prop · GQ0385 · 2003-03-20 00:00:00 — genom tilläggsdirektiv (dir. 1998:82) åt utredaren att med förtur analysera behovet och konsekvenserna av att undanta kunder med låg elförbrukning från grundprincipen om timvis mätning av elanvänd- I samband med beredning av prop. 1997/98:159 Genomförandet av och rådets direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el, m.m. redovisade i betänkandet 1998/99:NU4 Vissa elmarknadsfrågor som sin uppfattning att LEKO- utredningens uppdrag borde skärpas och preciseras på visst sätt i de små enlighet med förslag (rskr. 1998/99:53). I regeringens proposition om införande av schablonberäkning på el- marknaden (prop. 1998/99:137) föreslog regeringen bl.a. att systemet med leveranskoncession skall upphöra i och med införandet av schablon- beslutade i enlighet med re- geringens förslag (bet. 1999/2000:NU4, rskr. 1999/2000:1). (dir. 1999:19) i uppdrag att med förtur behandla vissa frågor som sammanhängde med införandet av schablonberäkning av elleveranser. Utredningen fick i uppdrag att bl.a. överväga om mät- periodens längd bör regleras och om elräkningen bör baseras på faktisk förbrukning. I slutbetänkande Småskalig elproduk- tion samt mätning och debitering av elförbrukning (SOU 1999:95), som presenterades , anger utredningen att ett avskaf- fande av preliminärdebiteringen genom tätare mätperioder främst medför tre typer av fördelar att kvaliteten i schablonberäkningen kan förbättras, att kunden vid varje räkningstillfälle endast betalar för den el han faktiskt förbrukat, samt att en ökad uppmärksamhet på elförbrukningen kan öka kundens be- nägenhet att spara energi. Utredningen fann dock inte tillräckliga skäl för att rekommendera ett avskaffande av preliminärdebiteringen. Svårigheten bestod i att bedöma de fördelar och de kostnader som ett avskaffande av preliminärdebite- ringen skulle innebära. Mot en snabb förändring talade också det faktum att elmarknadens aktörer var fullt upptagna med att införa, och anpassa sig till, schablonavräkningsreformen. Mot bakgrund av den utredning som gjort på upp- drag av regeringen bedömer regeringen att det nu är möjligt att införa tätare mätaravläsningar samt sänka gränsen för timvis mätning. Rege- ringen redovisar sin bedömning i dessa frågor i avsnitten 8.2 och 8.3. Regeringen önskar i sammanhanget erinra om att ett långsiktigt perspek- tiv i dessa frågor måste finnas. Mätsystem är dyra att investera i när det Prop. 2002/03:85 gäller många kunder och det är viktigt att marknadens aktörer får signaler som sträcker sig över . Det är mycket viktigt att inves- teringsbeslut som tas av branschen fattas på riktig grund. Nya investe- ringar till följd av ändrade legala krav drabbar i slutändan konsumen- terna. En alltför kortsiktig strategi kan även undergräva förtroendet för elmarknadens funktion. Regeringens bedömning: Elnätsföretagen bör vara skyldiga att läsa av elmätarna samt rapportera mätvärden för samtliga kunder minst en Kraven på mätning, avläsning och rapportering för samtliga kunder bör vara obligatoriska senast den förslag: Överensstämmer med regeringens be- Dock föreslog att de nya kraven borde in- föras i två etapper. I den första etappen bör elanvändare med en årsför- brukning som överstiger 8 000 kWh omfattas och den bör vara genom- Den andra etappen som omfattar de övriga uttags- punkterna bör kunna vara avslutad , dvs. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna anser att förslag om avläsning är bra då det gyn- nar konsumenternas ställning på elmarknaden. Statskontoret, RRV, ESV samt anser dock att eko- nomiska uppskattningar är mycket osäkra. egen analys av den samhällsekonomiska situationen till följd av försla- Den analysen pekar på en samhällsekonomisk förlust om systemet med avläsning införs. anser att fyra avläs- ningar för kunder med en större förbrukning än 8 000 kWh är ett rimligt krav. och anser att grän- sen på 8 000 kWh kan accepteras men att tätare avläsning för mindre kunder inte är befogat. , som infört timvis