kunna lagföras i eller, om dom redan fallit, här avtjäna en påföljd som bestämts för en annan gärning än den som beslutet om överlämnande avser. Bestämmelsen kan även bli tillämplig om en del av en arresteringsorder avslås för att lagföring pågår i för någon eller några gärningar, men överlämnande beviljas för vissa andra gärningar. Ett alternativ till uppskjutande i ett sådant fall är att på det sätt som anges i tredje stycket överlämna med krav på återförande. Enligt det andra styckets andra punkt kan rätten besluta om uppskov med verkställigheten om det finns starka humanitära skäl. Bestämmelser om de kontakter som måste tas med den utfärdande myndigheten i en sådan situation finns i artikel 23.3 i rambeslutet. Närmare bestämmelser i den frågan kommer att meddelas i förordning. Omständigheter som kan anses vara starka humanitära skäl torde huvudsakligen vara omständigheter med avseende på den som skall överlämnas. Exempelvis kan den som skall överlämnas på grund av svår sjukdom eller liknande vara i sådant skick att han eller hon inte kan överlämnas utan risk för liv eller hälsa. Det kan antas att en sådan risk finns för den som inte har fyllt , om han eller hon på grund av ett beslut om överlämnande t.ex. tvingas bryta upp från föräldrar, skola och sin invanda hemmiljö. Det torde i allmänhet finnas skäl för åklagaren att i dessa fall inhämta utredning om den unges personliga förhållanden (se t.ex. 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare) i syfte att underlätta bedömningen av i vad mån ett överlämnande för tillfället skulle vara skadligt för den unge. I stället för att skjuta upp verkställigheten enligt andra stycket kan rätten enligt tredje stycket i samband med beslutet om överlämnande besluta att överlämnande till den utfärdande medlemsstaten sker på sådana villkor om återförande som fastställs i samförstånd med den utfärdande myndigheten (artikel 24 i rambeslutet). Kontakter med myndigheterna i den utfärdande medlemsstaten bör i likhet med övriga sådana kontakter skötas av åklagare och polismyndighet. 2 § Åklagaren kan efter samråd med den utfärdande myndigheten besluta att verkställigheten skall ske vid en viss senare tidpunkt än den som följer av 1 § 1.om omständigheter som ligger utanför de berörda staternas kontroll hindrar ett överlämnande, eller 2.om det efter rättens beslut om överlämnande har tillkommit starka humanitära skäl. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.6, ger åklagaren rätt att i vissa fall själv fatta beslut om att skjuta upp verkställigheten av ett överlämnande- beslut. Ett sådant beslut om uppskjutande får avse tiden efter de tids- frister som rätten enligt 1 § kan besluta om eller som enligt den paragrafens första stycke skall gälla om inget annat bestäms. Åklagaren kan efter samråd med den utfärdande myndigheten besluta att verkställigheten skall ske vid viss senare tidpunkt än den som följer av 1 §. Ett sådant beslut får bara fattas efter rättens beslut. Skäl som kan medföra att fristen förlängs enligt den första punkten kan vara t.ex. svårigheter att skaffa lämplig transport (artikel 23.3). De skäl som kan medföra att fristen förlängs med stöd av den andra punkten motsvarar skälen i 1 § andra stycket andra punkten. Det skall dock här vara fråga om tillkommande humanitära skäl, dvs. sådana skäl som domstolen inte har haft möjlighet att beakta. 3 § Den som skall överlämnas och är underkastad tvångsmedel kan begära att en förhandling för prövning av tvångsmedelsfrågan skall äga rum i tingsrätten från det att beslut i den frågan senast har meddelats. Paragrafen handlar om personella tvångsmedel i det fallet att det finns ett lagakraftvunnet beslut, men verkställigheten drar ut . Paragrafen har behandlats i avsnitt 8.5.2. Bestämmelsen innebär att den som enligt ett lagakraftvunnet beslut skall överlämnas och är underkastad tvångsmedel kan begära att en förhandling för prövning av tvångsmedelsfrågan skall äga rum från det att beslut i den frågan senast har meddelats. Bestämmelsen utesluter givetvis inte att frågan om omprövning väcks senare än efter föregående beslut. En förhandling skall i sådant fall äga rum . Förhandlingen äger rum inför tingsrätten även i det fallet att det är en högre rätt som meddelat det lagakraftvunna beslutet om överlämnande. 