prop · GR0348 · 2003-12-29 00:00:00 — Ett äktenskap ingås inte av tvång på grund av att det ingås genom ombud, men i vissa fall kan det hända att ombudet tar sina instruktioner från någon annan än den som ombudet företräder. Bestämmelserna i vigsellandet kan också vara sådana att den som ingår äktenskapet inte har någon egen rätt att besluta i frågan. Om äktenskapet i sådana fall har ingåtts mot den en- skildes vilja är tvånget att anse som så allvarligt att äktenskapet inte bör godtas. Tillämpningen utanför situationer av det slag som beskrivits bör vara ytterst begränsad och bör komma i fråga endast när det tvång som utövats tveklöst är stötande. Lagrådet anför att de angivna exemplen närmast ger uttryck för att erkännande skall kunna nekas även i andra fall än då det förekommit ett bakomliggande tvång och ifrågasätter om inte regeln bör ta sikte på det förhållandet att ett frivilligt samtycke inte har lämnats. Enligt regeringens bedömning finns ett särskilt behov av att peka ut att just tvångssituationer inte accepteras. Betecknande för de exempel som ges är att någon eller några utnyttjar sin faktiska maktställning för att åstadkomma att en annan person blir gift mot sin vilja. Avsikten är alltså att erkännande skall nekas med stöd av regeln endast då det förekommit tvång. Vad som avses med tvång i denna civilrättsliga regel behöver inte med nödvändighet sam- manfalla med det som kan betecknas som olaga tvång enligt brotts- balken. Ges regeln ett sådant vidare omfång som Lagrådet är inne på förlorar den i tydlighet och därmed en del av sin normgivande funktion. Regeringen är därför inte beredd att ändra bestämmelsens utformning i anledning av Lagrådets synpunkter i denna del. framhåller att skattemyndigheten vid tillämpning av regeln skulle komma att ställas inför svåra bedömningar som typiskt sett är domstolsuppgifter, exempelvis vid avgörande av om det förekommit en straffbar handling enligt svensk lag. Att den föreslagna ordningen ställer krav på den som skall ta ställning till om ett utländskt äktenskap skall erkännas i är givet. Svårigheterna skall dock inte över- drivas. Det är egentligen inte fråga om att den handläggande myndig- heten åläggs någon ny typ av uppgift. skall skattemyndig- heten vid registrering i folkbokföringen bedöma giltigheten av utländska äktenskap. Betydelsen av en invändning om tvång kan komma upp i en sådan bedömning, exempelvis då vigsellandets lag föreskriver att äkten- skapet är formellt ogiltigt om det ingåtts under tvång. En invändning om tvång måste också bedömas mot bakgrund av det allmänna ordre public- förbehållet. Tillämpningen av den nya regeln föranleder bedömningar av samma slag. Eftersom det vid tvång rör sig om en brist i förutsättningarna som vanligen inte är synlig är det tydligt att det för att frågan skall bli aktuell krävs att tvånget påtalas. uppger att det torde vara ytterst sällan som någon av makarna uppger att tvång förekommit i Prop. 2003/04:48 samband med att deras äktenskap skall registreras i folkbokföringen och att det snarare torde ske . Avsikten är inte att den handläggande myndigheten för bedömningen av äktenskapets giltighet skall utreda om det förekommit tvång. Väcks frågan får den bedömas utifrån de uppgifter som finns tillgängliga. Kravet på den bevisning som behövs för att erkännande skall nekas bör inte ställas alltför högt. Det bör vara tillräckligt att det görs sannolikt att tvång förekommit. För att undvika att bestämmelsen blir svår att tillämpa bör beviskravet framgå av lagtexten. Vissa ytterligare frågor om bedömningen av tvånget berörs i författ- ningskommentaren. Undantag vid särskilda skäl I somliga fall skulle tillämpningen av en regel om att neka erkännande av äktenskap som är oförenliga med svenska äktenskapshinder och av tvångsäktenskap leda till ett resultat som inte är rimligt. Utan möjlighet att ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet kan konsekvenser- na av bestämmelsen bli alltför vittgående. Det är därför