mätning för samtliga sina kunder, anger att de faktiska kostnaderna är lägre än de som anges i rapporten och att det finns andra besparingseffekter som kan uppnås med ett system med tätare mätaravläsningar. Skälen till regeringens bedömning: Avregleringen av den svenska elmarknaden syftade till en ökad valfrihet för konsumenter och ett effek- En av regeringens viktigaste uppgifter vad gäller elmarknaden är att vårda elmarknadsreformen och att bevaka att elmark- naden fungerar som det är tänkt och föreslå åtgärder där elmarknadens funktion kan förbättras. Regeringen anser att tätare mätaravläsning är en sådan åtgärd som skulle förbättra elmarknadens funktion. delar bedömning att mätning av elförbrukning bör Detta är dock förenat med betydande kostnader och de nya kraven bör därför introduceras med relativt lång övergångstid. Enligt gällande regelverk, förordning (1999:716) om mätning, beräkning och rapportering av överförd el, skall nätägaren läsa av mätare minst en gång . Med tätare mätaravläsningar skulle kunderna kunna få en bättre avstämning och en mer direkt koppling mellan förbrukning och fakturering. Sannolikt skulle förutsättningarna öka för en debitering efter faktisk förbrukning. debiteras de flesta kunder efter en beräk- nad förbrukning och avstämning sker en gång då mätaren läses av. Den preliminära förbrukningen bygger på tidigare års förbrukning och om en elkund ändrat sitt förbrukningsmönster i någon riktning innebär det att den preliminära förbrukningen kan avvika avsevärt från den verk- liga förbrukningen, speciellt för kunder med hög elförbrukning. Exempel finns där nätföretagen inte läst av elmätaren vilket medfört att vissa kunder fått en avsevärd avvikelse i förbrukningen, med mycket höga elräkningar som följd när avstämning sedan skett. Månads- vis avläsning ger även kunderna förbättrad information om elförbruk- ningen vilket kan skapa incitament till förändrad energiförbrukning. Detta är positivt då de energibesparingsåtgärder som finns hos slutkun- derna bygger på information och förståelse för förbrukning och debite- ring. Regeringen anser även att ökad information till kunderna skulle kunna öka rörligheten på elmarknaden och få fler kunder att utnyttja möjligheten att byta elleverantör. Ett införande av avläsning innebär även en utveckling mot användning av fjärravlästa system vilket underlättar avläsning av elmä- tare med tätare intervall. Enligt gällande lagstiftning skall nätföretagen läsa av elmätarna minst en gång . Det finns dock tillfällen då ytter- ligare avläsning krävs. Detta gäller exempelvis då elanvändare byter elleverantör eller flyttar. Vi dessa tillfällen måste nätägaren göra extra avläsningar för att få aktuell mätarställning. Med ett system med avläsning skulle leverantörsbyten och flyttningar som kräver extra avläsningar förenklas och mätarställningar från den ordina- rie månadsvisa avläsningen kunna användas. Därmed skulle en del av nätföretagens kostnader för avläsningar också kunna minskas. Använ- dandet av fjärravlästa system är även en fördel i de fall elmätaren är placerad så att nätägaren inte kommer åt den eftersom avläsning kan ske även om kunden inte är hemma. Nuvarande regelverk innebär för schablonberäknade kunder att slutliga andelstal rapporteras 13 månader efter leveransmånad och slutavräkning sker under den efter leveransmånad. Tiden för avräkning av de slutliga andelstalen för schablonberäknade kunder skulle kunna kortas avsevärt med tätare mätaravläsning. Med insamling av mät- värden och rapportering av dessa kommer slutavräkningen av schablon- leveranserna att kunna ske under efter leveransmåna- den. Regeringen delar bedömning att detta innebär en förbättring för aktörerna då det ger en kontinuerlig avstämning av energileveranserna. Detta förutsätter dock att samtliga kunder läses av . Det finns således ett antal fördelar med att införa avläsning. Ett sådant system kommer dock att ge upphov till ökade kostnader. Dessa kostnader kommer till största del att belasta