4 § Om den som skall överlämnas avger en förklaring om att han eller hon avstår från överklagande och medger att beslutet om överlämnande får verkställas, får verkställighet ske utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft. I fråga om sådan nöjdförklaring tillämpas 4 och 6 8 §§ lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Den som skall överlämnas kan påskynda verkställigheten av över- lämnandebeslutet genom att avge en nöjdförklaring enligt reglerna i 4 och 68 §§ lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. En nöjdförklaring skall lämnas innan beslutet om överlämnande har vunnit laga kraft. Av 8 § den lagen följer att en nöjdförklaring inte kan återtas och att ett överklagande från den som skall överlämnas förfaller genom nöjdförklaringen. 5 § skall biträda vid verkställighet av ett beslut om överlämnande. Om den som skall överlämnas är på fri fot, får han eller hon, om det bedöms vara nödvändigt för att överlämnandet skall kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Det praktiska genomförandet av verkställigheten sker genom polismyndighetens försorg (se även kommentaren till 1 § första stycket). Om den som skall överlämnas är på fri fot, kan han eller hon omhändertas och även tas i förvar efter beslut av polismyndigheten under högst . Förvarstagande förutsätter att en sådan åtgärd bedöms vara nödvändig för att överlämnandet skall kunna genomföras. Möjligheten att ta någon i förvar bör givetvis tillämpas med återhållsamhet. Det finns i det hänseendet anledning att erinra om den proportionalitetsprincip som gäller enligt 8 § polislagen (1984:387). 6 § Är den som skall överlämnas frihetsberövad och sker inte verkställigheten inom den tid som följer av 1 § eller, när åklagaren har fattat ett beslut enligt 2 §, från den beslutade tidpunkten, skall han eller hon försättas på fri fot. Detsamma gäller om den utfärdande myndigheten återkallar arresteringsordern. Av paragrafen framgår att en frihetsberövad person som skall överlämnas skall försättas på fri fot om inte verkställighet sker inom den tid som följer av 1 § eller, när åklagaren har fattat beslut enligt 2 §, från den beslutade tidpunkten. Detsamma gäller om arresterings- ordern återkallas. Bestämmelsen motsvarar artikel 23.5 i rambeslutet och behandlas i avsnitt 8.6. 7 § Den domstol som har meddelat ett lagakraftvunnet beslut om överlämnande skall på begäran av åklagaren upphäva beslutet 1.om det, av annan anledning än att den som skall överlämnas håller sig undan, inte har verkställts från den tidpunkt som följer av 1 § eller, när åklagaren har fattat ett beslut enligt 2 §, från den beslutade tidpunkten, eller 2.om den utfärdande myndigheten återkallar arresteringsordern. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.6 och motsvarar inte någon bestämmelse i rambeslutet. Enligt paragrafen skall ett beslut om överlämnande upphävas om den utfärdande medlemsstaten inte hämtar den som skall överlämnas (punkten 1). Upphävande av ett sådant skäl skall dock inte ske om orsaken till att verkställighet inte kommit till stånd är att den skall överlämnas har hållit sig undan. Ett beslut om överlämnande skall också upphävas om den utfärdande myndigheten återkallar en arresteringsorder eller på motsvarande sätt har förklarat att överlämnande inte längre begärs (punkten 2). En fråga om upphävande tas upp av den domstol som har meddelat det lagakraftvunna överlämnandebeslutet efter anmälan av åklagaren. Tillstånd till utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande 8 § Om överlämnande har beviljats enligt denna lag och en rättslig myndighet i den medlemsstat dit överlämnande har skett gör en fram- ställning till åklagaren om tillstånd 1.att lagföra eller straffa den som har överlämnats även för gärningar som inte omfattades av överlämnandet, eller 2.att till en annan medlemsstat i Europeiska unionen överlämna den som har överlämnats från , prövas ärendet med tillämpning av 25 kap. Behörig tingsrätt är den som prövade frågan om överlämnande. Vad som i 25 kap. sägs om tvångsmedel och frister skall inte tillämpas i de fall som avses i första stycket. Offentlig försvarare skall förordnas för den som har överlämnats. Den som har överlämnats skall ges tillfälle att yttra sig över framställningen. Tingsrätten prövar om det finns skäl att hålla en muntlig förhandling. I paragrafen regleras förfarandet vid tillstånd till utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande när ett överlämnande har skett och personen därmed inte befinner sig i . Frågan behandlas i avsnitt 12.1. Utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande regleras i artiklarna 27 och 28 i