nödvändigt att till preciseringen av de fall i vilka erkännande skall vägras foga en möjlighet att göra undantag om det finns särskilda skäl. Den omständighet som skulle ha hindrat äktenskapet enligt svensk lag kan senare ha ändrats så att det för bedömningen inte längre finns något hinder. Beträffande det fall att hindret bestått i ett tidi- gare ingånget äktenskap framstår det inte som påkallat att neka det senare äktenskapet erkännande om det tidigare äktenskapet upplösts. Undantag bör därför kunna göras i denna situation. Det förhållandet att en under- årig senare kommer upp i den ålder då äktenskap är tillåtet bör däremot inte medföra att äktenskapet erkänns. I annat fall får regeln inte avsedd effekt i fråga om barnäktenskap. Huvudskälet mot giftermål är att den unge inte är mogen att göra de överväganden detta är förenat med. Legitimeras ett för tidigt ingånget äktenskap enbart på den grunden att 18-årsdagen inträtt får den unge inte tillfälle att i mogen ålder ta ställning i frågan om att ingå äktenskap. Den ursprungliga bristen kan således sägas kvarstå oberoende av personens stigande ålder. kan anknytningen till , exempelvis när den består i ett svenskt medborgarskap för en av personerna, som kanske är medborgare även i annat land, vara mindre stark. Frågan om erkännande kan också bli aktuell först efter vigseln och anknytningen till kan ha varit mycket svag. Parterna kan då ha inrättat sig efter att de är gifta. Om ett nekat erkännande kan antas få allvarliga negativa konsekvenser för dem bör det finnas möjlighet att erkänna äktenskapet. I vissa situationer bör ett äktenskap som annars inte skulle accepteras på grund av huvudregeln kunna erkännas av hänsyn till barn som mannen och kvinnan har tillsammans. Behov av att göra undantag kan också finnas i fall då det skulle ha funnits möjlighet till dispens från ett äktenskapshinder i svensk lag, men den saken inte har prövats. Undantaget för särskilda skäl är inriktat på omständigheterna i det en- skilda fallet, och bedömningen är av samma natur som den som skall göras vid tillämpning av det allmänna förbehållet för ordre public. Enligt regeringens bedömning gör det inte prövningen svårare än den som skall ske , utan på grund av den precisering som görs snarare enklare. Som tidigare nämnts tillstyrker Lagrådet inte att det införs en regel av detta slag. Förslaget till en bestämmelse om undantag vid särskilda skäl inger enligt Lagrådet betänkligheter utifrån skilda aspekter. Lagrådet sätter ett frågetecken för möjligheten att vid bedömningen ta hänsyn till barn till parterna. Lagrådet menar att den innebär att hänsyn tas till andra omständigheter än sådana som är hänförliga till parterna själva och att en sådan rättstillämpning skulle kunna motverka de strävanden till skydd för den underårige som lagändringen är avsedd att utgöra. Lagrådet befarar att det finns en risk för att underåriga utsätts för ett för tidigt föräldraskap i syfte att få äktenskapen erkända här i landet. Att helt utesluta barn i relationen dvs. i första hand gemensamma hemmavarande barn, men även hemmavarande barn till en av parterna från övervägandena om erkännande av barnäktenskap skulle enligt regeringens mening inte vara förenligt med barnets bästa. I frågan är det tydligt att intresset av att skydda unga mot för tidiga äktenskap ställs mot intresset av att tillgodose behovet hos ett hemmavarande barn av kontinuitet i relationen. Finns det ett hemmavarande barn måste det mindre barnets intresse liksom vid motsvarande bedömning enligt ordre public-regeln kunna beaktas och tilläggas betydelse. Ett sådant synsätt ligger också i linje med FN:s konvention om barnets rättigheter. Regeringen delar inte heller Lagrådets farhågor om för tidiga föräldra- skap. Huvudregeln om att barnäktenskap inte erkänns bör tvärtom verka i motsatt riktning och alltså motverka för tidiga föräldraskap. Man måste också hålla i minnet att hemmavarande barn inte automatiskt medför att ett äktenskap erkänns. Som