nätföretagen, genom investering i och underhåll av system för mätning, avläsning och rapportering. har uppskattat kostnaden för ett införande av avläsning till ca i investe- ring. Kostnader för drift och underhåll är mycket svåra att uppskatta, dels för att de kostnader som och vissa remissinstanser tagit fram skiljer sig avsevärt åt, dels för att någon satsning på fjärrav- lästa system i större omfattning inte finns att referera till. Kostnaderna för drift och underhåll kommer dock även de att belasta nätföretagen. Eventuella tariffhöjningar till följd av de ökade kraven på avläsning är inte inkluderade i myndighetens rapport. Regeringen bedömer dock att det är rimligt att de som har fördelar av reformen även betalar något för detta. Ett sätt att göra detta är att tillåta att vissa kostnader för införande av avläsning överförs på kundkollektivet genom att dessa kostnader beaktas i den ekonomiska bedömningen av nätföretagens tariffer. Kunder med en liten förbrukning, t.ex. lägenhetskunder, har mindre möjlighet till energibesparing och viljan hos dessa att betala för månads- vis mätning och avläsning är sannolikt lägre än när det gäller större för- brukare. För dessa kunder skulle kvartalsvis avläsning kunna vara till- räcklig för att motverka stora differenser mellan preliminär och faktisk förbrukning. Med kvartalsvis avläsning skulle en hantering av avläsningar fortfarande vara möjlig. Enligt vad som tidigare refererats finns exempel där avläsning skett vilket resulterat i stora efterdebiteringar av kunder som inte lästs av . hantering av avläsningar med tätare intervall kommer inte lösa problemet för dessa nätföretag. Kunder med liten förbrukning har inte samma besparingspotential som större kunder och riskerar inte heller att drabbas av stora differenser mellan preliminär och avläst förbrukning. Denna kundkategori är dock de som flyttar oftast. Nätföretagen måste således läsa av mätarställningarna . I vissa fall är självavläs- ning, dvs. då kunden läser själv av sin mätare och skickar in mätarställ- ningen vid flyttidpunkten, möjlig. Även om kvartalsvis avläsning av elmätare skulle vara en möjlighet, åtminstone för kunder med liten förbrukning, är det dock regeringens bedömning att de fördelar som finns med tätare mätaravläsning och den betydelse detta skulle ha för elmarknadens funktion endast kan utnyttjas fullt om avläsning införs för alla kunder oavsett förbrukning. Med införande av avläsning skulle fjärravläsning införas på större bredd då avläsning av kunder inte blir praktiskt genom- förbart. Detta skulle underlätta inte endast planerade avläsningar utan även avläsningar vid flytt och byte av elleverantör. Möjlighet till debite- ring efter faktisk förbrukning för samtliga kunder är då också möjligt som tiden för beräkning av slutliga andelstal skulle förkortas avsevärt. har i utredningen föreslagit ett stegvist införande. Enligt Energimyndighetens förslag skall nätföretagen i ett första steg vara skyldiga att mäta och rapportera elförbrukning för elan- vändare med en årsförbrukning som överstiger 8 000 kWh. Nätägaren är fri att även avläsa kunder med lägre förbrukning, dock kvar- står kravet att samtliga kunder med en årsförbrukning som överstiger 8 000 kWh skall läsas av . Samtliga kunder skall ha avläsning . Regeringen bedömer att ett sådant stegvist införande kan medföra onödiga kostnader för nätföretagen. Det mest rationella torde ofta vara att nätägaren installe- rar system för att hantera månadsvisa avläsningar områdesvis för att undvika att behöva utföra kompletterande installationer inom samma om- Prop. 2002/03:85 råde vilket skulle kunna bli fallet med myndighe- tens stegvisa förslag. Regeringen anser därför att nätägaren själv bör få avgöra i vilken takt och på vilket sätt installationerna bör göras inom ett nätkoncessionsområde. En rimlig utgångspunkt torde vara att kunder med störst elförbrukning prioriteras av nätägarna. Samtliga kunder skall dock ha avläsning . Regeringen avser att ändra den nämnda förordningen