prop · GQ0376 · 2003-03-11 00:00:00 — Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Framställningar om bevisupptagning i och andra meddelanden till svenska myndigheter skall enligt förordningen göras på standardformulär som skall fyllas i på svenska eller på andra språk som godtar. Enligt den nordiska överenskommelsen om bl.a. bevisupptagning skall en framställning om bevisupptagning i vara avfattad på svenska, danska eller norska språket. En jämförelse kan också göras med artikel 4 om bevisupptagning, som anger att formulär kan fyllas i på engelska eller franska. Det skulle i och för sig kunna sägas vara naturligt att i enlighet med vad som gäller enligt förutom svenska godta engelska och franska för framställningar om bevisupptagning i . I förordningen har dock inte något eller några språk företräde. Något särskilt skäl att med automatik ge engelska eller franska en särställning framför andra språk i unionen finns således inte. Avgörande vid bedömningen bör i stället vara språkkunskaperna i . Framställningar bör i enlighet härmed godtas på svenska och engelska. Samma ställningstagande har också gjorts i tillkännagivande (2001:352) om rådets förordning (EG) nr 1348/2000 om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. För det fall förordningen kommer att gälla i förhållande till bör också acceptera danska språket för framställningar och meddelanden. Regeringens bedömning: Genom regeringsbeslut bör -utses till centralt organ, -beslutas att det centrala organet skall fatta beslut i fråga om framställningar från en annan medlemsstat om direkt bevisupptagning, - beslutas att översändande av framställningar och meddelanden till får ske genom post, bud, telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt, - beslutas att standardformulär som skickas till skall fyllas i på svenska eller engelska. Information om besluten bör ske i ett tillkännagivande. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Förordningen kräver ett antal kompletteringar. Alla kompletteringar är dock inte av sådan art att författningsändringar krävs. Det är tillräckligt att regeringen fattar särskilda beslut att utses till centralt organ, det centrala organet fattar beslut i fråga om framställningar från en annan medlemsstat om direkt bevisupptagning översändande av framställningar och meddelanden till får ske genom post, bud, telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt, standardformulär som skickas till skall fyllas i på svenska eller engelska. Ett tillkännagivande där de kompletterande besluten framgår är tillräckligt för att förordningen skall kunna tillämpas. På det sättet kompletteras EG:s delgivningsförordning av tillkännagivande (2001:352) om rådets förordning (EG) nr 1348/2000 om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Ett utkast till tillkännagivande finns i bilaga 2. 8Internationella avtal om bevisupptagning Regeringens bedömning: De bilaterala och multilaterala avtal om bevisupptagning som finns skall inte bibehållas i förhållande till andra medlemsstater. EG:s bevisupptagningsförordning skall ha företräde. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Förordningen skall enligt artikel 21 ha företräde framför andra bilaterala eller multilaterala avtal om bevisupptagning. Haagkonventionerna nämns särskilt. Det finns dock en möjlighet att bibehålla avtal och överenskommelser om de ytterligare underlättar och förenklar bevisupptagning. I så fall skall dessa skickas till kommissionen varpå de tas in i den handbok som kommissionen kommer att utarbeta. Följande avtal och överenskommelser om bevisupptagning har kunnat Prop. 2002/03:76 identifierats. -Deklarationer rörande förenkling af handräckningsförfarandet jämlikt den i afslutade konventionen angående vissa till civilprocessen hörande ämnen av internationell natur. och (SFS 1910 nr 8, 1909 nr 30). -Konvention med och rörande vissa till civilprocessen hörande ämnen av internationell natur. (SÖ 1931:1). -Avtal med rörande ömsesidig rättshjälp i civilmål. (SÖ 1959:13). -Nordisk överenskommelse om inbördes rättshjälp genom delgivning och bevisupptagning. (SÖ 1975:42). -Överenskommelse med till förenklande av den internationella rättshjälpen enligt angående vissa till civilprocessen hörande ämnen (SÖ 1957:53). (SÖ 1983:53). Avtalen innebär i förhållande till , och en ömsesidig befogenhet att låta diplomatiska eller konsulära tjänstemän verkställa bevisupptagning. Avtalen kan inte sägas vara underlättande eller förenklande i förhållande till