alltid måste även i dessa fall en helhets- bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet göras. Lagrådet noterar i sammanhanget att lagrådsremissen inte går in på frågan om det vid bedömningen av särskilda skäl finns utrymme för att presumera att mannen i relationen är far till ett barn som fötts efter att parterna ingått äktenskapet enligt utländsk lag. Frågan om vem som rättsligt sett är att anse som far till ett barn bestäms av de tillämpliga rättsreglerna på området. I förhållanden med internationell anknytning, vilket det är frågan om här, bestäms det enligt de internationellt privaträttsliga reglerna vilket lands lag som är tillämp- lig. I vissa fall följer det av en presumtion vem som skall anses vara far till barnet. För den bedömning av särskilda skäl som diskuteras kan det för- väntas mycket sällan finnas anledning att ifrågasätta parternas uppgifter om föräldraskapet. Det är också de faktiska relationerna till eventuella barn som bör få betydelse. Som framgår av vad som tidigare nämnts bör man ta hänsyn till ett hemmavarande barn även om det inte skulle vara barn till den ena av parterna. Lagrådet ifrågasätter regeln om undantag vid särskilda skäl även i några ytterligare avseenden, vilket vi återkommer till nedan. Skillnader mellan svenska och utländska äktenskap, m.m. Några remissinstanser pekar på att de föreslagna erkännandereglerna och därmed även nuvarande ordning innebär att utländska äktenskap behandlas på annat sätt än motsvarande svenska äktenskap. Ett äktenskap som har ingåtts inför en svensk myndighet anses t.ex. inte ogiltigt om det ingåtts i strid mot ett äktenskapshinder. Även Lagrådet pekar på denna skillnad. Frågan om giltigheten av en svensk vigsel är inte jämförbar med frågan om erkännande av ett utländskt äktenskap. Förutsättningarna för till- komsten av ett svenskt äktenskap är helt styrt av de svenska lagreglerna. Genom hindersprövningen och genom vigselförrättarens skyldighet att kontrollera att hindersprövning gjorts och att inget hinder kommit fram säkerställer man att äktenskap inte ingås i strid mot äktenskapshindren. Genom formerna för vigselförrättningen garanteras frivilligheten. I andra länder kan formerna vara annorlunda; där utgör t.ex. låg ålder inte alltid hinder mot ett äktenskap. Vad följden av en vigsel i strid mot de svenska bestämmelserna skall vara är både från principiell och från praktisk utgångspunkt en annan fråga än den om ett äktenskap som har ingåtts i ett annat land i enlighet med där gällande bestämmelser kan accepteras av den svenska rättsordningen. För ett utländskt äktenskap rör det sig inte om hur ett rättsstridigt ingånget äktenskap skall hanteras, utan om att dra gränserna för vad som kan godtas i fråga om avvikelser från de svenska reglerna för ingående av äktenskap. Några remissinstanser diskuterar som ett alternativ att först erkänna äktenskapet och därefter tvångsvis ogiltigförklara eller upplösa det. Även Lagrådet synes förorda en sådan lösning. Som tidigare anförts framstår det inte som en konsekvent ordning och regeringens mening är att det skulle vara ett steg i fel riktning. Det är inte heller motiverat att i detta sammanhang överväga att införa en möjlighet till ogiltigförklaring eller återgång av inhemska äktenskap på materiell grund, vilket föreslås i ett remissyttrande. Det är i praktiken mycket sällsynta fall och det är möjligt att enkelt upplösa sådana äkten- skap genom äktenskapsskillnad. Sammantaget är alltså de påpekade skillnaderna motiverade. Några remissinstanser befarar att den föreslagna regeln kan skapa osäkerhet för myndigheter och enskilda i frågan om ett utländskt äkten- skap kan göras gällande här eller inte. Också Lagrådet befarar att möjlig- heten att göra undantag vid särskilda skäl i enskilda fall kan leda till oklarhet om en persons civila status. Lagrådet framhåller att det kan leda till att skilda myndigheter bedömer saken olika om något rättskraftigt av- görande inte meddelats. I den del regeln avser