i enlighet med denna bedömning. För att skapa incitament till att införa avläsning av mätare anser regeringen att ekonomiska incitament bör beaktas i den ekono- miska bedömningen av nätföretagens nättariffer i den takt avläsning införs i respektive nätkoncessionsområde. Regeringen avser att ge i uppdrag till att följa ut- vecklingen och rapportera till regeringen . Riktlinjer för sänkt gräns för timvis mätning Regeringens bedömning: Kravet på timmätning bör skärpas genom att gränsen sänks, från eller , till att omfatta samtliga uttagspunkter med ett säkringsabonnemang som överstiger Detta krav bör gälla från . ras så att det framgår att de nätföretag som önskar hantera samtliga sina kunder som timkunder i schablonavräkningen kan göra detta. Regeringen avser att återkomma till med förslag i dessa förslag: Överensstämmer med regeringens för- Remissinstanserna: Av de svar som inkommit har färre remissinstan- ser kommenterat förslaget om sänkt gräns för timvis mätning. och stöder förslaget i sin Statskontoret ställer sig tveksam till sänkt gräns men anser dock att förslaget om frivillig rapportering av samtliga kunder som timkunder ESV och ställer frågan varför inte krav kan ställas på att samtliga system ska klara timvis mätning. vidare att en samhällsekonomisk analys saknas för förslaget om sänkt gräns för timvis mätning. Av den anledningen motsätter sig HM AB att förslaget införs. anser att sänkt gräns för timvis mätning är bra. De betonar dock att den gräns som beslutas måste gälla för för att skapa stabilitet. Skälen till regeringens bedömning: Regeringen delar Energi- myndighetens bedömning att en sänkning av gränsen för timvis mätning ökar flexibiliteten på efterfrågesidan. Sänkt gräns för timvis mätning innebär att fler kunder kan erbjudas differentierade tariffer och på så sätt skapas incitament för både energi- och effektbesparing. timvis mätning för samtliga kunder, som några remissinstanser efterfrå- gar, är enligt regeringen en mycket kostsam åtgärd, både när det gäller investering samt drift och underhåll, där nyttan med timvis mätning för mindre kunder i förhållande till dessa kostnader kan ifrågasättas. sänkning av gränsen för timvis mätning från nuvarande nivå borde dock vara kostnadsmässigt rimlig för de flesta nätföretag. De kunder som Prop. 2002/03:85 inte omfattas av kravet på timvis mätning men som skulle omfattas om gränsen sänktes uppskattas till mellan 50 000 och 70 000 kunder. Många nätföretag tillämpar timmätning för dessa kunder. För kunder med huvudsäkring eller över rekommenderas s.k. transfor- matormätning, dvs. en annan och dyrare mätarinstallation än vad som gäller under denna gräns, vilket också motiverar att gränsen sätts till kunder med en huvudsäkring som överstiger . Dessa kunder har dessutom en relativt hög förbrukning och har därmed störst incita- ment att utnyttja eventuell flexibilitet i utbudet för att genomföra bespa- ringar. har även föreslagit att ellagen skall ändras så att det framgår att de nätföretag som önskar hantera samtliga sina kunder som timkunder i schablonavräkningen kan göra detta. Regeringen anser att förslaget är bra. anges i ellagens 3 kap 10 § andra stycket att nät- koncessionshavaren skall utföra preliminär schablonberäkning och slutlig schablonberäkning för kunder som har ett säkringsabonnemang om högst eller tar ut effekt om högst vid lågspänning, om inte kunden begärt timmätning. Detta innebär att även de nätägare som infört timmätning i större utsträckning än vad gällande regelverk kräver och som kan lämna slutlig schablonberäkning direkt inte har möjlighet att göra detta utan att bryta mot gällande lagstiftning. Regeringen anser därför att 3 kap. 10 § andra stycket i ellagen bör ändras för att underlätta för de nätföretag som på frivillig väg infört timvis mätning för sina kun- der i större utsträckning än vad som krävs och som då är beredda att rap- portera kunderna som timkunder. Regeringen avser att återkomma till med förslag i dessa delar. Automatisk