direktkontakter mellan domstolar i enlighet med förordningen och bör därför inte bibehållas i förhållande till dessa länder. Den nordiska överenskommelsen talar visserligen om direktkontakter mellan myndigheter men kan ändå inte sägas vara underlättande eller förenklande i förhållande till förordningens bestämmelser med exakta tidsfrister och användande av standardformulär. Överenskommelsen bör således inte bibehållas i förhållande till . Överenskommelsen med innehåller vissa förenklingar i förhållande till avseende bland annat översättning och rättegångskostnader. Men avtalet kan inte sägas vara underlättande eller förenklande i förhållande till direktkontakter mellan domstolar i enlighet med förordningen och bör således inte bibehållas. Underhandskontakter med tjänstemän i de aktuella medlemsstaterna indikerar att de gör en likartad bedömning. För det fall det finns behov av förenklingar framstår det som mer ändamålsenligt att ingå nya avtal, vilket också är möjligt enligt artikel 21.2 i förordningen. Sammanfattningsvis finns det inga avtal eller överenskommelser som bör bibehållas i förhållande till någon annan medlemsstat. Bara avtal som skickas in till kommissionen kommer att publiceras i handboken. Genom att avtal inte skickas in till kommissionen tar förordningen över avtalen i de delar som rör bevisupptagning mellan medlemsstater. Regeringens förslag: lagar om bevisupptagning åt respektive vid utländsk domstol kompletteras med bestämmelser om att lagarna inte är tillämpliga vid bevisupptagning enligt EG:s Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens förslag: lagar finns en mängd bestämmelser i frågor som regleras av EG:s bevisupptagningsförordning. Lagen om bevisupptagning åt utländsk domstol innehåller t.ex. regler om lagval och rätt för utländska domare att närvara vid bevisupptagning i Lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol innehåller regler om kostnad för bevisupptagningen samt föreskrift om översändande till centralorgan för vidare befordran. skall inte tillämpas när EG:s bevisupptagningsförordning är tillämplig. Det bör tas in bestämmelser lagar om att de lagarna inte skall tillämpas vid bevisupptagning enligt EG:s bevisupptagningsförordning. Motsvarande bestämmelse om att lagar inte skall vara tillämpliga vid vissa situationer finns redan i förhållande till regleringen rörande internationell rättslig hjälp i brottmål. I lagarnas första paragraf anges således att de inte skall tillämpas om lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål är tillämplig. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna skall träda i kraft den 1 Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens förslag: Bevisupptagningsförordningen skall tillämpas fullt ut och innehåller inte Lagen med kompletterande bestämmelser bör träda i kraft som förordningen. Av allmänna processrättsliga principer följer att nya processuella regler blir tillämpliga . Det innebär att nya regler skall tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. De nya reglerna rubbar dock inte det processuella läge som redan har uppstått vid ikraftträdandet. princip har genomgående följts när ny processrättslig lagstiftning har genomförts (se prop. 1999/2000:61 s. 185 Internationell rättslig hjälp i Endast vid större olägenheter och svårlösta konflikter mellan gammal och ny lag har särskilda bestämmelser getts i fråga om lagens tillämpning på rättegångar som pågår vid lagens ikraftträdande. övergångsbestämmelser har t.ex. getts vid införandet av en begränsning av möjligheten att överklaga ett beslut eller vid ändrade regler om I detta lagstiftningsärende är några sådana bestämmelser inte aktuella. Några särskilda övergångsbestämmelser bör Övergångsbestämmelser som skulle innebära att framställningar om bevisupptagning som har gjorts före ikraftträdandet Prop. 2002/03:76 skall handläggas enligt äldre bestämmelser skulle dessutom inskränka förordningens tillämpningsområde på ett sätt som kan ifrågasättas. Övriga lagändringar bör också träda i kraft . kräver inga övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen medför inga ökade kostnader för staten. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Förordningen kommer att tillämpas mellan medlemsstaterna i stället för andra regler om bevisupptagning utomlands, för del främst en . Reglerna syftar till enklare och snabbare bevisupptagning vilket förenklar domstolarnas handläggning av mål med internationell anknytning. Några ökade kostnader för det allmänna förutses därmed inte. Det kan i stället antas att kostnaderna för målhanteringen i de svenska domstolarna kommer att minska något. 