tvångsäktenskap är den i princip ett för- tydligande av vad som får anses gälla på grund av det allmänna ordre public-förbehållet. I sak skiljer sig inte effekterna av tillämpningen av den föreslagna regeln från den av tillämpningen av nu gällande rätt. Regeln är mer konkret och tydlig och det bör göra tillämpningen mer förutsebar. I författningskommentaren behandlas frågan om vad som utgör särskilda skäl utförligt. Det är riktigt att skilda myndigheter kan göra olika bedömningar i frågan om ett visst äktenskap skall erkännas eller inte, beroende på Så är det redan med dagens regler. Det är en fördel att det finns en sådan flexibilitet. Vad som i en situation är en rimlig lösning behöver inte vara det i en annan. Ett vanligt exempel i litteraturen är att ett polygamiskt äktenskap nekas erkännande, men att barn födda i en sådan relation betraktas som barn födda av gifta föräldrar i fråga om rätt till arv. I den mån osäkerhet om rättsförhållandet uppstår, bör den, liksom med gällande regler, kunna motverkas med en talan i domstol av någon av parterna. Svensk domstol är, under förutsättning av viss svensk anknyt- ning, behörig att pröva en fråga om en man och en kvinna är förenade i äktenskap med varandra (3 kap. 1 och 2 §§ lag). Enligt regeringens bedömning finns det inte något praktiskt behov av att, som en remissinstans föreslår, inrätta en särskild ordning för pröv- ning på begäran av en part eller myndighet av huruvida ett äktenskap som ingåtts i utlandet gäller i eller inte. Lagrådet ställer sig tveksam till förslaget med hänsyn till att även förhållanden som råder efter det att äktenskapet ingåtts skall kunna påverka bedömningen. Lagrådet jämför härvid förutsättningarna för att godkänna en formellt ogiltig svensk vigsel med de föreslagna förut- sättningarna för att göra undantag från regeln om att inte erkänna vissa formellt giltiga utländska äktenskap och ifrågasätter varför kriterierna skiljer sig åt. En svensk vigsel som är formellt ogiltig kan godkännas i efterhand om det finns synnerliga skäl (4 kap. 2 § tredje stycket ). Ett utländskt äktenskap kan i motsvarande situation, dvs. vid ogiltighet på grund av formfel, godkännas om det finns synnerliga skäl (1 kap. 8 § lag). I båda fallen är det möjligt att vid bedömningen ta hänsyn till senare inträffade förhållanden. Kriterierna skiljer sig alltså inte åt. Även i de fall det är aktuellt att bedöma om ett äktenskap med stöd av dagens ordre public-förbehåll inte skall erkännas kan man ta hänsyn till omständigheter som hänför sig till tiden efter äktenskapets ingående. Den föreslagna regeln ligger alltså väl i linje med gällande ordning. Lagrådet påpekar att det är oklart från vilken tidpunkt äktenskapet får giltighet i i det fall det finns särskilda skäl att inte tillämpa regeln om att neka erkännande. I det sammanhang ett utländskt äktenskap erkänns anses det naturligen ha bestått från den tidpunkt då det ingicks. Avsikten är att detta skall gälla även med den nu föreslagna ordningen. äktenskapet uppkommit får bestämmas med utgångspunkt från i första hand de regler som gäller i det land där det ingicks. Vanligt är att ett äktenskap ingås vid en vigselförrättning. Det finns också rättsordningar enligt vilka äktenskap kan ingås utan någon särskild vigselakt eller något beslut av en myndighet. Sammantaget är regeringen inte beredd att frånfalla förslaget i anled- ning av de synpunkter Lagrådet har. En tydligare regel om när ett utländskt äktenskap anses giltigt till formen vid föreslår i samman- hanget att den nuvarande lagregeln om när ett äktenskap som ingåtts utomlands anses giltigt till formen skall förtydligas. Grundregeln är att Prop. 2003/04:48 ett äktenskap anses giltigt till formen om det är giltigt i den stat där det ingicks (1 kap. 7 § lag). Ett äktenskap anses också giltigt till formen om det ingåtts inför någon som av en främmande stat förordnats att förrätta vigsel i en annan främmande stat och är giltigt i den stat som meddelat förordnandet. Samma