avbrottsregistrering och sanktioner Regeringens bedömning: Krav på automatisk avbrottsregistrering i samband med införande av avläsning bör inte införas. Bestämmelser om sanktioner mot de nätföretag som inte följer regelverket om avläsning bör utredas vidare. förslag: föreslår att auto- matisk avbrottsregistrering införs som krav i samband med krav på må- föreslår även att bestämmelser tas fram om sanktioner mot de elnätföretag som inte följer det föreslagna Remissinstanserna: , , och Stoseb anser att förslaget om automatisk avbrottsregistrering är bra. betonar svårigheten med att avgöra vem som orsakar avbrot- Nuvarande teknik klarar inte av att skilja på avbrott orsakade av nät- ägaren eller avbrott orsakade av annan. En noggrannare analys krävs av Konsumentråd, och Oberoende Elhandlare stöder förslag om att bestämmelser om sanktioner anger att har Prop. 2002/03:85 sanktionsmöjligheter och att ytterligare sanktionsmöjligheter inte är nöd- Skälen till regeringens bedömning: Enligt den nya lydelsen i ellagen 4 kap. 1 § som trädde i kraft skall nätföretagens sätt att bedriva verksamheten få påverka nättariffens storlek. Med automatisk avbrottsregistrering skulle denna tillsyn underlättas. Nätföretagens stati- stik över avbrott skulle även förbättras avsevärt. Regeringen bedömer dock att den teknik som krävs för att automatisk avbrottsregistrering skall kunna få de fördelar som nämnts inte är till- gänglig. De flesta mätsystem klarar automatisk avbrottsregistrering. Systemen kan dock inte skilja på vem som orsakade avbrottet. En som- marstugeägare som slår av huvudströmbrytaren när han åker hem eller ett träd som faller över en ledning registreras båda som ett avbrott, men en- dast ett är nätägarens ansvar. Regeringen bedömer även att det inte är rimligt att avvakta ny teknik då detta skulle kunna försena införandet av avläsning avsevärt. Det är av stor vikt att nätföretagen påbör- jar processen med att skapa möjligheter för avläsning för att alla kunder skall kunna omfattas av detta . Inom branschen pågår ett omfattande arbete med att utveckla en nationell störningsstatistik. Målet med arbetet som bedrivs inom är att samtliga nätbolag skall anslutas till ett nationellt system där alla störningar skall dokumenteras. Regeringen anser att det är av största vikt att ett system för tillförlitlig störnings- information tas fram så att nätföretagens statistik över avbrott förbättras. När det gäller möjligheter till sanktioner är det viktigt för elmarkna- dens funktion att säkerställa att de krav som ställs efterlevs. Där har enligt regeringens uppfattning sanktionsmöjligheter en viktig roll att fylla. Regeringen delar även bedömning att det finns ett behov av sanktionsmöjligheter när det gäller de företag som inte utför de föreslagna månadsavläsningarna . har dock möjlighet att ingripa mot de nätföretag som inte utför avläsningar enligt gällande regler. Myndigheten har där möjlighet att förelägga ett nätföretag att utföra avläsning. Detta föreläggande får förenas med vite. Handläggning av ett ärende kan dock vara ett resurs- och tidskrävande arbete innan beslut fattas. Därför finns anledning att se över sanktionssystem mot nätägare som inte följer bestämmelserna om avläsning av mätare för att se hur ett sådant system lämpligen bör utfor- mas. Regeringen beslutade om en utredning om den fort- satta utvecklingen av el- och naturgasmarknaderna (dir 2003:22). Ett av utredningens uppdrag är att se över möjligheter till sanktioner i de fall ett leverantörsbyte inte sker . I detta sammanhang skall utredaren även se över behovet av sanktionsåtgärder mot de nätföretag som inte läser av elmätare enligt gällande regler. 