prop · GQ03150d2 · 2003-09-12 00:00:00 — Andelar i en värdepappersfond Andelar i en investeringsfond Kontrolluppgift skall lämnas om avyttring av andelar i en värdepappersfond eller i ett utländskt fondföretag som bedriver fondverksamhet här i landet enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Kontrolluppgift skall lämnas om avyttring av andelar i en investeringsfond eller i ett sådant (0000:00) om investeringsfonder. Kontrolluppgift om avyttring genom inlösen skall lämnas av 1.sådana fondbolag som avses i 1 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder eller, om förvaltningen av fonden har övergått till ett förvaringsinstitut, av detta, 2.andra som med tillstånd enligt 3 § den lagen bedriver sådan verksamhet som avses där, och 3.utländska fondföretag som bedriver fondverksamhet här i landet enligt lagen om värdepappersfonder. Om ett utländskt fondföretag har Kontrolluppgift om avyttring genom inlösen skall lämnas av 1.sådana fondbolag som avses i 1 kap. 2 § 6 lagen (0000:00) om investeringsfonder eller, om förvaltningen av fonden har övergått till ett förvaringsinstitut, av detta, 2.värdepappersbolag och kreditinstitut som förvaltar specialfonder enligt 1 kap. 6 § lagen om investeringsfonder, och slutit avtal med ett värdepappers- avtal med ett värdepappersinstitut institut om att ombesörja försälj- Om en andel är förvaltarregistrerad skall i stället förvaltaren lämna kontrolluppgiften. Kontrolluppgift om annan avyttring än inlösen av andelar i en värdepappersfond eller ett utländskt fondföretag som avses i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder skall lämnas av förvaltare, om andelarna är förvaltarregistrerade. Om en andel i ett utländskt fondföretag inte är förvaltarregistrerad skall kontrolluppgift lämnas av värdepappersinstitut i de fall dessa är skyldiga att upprätta avräkningsnota enligt 3 kap. 9 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Kontrolluppgift om annan avyttring än inlösen av andelar i en investeringsfond eller ett sådant fondföretag som avses i 1 kap. 8 eller 10 § lagen (0000:00) om investeringsfonder skall lämnas av förvaltare, om andelarna är förvaltarregistrerade. Om en andel i ett fondföretag inte är förvaltarregistrerad skall kontrolluppgift lämnas av värdepappersinstitut i de fall dessa är skyldiga att upprätta avräkningsnota enligt 3 kap. 9 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. av andelar i värdepappersfonder av andelar i investeringsfonder Fondbolag som skall föra eller låta föra ett register enligt 31 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder skall, då en förvaltare skall föras in i registret enligt 31 a § den lagen, lämna förvaltaren uppgifter om den genomsnittliga anskaffningsutgiften för de andelar i en värdepappersfond som tillhör en andelsägare och som har registrerats på förvaltaren i stället för andelsägaren. Vid byte av en förvaltare eller om förvaltaren inte längre skall vara införd i registret, skall den förvaltare som andelarna i värdepappersfonden flyttas från lämna den nya förvaltaren eller Fondbolag som skall föra eller låta föra ett register enligt 4 kap. 11 § lagen (0000:00) om investeringsfonder skall, då en förvaltare skall föras in i registret enligt 4 kap. 12 § den lagen, lämna förvaltaren uppgifter om den genomsnittliga anskaffningsutgiften för de andelar i en investeringsfond som tillhör en andelsägare och som har registrerats på förvaltaren i stället för andelsägaren. Vid byte av en förvaltare eller om förvaltaren inte längre skall vara införd i registret, skall den förvaltare som andelarna i investeringsfonden flyttas från lämna den nya förvaltaren eller fondbolaget uppgifter om den genomsnittliga anskaffningsutgiften för de andelar som flyttas. fondbolaget uppgifter om den Prop. 2002/03:150 genomsnittliga anskaffnings- Bilaga 5 utgiften för de andelar som flyttas. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om investeringsfonder, 2.lag om införande av lagen om investeringsfonder, 3.lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 4.lag om ändring i , 5.lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624), 6.lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar, 7.lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385), 8.lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713), 9.lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617), 10.lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, 11.lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 12.lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., 13.lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet, 14.lag om ändring i lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande, 15.lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200), 16.lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt, 17.lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483), 18.lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, 19.lag om ändring i lagen (1999:158) om investerarskydd, 20.lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229), 21.lag om ändring i lagen (2000:35) om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag, 22.lag om ändring i lagen (2000:192) om allmänna pensionsfonder (AP-fonder), 23.lag om ändring i insiderstrafflagen (2000:1086), 24.lag om ändring i lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument, och 25.lag om ändring i lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet och kammarrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om investeringsfonder Många av bestämmelserna i remissförslaget liknar i fråga om innehåll och formuleringar motsvarande bestämmelser i andra lagar på bank- och finansieringsområdet. En viss samordning har skett med det förslag till ny lag om bank- och finansieringsrörelse som granskats av Lagrådet och som avses komma att föreläggas i en proposition. Lagrådet finner det naturligt att söka undvika onödiga såväl innehållsmässiga som formella diskrepanser mellan de olika lagarna och har därför avstått från att framföra vissa förslag på den grunden att de skulle leda till svårförklarliga olikheter gentemot framför allt lagen om bank- och finansieringsrörelse. Eftersom sistnämnda lag ännu inte föreligger i slutlig form, har Lagrådet dock haft svårt att göra en detaljerad jämförelse med dess bestämmelser. Lagrådet förordar att det i den fortsatta beredningen görs en genomgång av likartade bestämmelser i de båda lagarna med sikte på en närmare samordning. Det kan ibland vara lämpligt att i en inledande paragraf ange en lags tillämpningsområde. En sådan paragraf bör då innehålla tydligt avgränsande regler eller, alternativt, mer allmänt ge en bild av vad lagen handlar om. Den föreslagna paragrafen är av annat slag. Bestämmelserna i första och tredje styckena kan föras till andra paragrafer (1 kap. 2 § och 4 kap. 1 §) medan andra stycket kan undvaras. Lagrådet förordar att paragrafen utgår och att lagen liksom den nuvarande lagen (1990:1114) om värdepappersfonder får inledas med en paragraf med definitioner. Av punkt 1 bör framgå att begreppet behörig myndighet tar sikte på utländska myndigheter (och inte också på ). Lagrådet föreslår formuleringen behörig myndighet: utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över fondföretag eller förvaltningsbolag. I punkt 15 definieras begreppet koncern. Definitionen omfattar också företagsgrupper utanför EES som enligt erkända internationella redovisningsprinciper skall lämna någon form av sammanställd redovisning. Med hänsyn till bl.a. den betydelse koncernbegreppet har i annan lagstiftning (jfr 2 kap. 5 § inkomstskattelagen /1999:1229/) bör det övervägas att använda en mer neutral beteckning, förslagsvis företagsgrupp. 