12.1Förslaget till lag om EG:s förordning om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur Lagen innehåller kompletterande bestämmelser om tillämpningsområdet (1 §), om behörig domstol vid bevisupptagning i en annan medlemsstat (2 §), om närvarorätt för parter vid bevisupptagning i en annan medlemsstat (3 §), om direkt bevisupptagning i en annan medlemsstat (4 §) samt om behörig domstol vid bevisupptagning i (56 §§). Paragrafen anger att lagen innehåller kompletterande bestämmelser till EG:s bevisupptagningsförordning. Frågan om behovet och lämpligheten av en separat lag med de nödvändiga kompletteringarna har behandlats i avsnitt 6. Bevisupptagning i en annan medlemsstat Bevisupptagningsförordningen (art. 1) ger domstolarna rätt att enligt sin nationella lagstiftning anmoda en behörig domstol i en annan medlemsstat att ta upp bevis. Bestämmelsen i 2 § innehåller en nödvändig komplettering till förordningen och ger de svenska domstolarna rätt att anmoda en domstol i en annan medlemsstat att ta upp bevisning. Den ger inte de svenska domstolarna någon rätt att begära bevisupptagning utom huvudförhandling utöver vad som följer av . Bestämmelsen innebär inte någon nyhet i sak i förhållande till vad som gäller enligt 1 § lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol. Eftersom förordningen skall tillämpas i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur torde det främst vara de allmänna domstolarna som kommer att tillämpa förordningen. Men det är inte uteslutet att också andra domstolar kan komma i fråga, t.ex. Arbetsdomstolen i ett mål om skadestånd på grund av felaktig uppsägning eller bl.a. i mål om skadestånd enligt Marknadsföringslagen (1995:450). Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.1.1. Bestämmelsen anger att parter och ombud får närvara när bevisupptagning äger rum vid en utländsk domstol. En sådan bestämmelse är nödvändig eftersom förordningen kräver en uttrycklig föreskrift i nationell rätt för att dess bestämmelser om närvarorätt skall bli aktuella. Bevisupptagningen sker i enlighet med den lagstiftning som gäller i den medlemsstat där den skall ske. Eventuella bestämmelser om inskränkningar i närvarorätten av t.ex. säkerhetsskäl eller på grund av att den som skall höras känner sig hotad avgörs alltså av lagstiftningen i den medlemsstat där bevisupptagningen äger rum. De närmare övervägandena beträffande förslaget i denna del redovisas i avsnitt 6.1.2. Bevisupptagningsförordningen (art. 1) ger domstolarna rätt att enligt sin nationella lagstiftning begära att få ta upp bevisning direkt i en annan medlemsstat. Direkt bevisupptagning innebär att den svenska domstolen själv svarar för upptagande av bevisning i en annan medlemsstat. Bestämmelsen i 4 § innehåller en nödvändig komplettering till förordningen och ger de svenska domstolarna rätt att ta upp bevisning direkt, utan medverkan av en annan domstol. Av första meningen framgår att det, för att direkt bevisupptagning i en annan medlemsstat skall vara tillåten, krävs att en särskild begäran om det har gjorts och att den har godtagits av det centrala organet eller en behörig myndighet i den staten. I andra meningen anges att det kan finnas särskilda avtal som innebär att en särskild begäran inte krävs i det enskilda fallet. Exempel på tänkbara sådana avtal kan vara att telefonförhör eller videokonferens accepteras i vissa medlemsstater utan att den ansökande domstolen behöver göra en formell förfrågan i varje enskilt fall. Bestämmelsen har, i allt väsentligt, utformats i enlighet med Lagrådets Prop. 2002/03:76 förslag. Regeringen anser dock att det i den första meningen, på samma sätt som i andra meningen, bör anges att domstolarna får ta upp bevisning direkt. Därigenom görs en markering att det är direkt bevisupptagning enligt artikel 17 i förordningen som avses. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.1.4. Av bestämmelsens första stycke framgår att bevisupptagning på begäran av domstol i en annan medlemsstat skall verkställas av en tingsrätt. Bestämmelsen överensstämmer i sak med vad som gäller enligt 2 § första stycket lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol. Av andra stycket framgår att vid bevisupptagningen skall regler om bevisupptagning utom huvudförhandling Det blir framför allt aktuellt att tillämpa bestämmelserna i 35 kap. 811 §§ . rörande tidsfrister, underrättelser m.m. gäller utan hinder av I den mån konkurrens skulle uppstå, t.ex. vid begäran om att en annan vittnesed skall användas än den som är föreskriven i , har förordningen företräde. Att så är fallet följer av allmänna EG-rättsliga principer och tydliggörs direkt i Av 1 kap. 3 § och 18 § första stycket 9 i förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion följer att en tingsnotarie eller tingsmeriterad beredningsjurist inte är behörig att verkställa en bevisupptagning enligt EG:s bevisupptagningsförordning (jfr rättsfallet RH 1991:109). Av tingsrättsinstruktionen följer att det inte är möjligt att särskilt förordna en tingsnotarie att verkställa en bevisupptagning åt utländsk domstol (förordningen i dess lydelse 2003 [SFS 2002:798]). Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2.1 och 6.2.3. Bestämmelsen reglerar frågan om vilken tingsrätt som skall vara behörig att verkställa en bevisupptagning i . En i huvudsak likalydande bestämmelse finns i 2 § andra stycket lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol. Ett förhör skall enligt första stycket äga rum vid den tingsrätt där den som skall höras har sitt hemvist eller Vid tolkning av hemvistbegreppet kan vägledning sökas i 10 kap. . När det gäller begreppet uppehåller sig krävs det för att grunda behörighet för en tingsrätt att en vistelse på en plats har en viss varaktighet. på en sådan vistelse kan vara en viss tids semester på en annan ort än den där den som skall höras har sitt hemvist. Andra tänkbara situationer då bestämmelsen kan aktualiseras är viss tids studier eller tillfälligt arbete. Det avgörande är inte var den som skall höras uppehåller sig när frågan om hörande aktualiseras, även om det givetvis är av praktisk betydelse. Inte heller torde det vara tillräckligt med endast en mycket kort vistelse på en plats, t.ex. vid genomresa eller ett besök under någon eller några Prop. 2002/03:76 dagar. Om personen som skall höras samtycker till det kan bevisupptagningen också ske vid varje annan tingsrätt. Beträffande syn på en fastighet eller andra föremål som inte lämpligen kan flyttas skall bevisupptagningen enligt andra stycket alltid verkställas av den tingsrätt inom vars behörighetsområde fastigheten eller föremålet finns. I fråga om åtgärder som inte omfattas av första eller andra stycket gäller enligt tredje stycket att den skall verkställas av den tingsrätt som tar emot framställningen. Exempel på sådana s.k. andra åtgärder kan vara syn på lös egendom som mycket väl kan flyttas inom landet, t.ex. en värdefull tavla. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2.1. 12.2Lagförslag om 1946 års lagar om bevisupptagning åt respektive vid utländsk domstol I lagarna har införts en bestämmelse av innebörd att lagarna inte skall tillämpas för det fall EG:s bevisupptagningsförordning är tillämplig. De närmare övervägandena i denna del redovisas i avsnitt 9. RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 61 c och artikel 67.1 i detta, med beaktande av initiativ1, med beaktande av yttrande2, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande3, och av följande skäl: (1)Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten är säkerställd. I syfte att gradvis upprätta ett sådant område skall gemenskapen bland annat besluta om sådana åtgärder rörande civilrättsligt samarbete som behövs för att den inre marknaden skall fungera väl. (2)För att den inre marknaden skall fungera väl bör samarbetet mellan domstolarna i fråga om bevisupptagning förbättras, särskilt påskyndas och förenklas. (3)erinrade vid sitt möte i om att en ny processrättslagstiftning bör utarbetas för gränsöverskridande fall, särskilt när det gäller bevisupptagning. (4)Detta område omfattas av artikel 65 i fördraget. (5)Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, att förbättra samarbetet mellan domstolarna i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. EGT C 314, 3.11.2000, s. 2. Yttrandet avgett (ännu ej offentliggjort i EGT). Yttrandet avgett (ännu ej offentliggjort i EGT). proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv skall rätteligen vara denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (6)finns det ingen bindande rättsakt mellan alla medlemsstater i fråga om bevisupptagning. av om bevisupptagning i utlandet i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur gäller bara mellan elva av Europeiska unionens medlemsstater. (7)Eftersom det för en dom i ett civilt eller kommersiellt mål eller ärende som