rambeslutet. Enligt första stycket prövas frågor om tillstånd till utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande av rätten. Åklagarens utredning och rättens prövning skall ske med tillämpning av de bestämmelser som enligt 25 kap. gäller vid utredning och prövningen av en begäran om överlämnande. Hänvisningen innebär bl.a. att de bestämmelser om överklagande som gäller i ett överlämnandeärende även gäller ett beslut om tillstånd till utvidgat överlämnande eller vidareöverlämnande. Prövningen skall göras vid den tingsrätt som prövat det föregående överlämnandeärendet. Av andra stycket framgår att bestämmelserna om tvångsmedel och frister inte är tillämpliga vid prövningen personen befinner ju sig i en annan medlemsstat än och uppkommer fråga om beslag kan en sådan begäran handläggas enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. En offentlig försvarare skall alltid förordnas för den som begäran avser. Rätten behöver inte hålla någon förhandling, men om en sådan äger rum skall den som har överlämnats vid förhandlingen företrädas av den offentlige försvararen. Den som har överlämnats har varken enligt rambeslutet eller den nya lagen någon rätt att personligen närvara vid förhandlingen. Den som har överlämnats skall dock ges tillfälle att yttra sig över framställningen. 9 § En framställning om rätt att till en stat utanför Europeiska unionen utlämna den som har överlämnats från till en medlemsstat i Europeiska unionen prövas av regeringen med tillämpning av 24 § lagen (1957:668) om utlämning för brott. Paragrafen behandlar den situationen att någon har överlämnats från och att den utfärdande medlemsstaten enligt artikel 28.4 i rambeslutet ansöker om att få utlämna personen till en stat utanför EU. Frågan behandlas i avsnitt 12.1. Av hänvisning till utlämningslagen följer att den utländska myndigheten skall ge in framställningen till Justitie- departementet. Överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd till Bestämmelserna i kapitlet reglerar förfarandet när en frihetsberövande påföljd som har dömts ut mot någon som begärs överlämnad (1 §) eller som har överlämnats (2 §) överförs till för att verkställas här. Rambeslutet innehåller inte några uttryckliga bestämmelser om hur detta förfarande skall vara utformat. Frågor om överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd behandlas i avsnitt 11. 1 § Har rätten med stöd av 2 kap. 6 § avslagit en begäran om över- lämnande, skall den ansvariga myndigheten i besluta om över- förande av verkställigheten av påföljden hit, om inte den utfärdande medlemsstaten motsätter sig det. Den ansvariga myndigheten får besluta att den eftersökte skall tas i förvar av polismyndigheten i avvaktan på ett beslut som sägs i första stycket. Den eftersökte får tas i förvar om det behövs för att verk- ställigheten av påföljden skall kunna påbörjas i . I första stycket anges att den myndighet i som är ansvarig för verkställigheten av en viss påföljd (se kommentaren till 8 §) under vissa angivna förutsättningar skall besluta om överförande till av en frihetsberövande påföljd som har dömts ut i utlandet. Syftet med ett sådant beslut är främst att fastställa att verkställigheten av den utländska domen skall ske i . Därigenom blir de svenska verkställighets- bestämmelserna också tillämpliga (se vidare kommentaren till 5 §). För att den ansvariga myndigheten skall kunna fatta ett sådant beslut krävs att myndigheten får kännedom om att en domstol har avslagit en begäran om överlämnande enligt en för straffverkställighet utfärdad arresteringsorder, på den grunden att den eftersökte begär att få verkställa påföljden i . Av de tillämpningsföreskrifter som kommer att meddelas i anslutning till lagen kommer det att framgå på vilket sätt den ansvariga myndigheten underrättas om en sådan dom. Den grundläggande förutsättningen för att den ansvariga myndigheten skall kunna besluta om överförande av verkställigheten till är att domstolen avslagit begäran om överlämnande på den grunden att den eftersökte begärt att få verkställa påföljden i (2 kap. 6 §). Den ansvariga myndigheten skall inte göra någon egen bedömning av om det finns förutsättningar enligt 2 kap. 6 § för att verkställigheten skall ske i den bedömningen har domstolen redan gjort. Om den eftersökte, efter att domen vunnit laga kraft, inte längre vill verkställa påföljden i har detta inte någon betydelse för den ansvariga myndighetens beslut. Om däremot den utfärdande myndigheten innan den