2002/03:150 Bilaga 6 Det synes lämpligt att begreppen investeringsfond, specialfond och värdepappersfond förbehålls fonder vars andelar på begäran kan lösas in av andelsägare (jfr vad Lagrådet anfört under 1 §). Den effekten uppnås om definitionerna i punkterna 18 och 19 av specialfond och värdepappersfond justeras så att de inleds med en fond vars andelar kan lösas in på begäran av andelsägare och som består av - - -. I senare paragrafer i lagen (se 2 kap. 4 och 8-10 §§) används begreppen startkapital och egna medel utan att ha definierats. Vad som åsyftas är det som följer av definitionerna i punkterna 14 och 15 i artikel 1 a i UCITS-direktivet. Lagrådet förordar att startkapital och egna medel definieras i den här aktuella paragrafen genom hänvisningar till nämnda direktivbestämmelser. I sista stycket anges att bestämmelserna i lagen i tillämpliga delar skall gälla för fondverksamhet som avser specialfonder. Lagrådet förordar att det för tydlighetens skull preciseras vilka bestämmelser i lagen som skall tillämpas på sådan fondverksamhet. I paragrafen anges att bestämmelserna i lagen i tillämpliga delar skall gälla för förvaltningsbolags och fondföretags filialverksamhet i . Lagrådet förordar att det för tydlighetens skull preciseras vilka bestämmelser i lagen som skall tillämpas på sådan verksamhet. I paragrafen sägs att ett fondföretag får driva verksamhet här i landet under den firma som företaget använder i sitt hemland. Bestämmelsen, som är ny, kan ge intrycket att avsikten varit att skapa ett allmänt undantag från bestämmelserna i firmalagen (1974:156). Som framgår av författningskommentaren är paragrafen emellertid avsedd att motsvara artikel 48 i UCITS-direktivet. Denna artikel ger enligt den svenska språkversionen ett fondföretag rätten att inom hela gemenskapen använda den företagsbeteckning (t.ex. investeringsbolag eller värdepappersfond) som det använder i den stat där det hör hemma. Därmed avses inte ett företags individuella firma utan närmast beteckningen på den typ av verksamhet som fondföretaget bedriver. (I den engelska språkversionen används före exemplifieringen orden generic name, i den franska dénomination générique och i den tyska allgemeine Bezeichnungen.) För att detta skall framgå av lagen kan bestämmelsen exempelvis utformas på följande sätt: 2002/03:150 Ett fondföretag får här i landet använda samma beteckning för sinBilaga 6 verksamhet som företaget använder i sitt hemland. Lagrådet vill tillägga att rätten för ett fondföretag att använda samma beteckning för verksamheten som i sitt hemland kan medföra att det uppstår risker för missuppfattningar om vilken verksamhet som ett fondföretag bedriver. I direktivet ges därför den stat i vilken verksamheten bedrivs en möjlighet att när risk för förväxling föreligger föreskriva att beteckningen skall åtföljas av ett förklarande tillägg. Något skäl för att inte skall utnyttja denna av konsumenthänsyn dikterade möjlighet lämnas inte i remissen. I paragrafen anges att ansökan om tillstånd inte får göras innan bolaget har registrerats. Lagrådet förordar att det tillfogas en andra mening av innehåll att det i tillståndsärendet skall inges en verksamhetsplan som visar att den planerade verksamheten uppfyller de krav som ställs i lagen. Ett omnämnande av verksamhetsplanen i detta sammanhang har betydelse på så sätt att hänvisningen till verksamhetsplanen i 10 § annars blir otydlig. I första stycket anges i en andra mening att skälen för ett avslagsbeslut skall framgå av underrättelsen om beslutet. Vad som sägs i denna mening följer emellertid redan av allmänna principer (se 20 § förvaltningslagen /1986:223/), varför meningen lämpligen kan utgå. Enligt 12 § skall ett fondbolag som vill inrätta en filial i ett annat EES- land underrätta som i sin tur i normalfallet skall lämna över underrättelsen till behörig myndighet i det andra landet. I 13 § anges därefter när verksamheten i det andra landet får påbörjas. Detta är emellertid en sak för det andra landet och inte något som det finns anledning att reglera i svensk lag. Lagrådet föreslår att 13 § slopas. Av anförda skäl finns det inte heller anledning att i 14 och 15 §§ ha bestämmelser om att fondbolaget skall underrätta behörig myndighet i det andra landet. Om fondbolaget bjuder ut andelar i en värdepappersfond i ett annat EES- land torde detta i sig kunna ses som en sådan verksamhet som avses i 15 §. För att några missförstånd inte skall uppstå om räckvidden av underrättelseskyldigheten finns därför anledning att i 15 § arbeta in den 2002/03:150 bestämmelse som i förslaget finns i 16 §. Vissa delar av den föreslagnaBilaga 6 15 § synes vidare vara överflödiga och bör därför kunna utgå. I de fall som avses i 16 § förutsätts fondbolaget lämna handlingar och upplysningar till värdlandets myndigheter (jfr artikel 46 i UCITS- direktivet). Någon särskild skyldighet för att rapportera till behörig myndighet (jfr 15 § andra stycket) torde därför inte behövas i dessa fall. Med utgångspunkt i vad nu sagts bör 14 och 15 §§ (eventuellt omnumrerade) kunna formuleras på följande sätt: Om något av de förhållanden som angetts i fondbolagets underrättelse till enligt 12 § skall ändras efter det att filialen inrättats, skall fondbolaget underrätta inspektionen minst en månad innan ändringen avses att genomföras. Om - - - ändringen. som avser att driva verksamhet i ett annat land inom EES, genom att erbjuda och tillhandahålla tjänster utan att inrätta filial där, skall skriftligen underrätta . Detsamma gäller om bolaget avser att ändra en sådan verksamhet. Om verksamheten inte enbart avser att andelar i en värdepappersfond bjuds ut, skall till underrättelsen fogas en plan för verksamheten med uppgifter om vilka tjänster som skall erbjudas. skall inom en månad från det att underrättelsen togs emot lämna över den och verksamhetsplanen till behörig myndighet i det land där verksamheten skall drivas. Inspektionen skall lämna uppgift om det investerarskydd som gäller för fondbolagets kunder. I första stycket finns bestämmelser om fondbolags och förvaringsinstituts skadeståndsskyldighet när en fondandelsägare tillfogats skada. Paragrafen motsvarar bl.a. artikel 9 i UCITS-direktivet som handlar om förvaringsinstituts skadeståndsansvar. I motsats till den föreslagna paragrafen reglerar den artikeln förvaringsinstituts ansvar även i förhållande till fondbolag. En motsvarande reglering bör enligt Lagrådets uppfattning tas in också i den svenska lagen. I enlighet härmed kan första stycket andra meningen få följande lydelse: Om en fondandelsägare eller ett fondbolag tillfogats skada genom att förvaringsinstitutet överträtt denna lag eller fondbestämmelserna, skall institutet ersätta skadan. 2002/03:150 Bilaga 6 Den förlust för andelsägarna som kan uppstå till följd av ett förvaringsinstituts försummelser torde regelmässigt bestå i att fonden och därmed också andelsrätterna minskat i värde. Detta torde vara bakgrunden till den särskilda regleringen i artikel 9 i UCITS-direktivet om hur andelsägare skall kunna göra sin rätt gällande. Artikeln lämnar utrymme för olika utformning av de nationella skadeståndsreglerna. Enligt artikeln skall emellertid andelsägarna, beroende på hur rättsförhållandet mellan förvaringsinstitut, förvaltningsbolag (i direktivets mening) och andelsägare är utformat, kunna åberopa förvaringsinstitutets ansvar direkt eller indirekt genom förvaltningsbolaget. Med det senare torde avses en möjlighet för fondbolag att föra talan mot ett räkning om institutet skadat fonden. Med tanke på det antal andelsägare som en fond kan ha torde möjligheterna att föra en sådan talan vara av väsentlig betydelse för att kunna göra ansvaret gällande i praktiken (jfr 4 kap. 1 § i det remitterade förslaget). Något underlag för att nu föreslå någon sådan talerätt föreligger inte. Lagrådet anser emellertid att frågan förtjänar att övervägas närmare i lämpligt sammanhang. Bestämmelsen i 1 kap. 1 § tredje stycket om tillämpligheten av lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt bör tas in som ett sista stycke i den här aktuella paragrafen (jfr vad Lagrådet anfört under 1 kap. 1 §). Paragrafen innehåller regler för godkännande av fondbestämmelser och ändringar i sådana bestämmelser, varvid detaljerade krav uppställs endast i fråga om ändringar. Enligt Lagrådets mening finns det skäl för att samma regler i princip skall gälla för de ursprungliga fondbestämmelserna och för senare ändringar i dem. En bestämmelse i tredje stycket om att skall ange hur en underrättelse till fondandelsägarna i visst fall skall ske gäller en detalj som inte behöver regleras i lagen. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Fondbestämmelserna och ändringar i dem skall godkännas av . Godkännande skall vägras, om bestämmelserna eller ändringarna är oskäliga för fondandelsägarna. Vid godkännande av ändringar i fondbestämmelser får föreskriva att andelsägarna skall underrättas om änd- 2002/03:150 ringarna och bestämma att dessa inte skall tillämpas förrän ,Bilaga 6 dock högst , förflutit efter beslutet om godkännande. Lagrådet förordar att en bestämmelse som i remissen finns i 6 kap. 4 § överförs till nu förevarande paragraf och att den där tillfogas som ett sista stycke av följande lydelse: Om fonden är en specialfond, skall detta framgå av informationsbroschyren, faktabladet och allt övrigt reklammaterial avseende fonden. Lagrådet ser det som mest naturligt att i denna paragraf behandla alla typer av tillgångar som kan ingå i en investeringsfond. Det kan alltså också vara fråga om t.ex. likvida tillgångar (jfr artikel 19.4 i UCITS- direktivet) eller derivatinstrument som används i syfte att effektivisera fondförvaltningen (jfr 26 §). Mot bakgrund av vad nu sagts bör paragrafen, efter första stycket, kunna utformas enligt följande: Medel i en värdepappersfond får, med de begränsningar som följer av detta kapitel, placeras i fondpapper, penningmarknadsinstrument, derivatinstrument och fondandelar samt på konto i kreditinstitut. I fondens tillgångar får också ingå kontanter och andra likvida medel som behövs för förvaltningen av fonden. får använda sig av derivatinstrument i syfte att effektivisera förvaltningen av tillgångarna i en värdepappersfond. Fondbolaget skall därvid tillämpa de bestämmelser i detta kapitel som gäller för derivatinstrument. I punkt 1 uppräknas ett antal offentligrättsliga och internationella organ i vilkas finansiella instrument en värdepappersfonds medel får placeras. Bestämmelsen synes emellertid till sitt innehåll inte helt överensstämma med den bakomliggande bestämmelsen i direktivet (se regleringen om delstater) och bör därför ses över. När det gäller terminologin kan vidare anmärkas att finansiella instrument ges ut av stater snarare än av länder och att offentlig internationell organisation knappast är en helt adekvat benämning för vad som normalt betecknas som en mellanstatlig organisation. I paragrafen finns begränsningsregler som gäller för placering i fondpapper och penningmarknadsinstrument som kommer från samma emittent eller från emittenter inom en koncern. Förslaget anknyter nära till gällande lydelse av 19 § lagen om värdepappersfonder. Detta hindrar inte att lagtexten är svårtillgänglig och att det exempelvis är svårt att förstå att med uttrycket sådana tillgångar i punkt 2 avses fondpapper och penningmarknadsinstrument vilkas värde är lägre än av fondens värde men högre än . Paragrafens innebörd torde framgå tydligare med exempelvis följande formulering: I en värdepappersfond får, om inte annat följer av andra stycket, fondpapper och penningmarknadsinstrument från en och samma emittent inte uppgå till av fondens värde. Fondpapper och penningmarknadsinstrument från en och samma emittent får uppgå till 1.högst av fondens värde om de är utgivna eller garanterade av en stat eller av en kommun eller en statlig eller myndighet i ett land inom EES eller av en mellanstatlig organisation i vilken en eller flera stater inom EES är medlemmar, 2.högst av fondens värde om de består av obligationer utgivna av ett kreditinstitut som har sitt