9.1Förslaget till lag om effektreserv Regeringens lagförslag innebär att ges i uppdrag att upphandla en effektreserv. Den upphandlade effektreserven kan utgöras av elproduktion och/eller förbrukningsneddragning. ges rätt att ta ut avgifter av de balansansvariga företagen för finansiering av denna effektreserv. De balansansvariga företagen är ca 40 stycken och de har åtagit sig det ekonomiska ansvaret att se till att tillförsel och försäljning av el, timme för timme, är i balans beträffande sina kunder. Ett flertal av dem är el- producenter. Den ökade kostnad som den föreslagna lagen kommer att medföra, kan de balansansvariga ta ut av sina kunder. Det är svårt att uppskatta denna kostnad, men det torde röra sig om en total kostnad på några . Den föreslagna lagen utgör således en ytterligare komponent i de för- hållanden som existerar på elmarknaden. Den administrativa belast- ningen kan inte anses öka nämnvärt. Kostnaderna får föras vidare i kon- sumentledet. 9.2Förslaget till lag om ursprungsgarantier avseende förnybar el Regeringens lagförslag innebär att innehavare av anläggningar för produktion av el baserad på förnybara energikällor ges rätt att efter ansö- kan få en s.k. ursprungsgaranti utfärdad. Garantin utfärdas av under förutsättning att anläggningens produktion är timmätt. Den föreslagna lagen berör, utöver den el som omfattas av förslaget till lag om elcertifikat (prop. 2002/03:40), el som producerats i vattenkraft- anläggningar med en effekt över 1,5 MW samt el som producerats med vissa typer av biobränslen. Lagförslaget medför således inga ytterligare krav utan ger en möjlighet för en producent att få ett bevis på att den el som producerats är produce- rad med användande av en förnybar energikälla. 10.1Förslaget till lag om effektreserv 1 § Den myndighet som enligt 8 kap. 1 § första stycket ellagen (1997:857) har systemansvaret för el (den systemansvariga myndig- heten), har ansvaret för att en effektreserv om högst finns tillgänglig. Effektreserven skall skapas genom att den system- ansvariga myndigheten ingår avtal dels med elproducenter om att ställa ytterligare produktionskapacitet till förfogande, dels med el- användare om rätt att begränsa deras elförbrukning. Effektreserven skall vara ett komplement till den övriga produk- tionskapacitet som finns på elmarknaden. En allmän beskrivning av den fråga som regleras i paragrafen finns i av- snitt 5.1. I första stycket anges att den systemansvariga myndigheten enligt el- lagen, vilken är (), har ansvaret för att en effektreserv om högst finns tillgäng- lig. Dessutom anges hur skall skapa effektreserven, näm- ligen genom avtal med dels elproducenter om att ställa produktions- kapacitet till förfogande, dels stora elanvändare om rätt att begränsa deras elförbrukning. är en del av staten. Därför skall, enligt 1 kap. 2 § lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, upphand- lingen av de tjänster som här blir aktuella ske med iakttagande av bestämmelserna i den lagen. I andra stycket anges att effektreserven skall vara ett komplement till den övriga produktionskapacitet som finns på elmarknaden. 2 § Den som enligt 8 kap. 4 § första stycket ellagen (1997:857) har ingått avtal med den systemansvariga myndigheten (balansansvarig) skall till myndigheten betala en avgift för täckande av de kostnader som uppstår för myndigheten enligt de avtal som avses i 1 § första stycket. Avgiftens storlek för varje balansansvarig skall baseras på om- fattningen av dennes balansansvar enligt avtalet med den system- ansvariga myndigheten och omfattningen av den balansansvariges obalans som avgiften avser. Avgiften bestäms av den systemansvariga myndigheten. Enligt första stycket skall de aktörer som med ingått avtal om balansansvar ersätta för de kostnader som uppstår enligt de avtal som nämns i 1 §. Frågan har berörts i avsnitt 5.1. Hur betalningen av ersättningen kommer att gå till får regleras i avtalet med den enskilde producenten eller elanvändaren. I vissa fall kommer hela ersättningsbeloppet att betalas ut i sin helhet medan i andra fall betalningen kommer att delas upp. Med hänsyn till dessa omständigheter går det inte att i förväg fastställa Prop. 2002/03:85 den avgift som de balansansvariga skall betala. Avgiften som, enligt andra stycket, skall bestämmas av kommer i stället att tas ut i efterhand.