ansvariga myndigheten fattar sitt beslut ger till känna att den motsätter sig att påföljden verkställs i , skall något beslut inte Skulle en sådan situation uppkomma skall den ansvariga myndig- Prop. 2003/04:7 heten avskriva ärendet och om personen är förvarstagen försätta denne på fri fot. Det skall understrykas att den ansvariga myndigheten inte behöver efterforska den utfärdande medlemsstatens inställning till frågan om verkställighet skall ske i . Det är i stället den utfärdande medlemsstaten som måste meddela att den motsätter sig att verkställigheten övertas. Bestämmelsen har utformats efter ett påpekande från Lagrådet. Om den ansvariga myndigheten, för att kunna fatta beslutet om överförande av verkställigheten till , behöver ytterligare information kan den kontakta behöriga myndigheter i domslandet eller via åklagaren begära den kompletterande informationen. att det i första hand är åklagaren som under utredningen inhämtar underlag för att den ansvariga myndigheten skall kunna besluta om överförande av påföljden till . Enligt det andra stycket får den eftersökte under där angivna förutsättningar tas i förvar. Ett sådant beslut torde i de allra flesta fallen behöva meddelas innan domstolens tvångsmedelsbeslut har upphört. ansvariga myndigheten bör då, innan ett sådant beslut har upphört, kunna besluta att den eftersökte skall tas i förvar så snart domstolens beslut i fråga om överlämnande har meddelats. Beslut om förvar får meddelas i avvaktan på den ansvariga myndig- hetens beslut, om det behövs för att verkställighet av påföljden skall kunna påbörjas i . Förvaret upphör så snart den ansvariga myndigheten har beslutat om verkställighet i . Då skall enligt 4 § påföljden normalt befordras till verkställighet , om inte myndigheten har beslutat något annat (se kommentaren till 4 §). någon omedelbar verkställighet inte sker gäller därefter allmänna regler om befordran av en dom till verkställighet, dvs. (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 2 § När någon som har överlämnats från skall återföras i enlighet med ett sådant villkor som avses i 3 kap. 2 §, skall den ansvariga myndigheten i besluta om överförande av verkställigheten av påföljden hit. Om återförandet sker innan den ansvariga myndigheten har fattat sitt beslut, får den myndigheten besluta att den som har återförts skall tas i förvar av polismyndigheten i avvaktan på beslutet. Den som har återförts får tas i förvar om det behövs för att verkställigheten av påföljden skall kunna påbörjas i . Om rätten i samband med överlämnandet uppställer ett villkor om att den som överlämnas skall återföras till för verkställighet här av en frihetsberövande påföljd som kan komma att dömas ut (3 kap. 2 §), bör det när beslutet översänds till den utfärdande medlemsstaten anges att myndigheterna där skall kontakta centralmyndigheten vid Justitie- departementet, om den som har överlämnats döms till en sådan påföljd. kan då underrätta den myndighet i som har ansvar för verkställighet av den påföljd som har dömts ut. osäkerhet i fråga om vilken myndighet som är ansvarig myndighet kan centralmyndigheten samråda med de svenska myndigheterna om detta. Den ansvariga myndigheten i skall i samråd med myndig- heterna i domslandet komma överens om hur och när den dömde skall Närmare föreskrifter om förfarandet kommer att meddelas i förordning. Enligt första stycket skall den ansvariga myndigheten besluta om överförande av verkställigheten till . I allmänhet bör ett sådant beslut kunna fattas redan innan personen återförs till , förutsatt att den ansvariga myndigheten har tillgång till de uppgifter som behövs för det, se kommentaren till föregående paragraf. Om det inte är möjligt att fatta beslutet innan personen återförs, kan det undantagsvis ske efter det att personen har återförts till . En sådan anledning kan vara att viss utredning saknas. I likhet med vad som gäller i den situation som beskrivs i föregående paragraf, skall den ansvariga myndighetens prövning inte omfatta huruvida det finns förutsättningar för att återföra den som har över- lämnats för verkställighet i . Inte heller i det nu beskrivna fallet har det någon betydelse om den som återförs har ändrat sig i fråga om att verkställa påföljden i . I frågor om förvar som avses i andra stycket hänvisas till kommentaren till 1 § andra stycket. Den ansvariga myndigheten bör i förevarande situation kunna besluta att den som återförs skall tas i förvar så snart han eller hon kommer till .