säte i ett land inom EES och som enligt författning är underkastat särskild offentlig tillsyn avsedd att skydda innehavare av institutets obligationer, under förutsättning att det sammanlagda värdet av fondens innehav av sådana obligationer är högst 80procent av fondens värde, och 3.högst av fondens värde i andra fall än som sägs under 1 eller 2, under förutsättning att det sammanlagda värdet av sådana tillgångar som har högre värde än som sägs i första stycket är högst av fondens värde. I en värdepappersfond får det inte ingå fondpapper och penningmarknadsinstrument som getts ut av emittenter i en och samma koncern till sammanlagt av fondens värde. I andra stycket anges först att ett konto får ha en bindningstid och därefter att medlen på kontot oavsett bindningstid måste vara tillgängliga för fonden med omedelbar verkan efter uppsägning. Det är svårt att förstå hur dessa båda element kan förenas med varandra. Med ledning av de förklaringar som lämnats i remissen kan Lagrådet tänka sig en formulering av följande slag: Kontot får ha en bindningstid . Oavsett bindningstiden måste emellertid villkoren för kontot vara sådana att det finns 2002/03:150 möjlighet att genom uppsägning göra medlen tillgängliga förBilaga 6 Enligt lagtexten liksom i den svenska versionen av UCITS-direktivet men däremot inte i t.ex. den engelska kan den underliggande tillgången bestå av t.ex. en räntesats. En procentsats kan omöjligen vara en tillgång. Med en justering i detta och vissa andra hänseenden kan paragrafen formuleras på förslagsvis följande sätt: Medel i en värdepappersfond får placeras i derivatinstrument, om dessa omsätts på en reglerad marknad enligt 3 § och 1.underliggande tillgångar utgörs av fondpapper, penningmarknadsinstrument eller utländska valutor, antingen direkt eller till följd av att derivatinstrumenten hänför sig till finansiella index, räntesatser eller valutakurser, samt 2.sådana underliggande tillgångar enligt fondbestämmelserna får ingå i fonden. Medel får också placeras i derivatinstrument enligt första stycket som handlas direkt mellan parterna, om 1.motparten omfattas av tillsyn och tillhör de kategorier av företag som godkänts som motparter av , och 2.derivatinstrumenten är föremål för en daglig, tillförlitlig och kontrollerbar värdering och de på fondbolagets begäran kan säljas, lösas in eller avslutas genom en utjämnande transaktion till ett rimligt värde. Med vissa preciseringar i framför allt första stycket kan paragrafen ges följande lydelse: De gränser som anges i 6 § tillämpas, med de ytterligare begränsningar som kan följa av 21 och 22 §§, på motsvarande sätt i fråga om exponeringar mot emittent som gett ut de fondpapper eller penningmarknadsinstrument som utgör underliggande tillgång i derivatinstrument. Vad nu sagts gäller inte i fråga om indexbaserade derivatinstrument som ingår i en indexfond enligt 7 §. En värdepappersfonds sammanlagda exponeringar som hänför sig till derivatinstrument får inte överskrida fondens värde. Exponeringarna skall beräknas med hänsyn till värdet av underliggande tillgångar, motpartsrisken, kommande marknadsrörelser, derivatinstrumentens återstående löptid och den tid som finns tillgänglig för att lösa in instrumenten. 2002/03:150 Bilaga 6 Om ett fondpapper eller ett penningmarknadsinstrument innefattar ett derivatinstrument, skall även detta beaktas vid beräkning av exponeringar enligt första och andra styckena. I konsekvens med vad som föreslagits i fråga om 11 och 13 §§ kan paragrafen inledas på följande sätt: I en värdepappersfond får, med de ytterligare begränsningar som kan följa av 21 och 22 §§, exponeringen mot - - - . I paragrafens första stycke ställs krav på att informationsbroschyrer och faktablad, i fall då medlen i en värdepappersfond till en betydande del placeras i fondandelar, skall innehålla uppgift om de högsta avgifter som kan tas ut både av det placerande fondbolaget och för de fonder i vilka medlen avses att placeras.