sak gäller ett äktenskap som är giltigt enligt lagen i den eller de stater där mannen och kvinnan var medborgare. Lagregeln anger inte uttömmande i vilka fall ett utländskt äktenskap anses giltigt till formen och även andra situationer där ett äktenskap anses giltigt kan alltså tänkas. Ett exempel som inte anges i lagregeln men som särskilt omnämnts i lagens förarbeten är det fallet att äkten- skapet anses giltigt till formen enligt lagen i det land där mannen och kvinnan har hemvist (prop. 1973:158 s. 102). Detta hör klart till de fall i vilka erkännande kan ske, även om rättsläget beträffande andra fall kan te sig oklart. Att det inte medtagits i lagtexten får ses mot bakgrund av den mindre betydelse hemvistet tidigare haft som anknytningsfaktor på rättsområdet. föreslår att även detta fall nu anges i 1 kap. 7 §. Regeringen instämmer i att ett sådant förtydligande bör göras. Justeringen får närmast ses som en följdändring med anledning av de föreslagna ändringarna av lagvalsreglerna och innebär inte någon ändring av rättsläget. 6Förbättrade möjligheter till äktenskapsskillnad utan betänketid Regeringens förslag: En make skall ha rätt till omedelbar skilsmässa om det görs sannolikt att maken har tvingats att ingå äktenskapet eller om maken har gift sig utan tillstånd. Även allmän åklagare skall kunna föra talan om äktenskapsskillnad i sådana fall. Motsvarande skall gälla för registrerat partnerskap. Promemorians förslag stämmer i allt väsentligt överens med re- geringens (se promemorian s. 93 f.). Remissinstanserna: Hovrätten över och avstyrker för- slaget med hänvisning till att betänketiden sällan är ett problem och att äktenskapsskillnadsfrågan av princip bör avgöras enligt objektiva kriterier. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Den enda begränsning som råder i fråga om rätt till äktenskapsskillnad är att en betänketid måste löpa i vissa fall. Betänketiden är avsedd att så långt det är möjligt förebygga förhastade beslut om skilsmässa i fall där det finns barn i familjen att ta hänsyn till. Det anses också vara en rimlig utgångspunkt att en make som motsätter sig skilsmässa medges ett visst anstånd innan en upplösning av äktenskapet kommer till stånd. Anståndet fungerar även som en be- tänketid, i första hand för den make som har begärt skilsmässa. Rätt till omedelbar äktenskapsskillnad finns om äktenskapet ingåtts i strid mot ett äktenskapshinder som man inte kan få dispens från. rätt motiveras av att äktenskapet ingåtts i strid mot gällande regler. Även samhället har ett intresse av att dessa felaktigt ingångna äktenskap blir upplösta. Visserligen kan det sägas att betänketiden inte är någon betungande in- skränkning i rätten till äktenskapsskillnad. Samma skäl som motiverar den rätt till omedelbar skilsmässa som finns vid absoluta äktenskaps- hinder kan dock anföras för att en sådan rätt skall finnas om äktenskaps- hindret i fråga om ålder åsidosatts eller äktenskapet visar sig ha ingåtts under tvång. Även från allmän synpunkt kan det vara lika angeläget att upplösa ett äktenskap i dessa fall. I vissa situationer ter det sig rent av stötande att kräva att betänketid skall iakttas. Som exempel kan nämnas det fallet att en make har dömts för olaga tvång för att han eller hon har tvingat fram giftermålet och det fallet att ett äktenskap har ingåtts med någon som är mycket ung. Vidare är det lämpligt att möjligheten att vinna omedelbar äktenskaps- skillnad och att upplösa äktenskapet genom talan av åklagare så långt det är praktiskt motiverat motsvarar vad som gäller i fråga om erkännande av utländska äktenskap. Om ett utländskt äktenskap som ingåtts under tvång eller av en underårig kan nekas erkännande finns inte något principiellt skäl att upprätthålla ett krav på betänketid om ett liknande svenskt äkten- skap felaktigt kommit till stånd. Det allmännas intresse av att äktenskapet inte accepteras är detsamma. På grund av det anförda föreslår regeringen att 5 kap. 5 § äktenskaps- balken ändras