anhängiggjorts vid en domstol i en medlemsstat ofta krävs bevisupptagning i en annan medlemsstat, får gemenskapens verksamhet inte inskränkas till det område för översändande av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1348/2000 av 2000 om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur1. Det krävs därför att samarbetet mellan de olika medlemsstaternas domstolar ytterligare förbättras i fråga om bevisupptagning. (8)En förutsättning för att rättsliga förfaranden i civila eller kommersiella mål och ärenden skall kunna genomföras så effektivt som möjligt är att framställningar om bevisupptagning översänds och verkställs direkt och på snabbast möjliga sätt mellan medlemsstaternas domstolar. (9)Ett snabbt översändande av en framställning om bevisupptagning kräver att alla lämpliga medel används, varvid bestämda villkor när det gäller läsbarhet och tillförlitlighet i fråga om den inkomna handlingen skall beaktas. För att säkerställa maximal klarhet och rättssäkerhet måste framställningen om bevisupptagning översändas på ett formulär som skall fyllas i på det språk som används i den medlemsstat där den anmodade domstolen är belägen eller på ett annat språk som godkänts av denna stat. Av samma skäl bör formulär om möjligt användas också i den fortsatta kommunikationen mellan de berörda domstolarna. (10)En framställning om bevisupptagning bör verkställas snabbt. Om framställningen inte kan verkställas efter det att den inkommit till den anmodade domstolen, bör denna underrätta det ansökande domstolen om detta och ange vilka hinder som föreligger för ett snabbt verkställande av framställningen. (11)För att denna förordning skall fungera effektivt bör möjligheten att vägra verkställa en framställning om bevisupptagning inskränkas till mycket begränsade undantagsfall. 1 EGT L 160, 30.6.2000, s. 37. (12)Den anmodade domstolen bör verkställa framställningen i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där den anmodade domstolen är belägen. (13)Parterna och i förekommande fall deras ombud bör kunna närvara vid bevisupptagningen, om det föreskrivs i den ansökande medlemsstatens lagstiftning, för att de skall kunna följa bevisupptagningen som om den hade skett vid domstolen i den ansökande medlemsstaten. De bör också ha rätt att begära att få delta för att spela en mer aktiv roll vid bevisupptagningen. Villkoren för deras deltagande bör emellertid fastställas av den anmodade domstolen i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där den anmodade domstolen är belägen. (14)Företrädarna för den ansökande domstolen bör kunna närvara vid bevisupptagningen, om det är förenligt med den ansökande medlemsstatens lagstiftning, för att få bättre möjlighet att bedöma bevisningen. De bör också ha rätt att begära att få delta, på de villkor som den anmodade domstolen fastställt i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där den anmodade domstolen är belägen, för att spela en mer aktiv roll vid bevisupptagningen. (15)För att bevisupptagningen skall underlättas bör det vara möjligt för en domstol i en medlemsstat att, i enlighet med den medlemsstatens lagstiftning, ta upp bevis direkt i en annan medlemsstat, förutsatt att detta godtas av den medlemsstaten och på de villkor som fastställs av det centrala organet eller den behöriga myndigheten i den anmodade medlemsstaten. (16)Verkställighet av framställningen i enlighet med artikel 10 skall inte ge upphov till någon begäran av ersättning för avgifter eller kostnader. Om den anmodade domstolen begär ersättning, bör dock arvoden som utbetalats till experter och tolkar, liksom kostnader som har uppstått genom tillämpning av artikel 10.3 och 10.4 inte bäras av den domstolen. I sådana fall skall den ansökande domstolen vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att ersättning utbetalas utan dröjsmål. Om yttrande av expert begärs, får den anmodade domstolen innan den verkställer framställningen begära att den ansökande domstolen ställer lämplig säkerhet eller utger lämpligt förskott för de begärda kostnaderna. (17)Denna förordning har företräde i förhållande till de bestämmelser på området som återfinns i internationella konventioner som ingåtts av medlemsstaterna. Förordningen hindrar inte att medlemsstaterna ingår avtal eller överenskommelser som syftar till att ytterligare underlätta samarbetet vid bevisupptagning. (18)Uppgifter som översänds enligt denna förordning måste skyddas. Eftersom och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med