så att även tvång att ingå äktenskapet och åsidosättande av äktenskapshindret beträffande ålder ger rätt till omedelbar äktenskaps- skillnad. Åklagarens rätt att föra talan bör omfatta också dessa fall. Det finns fler fall i vilka rimligheten av kravet på betänketid kan ifrågasättas. vid förordar att även andra situationer där det finns en allvarlig brist i en parts vilje- förklaring skall omfattas av regeln. Lagrådet anser, liksom när det gäller frågan om att inte erkänna tvångsäktenskap, att frågan bör belysas i ett vidare perspektiv innan ställ- ning tas till förslaget. Lagrådet efterlyser en översyn av vad som skall gälla i fråga om sådana äktenskap som ingås av misstag, under svek eller av personer med bristande rättskapacitet. Regeringen instämmer i att rättsläget i de avseenden som Lagrådet berör inte är helt klart. När det gäller tvångsäktenskap finns ett faktiskt behov av ändrade regler. Det är angeläget att dessa regler kan träda i kraft . De ändringar som föreslås i fråga om tvångsäktenskap har inte ett sådant samband med de övriga frågor som Lagrådet tar upp att det finns skäl att göra en vidare översyn i detta sammanhang. Det kan dock finnas anledning att återkomma till dessa frågor i ett annat lämpligt sammanhang. Det är en grundläggande förutsättning för äktenskapet att det ingås av parternas fria vilja. Genom möjligheten till omedelbar äktenskapsskillnad om äktenskapet ingåtts under tvång blir det än tydligare att ett sådant äktenskap inte accepteras av den svenska rättsordningen. För att möjligheten skall vara praktiskt användbar bör det inte ställas alltför höga beviskrav i frågan om tvång förekommit. Med tanke på det obehag som torde vara förknippat med en talan av detta slag finns det inte anledning att anta att det skulle inbjuda till missbruk av regeln. bör vara tillräckligt att det görs sannolikt att äktenskapet har ingåtts under tvång. För att underlätta tillämpningen bör beviskravet framgå av bestämmelsen. För att läggas till grund för ett beslut om omedelbar äktenskapsskillnad bör tvånget som regel ha varit av sådan karaktär att det har utgjort en straffbar handling. Det kan dock inte helt uteslutas att det även före- kommer andra situationer i vilka det utövade tvånget framstår som så allvarligt att kravet på betänketid inte bör upprätthållas. I författnings- kommentaren ges ett sådant exempel. Lagrådet är, som framgår i avsnitt 5, av den meningen att det angivna exemplet närmast ger uttryck för att rätt till omedelbar äktenskapsskill- nad skall kunna föreligga även i andra fall än då det förekommit ett bakomliggande tvång. Lagrådet ifrågasätter om inte regeln därför bör ta sikte på det förhållandet att ett frivilligt samtycke inte har lämnats. Som tidigare nämnts är det regeringens bedömning att det finns ett sär- skilt behov av att peka ut att just tvångssituationer inte accepteras. Regeringen är därför inte beredd att ändra bestämmelsens utformning i anledning av Lagrådets synpunkter. I denna del kan hänvisas till vad som sägs i avsnitt 5. Åklagaren tillvaratar det allmännas intresse av att upplösa äktenskap som inte är önskvärda. Eftersom ett äktenskap i vissa fall bör accepteras av samhället trots att det har ingåtts i strid mot ett äktenskapshinder har åklagaren inte någon absolut skyldighet att föra talan i de fall där det kan ske enligt nuvarande regler (prop. 1973:32 s. 144). I de situationer som regeringen nu föreslår att åklagaren skall få möjlighet att föra talan i är det än tydligare att åklagaren har att göra en intresseavvägning. Åklaga- ren måste överväga vilka negativa konsekvenser en framtvingad upp- lösning av äktenskapet kan få för de personer som berörs av upp- lösningen. Upplösning skall eftersträvas om det är motiverat av omsorg om den enskilde eller om det från allmän synpunkt framstår som stötande att låta äktenskapet bestå. Denna bedömning är av samma slag som den åklagaren har att göra då en talan om äktenskapsskillnad enligt den nu gällande regeln övervägs.