prop · GQ03150d2 · 2003-09-12 00:00:00 — Bestämmelsen motsvarar regler i artikel 23.2 i UCITS-direktivet. Bestämmelsen i fjärde stycket avser bara specialfonder. I fondbestämmelserna för en specialfond skall det anges om fonden riktar sig till allmänheten eller till en särskild, avgränsad krets investerare. I det senare fallet skall kretsen anges i fondbestämmelserna. Det är viktigt att det tydligt framgår på vilket sätt en specialfond avviker från vad som gäller för värdepappersfonder. Vidare skall anges den risknivå som fondbolaget strävar efter samt det riskmått som fondbolaget använder sig av. Att fondbolaget skall beräkna risknivån för specialfonder framgår av 6 kap. 3 §. Den angivna risknivån skall inte tas för en utfästelse av fondbolaget och fondbolaget kan från tid till annan avvika från risknivån. Uppgiften ger dock vägledning för hur förvaltningen skall skötas och kan utgöra en grund för skadestånd om det är fråga om onormalt stora eller upprepade avvikelser. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.3.4. Bestämmelsen motsvarar delvis 10 § lagen om värdepappersfonder och har utformats i huvudsak enligt Lagrådets förslag. Till skillnad från vad som gäller enligt lagen om värdepappersfonder ställs i första stycket för godkännande upp ett allmänt krav på att fondbestämmelserna skall vara skäliga för fondandelsägarna. Detta krav gäller således både för godkännande av de ursprungliga fondbestämmelserna och för godkännande av senare ändringar av dem. I det förra fallet bör det bara bli fråga om en allmän skälighetsbedömning, dvs. om fondbestämmelserna kan anses vara skäliga för framtida fondandelsägare. I det senare fallet bör det i första hand bli fråga om en bedömning av om en ändring av fondbestämmelserna kan anses vara skälig för de befintliga fondandelsägarna. Dessa fondandelsägare har köpt andelar utifrån de förutsättningar och villkor som följer av de gällande fondbestämmelserna. Utgångspunkten för bedömningen om huruvida en ändring kan anses skälig för fondandelsägarna bör därför framför allt vara de gällande fondbestämmelserna och hur den aktuella ändringen kommer att påverka egenskaperna hos den aktuella fonden. Bestämmelsen i andra stycket innebär i sak inte någon ändring i förhållande till 10 § tredje stycket lagen om värdepappersfonder. De fall som bör bli aktuella är när en ändring bedöms vara av väsentlig betydelse för fondandelsägarna. I rätten för att föreskriva att andelsägarna skall underrättas om ändringar ligger även en skyldighet för inspektionen att ta ställning till hur underrättelsen skall ske, dvs. t.ex. är tillräckligt med att kungöra ändringen eller om underrättelse skall Prop. 2002/03:150 skickas till varje enskild fondandelsägare. Fondandelar och inlösen av fondandelar Bestämmelserna motsvarar i huvudsak 30-32 a §§ lagen om värdepappersfonder. Fondandelar skall vara lika stora och medföra lika rätt till fondförmögenheten. Detta är en naturlig följd av att investeringsfonder är öppna för in- och utträde. Vidare finns bestämmelser om hur värdet på andelarna skall beräknas och offentliggöras, att register skall finnas över andelsägarna samt om möjligheten att få sina andelar förvaltarregistrerade. I 11 § hänvisas till den nya företeelsen faktablad (se 15 §) och i 12 § anges att information från fonden skall vidarebefordras av förvaltaren till andelsägare, om andelsägaren inte avstått från detta. Bestämmelserna om att fondbolaget fortlöpande och minst en gång skall beräkna och på lämpligt sätt offentliggöra fondandelsvärdet (10 § tredje stycket) och om att fondandelar på begäran av andelsägare skall lösas in (13 §) modifieras av möjligheten för specialfonder att få undantag jämlikt 6 kap. 1 §. Enligt bestämmelsen skall andelar i en sådan specialfond vara öppna för inlösen åtminstone en gång per kalenderår. För tiden däremellan kan följaktligen en andelsägare inte räkna med möjligheten att få sina andelar inlösta. Bestämmelserna motsvarar delvis 26-29 §§ lagen om värdepappersfonder. En grundläggande beståndsdel i skyddet för andelsägare i allmänhet och för konsumenter i synnerhet är skyldigheten för fondbolaget att lämna information om fonden. Nytt är att fondbolag skall upprätta och tillhandahålla s.k. faktablad. Dessa är förenklade versioner av informationsbroschyren och avser att göra det enklare för andelsägare, befintliga som potentiella, att bedöma och jämföra fonder. Bestämmelserna i 15 och 16 §§ är i princip nya och anger vilken information som skall ingå i informationsbroschyren och i faktabladet. Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 8. I 15 § första stycket anges att informationsbroschyren skall innehålla uppgifter om det arbete eller de funktioner som fondbolaget får uppdra åt någon annan att utföra. Härmed avses uppdragsavtal som fondbolagen enligt 7 § har anmält och gett in till . I faktablad, informationsbroschyr, och i vissa fall även i allt övrigt reklammaterial, skall vissa uppgifter intas avseende fondens placeringar (16 §). Den bestämmelsen är en konsekvens av de nya placeringsbestämmelserna i 5 kap. och motsvarande regler i UCITS-direktivet (sär- skilt artiklarna 24a och 23.3). Bestämmelsen i 19 § har inte någon motsvarighet i lagen om värde- Prop. 2002/03:150 pappersfonder. I enlighet med artikel 31 i UCITS-direktivet föreskrivs här att fondbolagets revisor skall granska de räkenskaper som ligger till grund för årsberättelsen. Revisionsberättelse, med eventuella anmärkningar, skall i sin helhet återges i årsberättelsen. I denna granskning skall även av förordnad revisor delta. Bestämmelserna om revision behandlas även i avsnitt 13. Spridning och hantering av risker Första stycket motsvarar 17 § lagen om värdepappersfonder. Värdepappersfonder skall tillämpa principen om riskspridning. Detta följer redan av artikel 1.2 i UCITS-direktivet. För värdepappersfonder får principen sin närmare förklaring genom en hänvisning till placeringsbestämmelserna i detta kapitel. Medel som ingår i en värdepappersfond får placeras i en rad likvida finansiella tillgångar. Dessa anges i andra stycket, som med någon mindre avvikelse har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt andra meningen, som motsvarar 18 § femte stycket lagen om värdepappersfonder, får det i en fond också ingå de likvida medel som behövs för förvaltningen av fonden. Denna rätt skall således inte sammanblandas med möjligheten att placera fondmedel på konto hos kreditinstitut enligt 10 §. Det sistnämnda fordrar stöd i fondbestämmelserna, medan likvida medel enligt denna paragraf inte kräver något sådant uttryckligt stöd. Bestämmelsen i tredje stycket motsvarar 25 § lagen om värdepappersfonder. Den ändrade lydelsen grundar sig i artikel 21.2 första stycket i UCITS-direktivet och det faktum att medel i en fond numera får placeras i derivatinstrument. Det kan finnas skäl för ett fondbolag att, trots att fondmedlen enligt placeringsinriktningen inte skall placeras i derivatinstrument, ändå använda sig av sådana instrument. Det kan t.ex. vara för att skydda en placering eller att gardera sig för valutakursförändringar. I den äldre lydelsen av artikel 21 angavs uttryckligen att derivatinstrument fick användas i syfte att skydda fondens tillgångar mot valutakursförluster och andra risker. En rimlig tolkning är att möjligheten att med hjälp av derivatinstrument skydda fonden mot valutakursförluster nu i stället faller in under fondbolagets möjligheter att använda sig av derivatinstrument för att effektivisera förvaltningen. Om ett fondbolag, enligt fondbestämmelserna, får använda sig av åtgärder för att effektivisera förvaltningen enligt denna paragraf, och därvid använder sig av derivatinstrument, skall de regler som gäller för placeringar i derivatinstrument även tillämpas för sådana derivat. Under inga omständigheter får ett fondbolags åtgärd för att effektivisera förvaltningen leda till att värdepappersfonden avviker från placeringsinriktningen såsom den fastställts i fondbestämmelserna. Andra och tredje styckena har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt 11 kap. 1 § 5 får regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddela föreskrifter om vilka derivatinstrument som får användas för att effektivisera förvaltningen samt om villkor och gränser för detta. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.2. Första stycket motsvarar artikel 21.1 första meningen första ledet i UCITS-direktivet och syftar till att skapa en god riskhantering vid förvaltningen av värdepappersfonder. Andra stycket motsvarar artikel 21.1 första meningen andra ledet i direktivet. bör hålla underrättad om sitt riskhanteringssystem. Av artikel 21.1 framgår att bolaget bl.a. skall uppge de typer av derivatinstrument som medel i fonden får placeras i, underliggande risker, kvantitativa begränsningar liksom de metoder som valts för att beräkna de risker som åtföljer derivatinstrumenten. Närmare uppgifter om vilken information som skall lämnas avses preciseras i föreskrifter meddelade av regeringen eller, efter bemyndigande, . Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 10.3. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 18 § lagen om värdepappersfonder och artikel 19.1 ac i UCITS-direktivet. Medel i en värdepappersfond får som huvudregel placeras i fondpapper och penningmarknadsinstrument som är noterade på en reglerad marknadsplats. Medel får även placeras i fondpapper (dock inte penningmarknadsinstrument) som ännu inte noterats men som avses bli noterade från emissionen. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.4.1. Paragrafen motsvarar i sin helhet den nya artikel 19.1 h i UCITS-direkti- vet. Den innebär en möjlighet att placera en värdepappersfonds medel i ytterligare penningmarknadsinstrument än de som nämns i 3 §. Det gäller vissa kategorier av onoterade penningmarknadsinstrument. I punkten 4 upptas en typ av penningmarknadsinstrument som förekommer främst utomlands. Den bestämmelsen har därför för tillfället mindre praktisk betydelse för svenska förhållanden. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.4.1. Paragrafen motsvarar artikel 19.2 i UCITS-direktivet och möjliggör att medel i värdepappersfonder placeras i andra onoterade fondpapper och onoterade penningmarknadsinstrument än de som tillåts enligt 3 och 4 §§. Första och andra styckena motsvarar 18 § tredje respektive fjärde stycket lagen om värdepappersfonder, dock med en kompletterande hänvisning till onoterade penningmarknadsinstrument. Regeln ges nu en egen paragraf i syfte att understryka att det i en värdepappersfond bara undantagsvis får ingå onoterade fondpapper och onoterade penningmarknadsinstrument (utöver de som tillåts enligt 3 och 4 §§). I tredje stycket åläggs fondbolaget att informera om det sammanlagda värdet av onoterade fondpapper och penningmarknadsinstrument som ingår i en fond överstiger av fondens värde. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.4.1. I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, återfinns de allmänna begränsningsregler som gäller för placeringar i fondpapper och penningmarknadsinstrument i förhållande till fondens värde, vare sig det är fråga om noterade eller onoterade instrument. De gränser som anges i första och andra styckena motsvarar de som återfinns i 19 § första stycket lagen om värdepappersfonder och i artikel 22.14 i UCITS-direktivet. Placeringar enligt denna paragraf måste göras med beaktande av de ytterligare begränsningsregler som finns i 1922 §§, vilka delvis har sin motsvarighet i 23 § lagen om värdepappersfonder. Bestämmelsen i punkten 3 har såvitt avser undantaget att sådana instrument som avses i punkterna 1 och 2 inte skall beaktas vid beräkningen inte någon motsvarighet i 19 § lagen om värdepappersfonder. Detta är något som följer av artikel 22.5 första stycket i UCITS- direktivet. I tredje stycket finns en bestämmelse som begränsar placeringar i fondpapper och penningmarknadsinstrument som getts ut av emittenter som ingår i samma företagsgrupp. Även denna bestämmelse saknar motsvarighet i lagen om värdepappersfonder. Genom bestämmelsen, som motsvarar artikel 22.5 fjärde stycket i UCITS-direktivet, begränsas den totala exponering som en värdepappersfond får ha mot en och samma företagsgrupp. I enlighet med Lagrådets förslag används beteckningen företagsgrupp i stället för koncern. Vad som utgör en företagsgrupp framgår av i 1 kap. 1 § 12. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.4.2. Denna paragraf skapar utrymme för s.k. indexfonder av viss karaktär. Bestämmelsen motsvarar artikel 22a i UCITS-direktivet. En första förutsättning för att en indexfond skall godkännas är att det är fråga om index för aktier eller skuldförbindelser. En andra är att indexet har godkänts som jämförelseindex för fonder enligt denna paragraf. får godkänna index som följer de i paragrafen uppräknade förutsättningarna. Enligt andra stycket får det i en indexfond ingå tillgångar som utfärdats av en och samma emittent till högst av fondens värde. Därvid måste också beaktas de röstbegränsningsregler m.m. som anges i 19 och 20 §§. Om det föreligger exceptionella förhållanden på en marknad får, efter tillstånd av , exponeringen mot en enda emittent eller mot emittenter i en enda företagsgrupp öka till av fondvärdet. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.5. Paragrafen motsvarar 20 § lagen om värdepappersfonder och artikel 23.1 i UCITS-direktivet. Bestämmelsen tar sikte på vissa obligationer och andra skuldförbindelser som getts ut eller garanterats av en stat, en kommun eller myndighet m.m. i ett land inom EES och som därför anses vara förknippade med en lägre risk. Av denna anledning medges undantag beträffande dessa skuldförbindelser från de huvudsakliga placeringsbestämmelserna. Remissynpunkter har framförts om att begreppet emissioner bör preciseras närmare eftersom detta visat sig vara svårtolkat vid tillämpningen av 20 § lagen om värdepappersfonder. I artikel 23.1 tredje stycket i UCITS-direktivet anges att ett sådant fondföretag som avses där skall inneha värdepapper från minst sex olika emissioner, varvid dock skall gälla att värdepapper från en och samma emission inte får motsvara av de samlade fondtillgångarna. Vad som avses med emissioner i detta sammanhang anges dock inte. Tolkningen får betydelse om värdepapper emitteras på samma villkor som gäller för sådana värdepapper som har emitterats tidigare. Ett exempel på detta är om emitterar ytterligare statsobligationer i ett lån. Bör obligationerna i sådant fall anses komma från olika emissioner trots att de avser ett och samma lån? Det förekommer allmänt att emittenter utökar en emission eller fortlöpande ger ut värdepapper som ingår i en emission. Om detta görs på villkor som är identiska med dem för de först utgivna obligationerna och i avsikt att de senare utgivna obligationerna skall vara utbytbara mot de först utgivna, kommer dessa emissioner att vara fungibla, dvs. obligationerna kommer att omsättas under samma identifieringsnummer och i praktiken utgöra en och samma emission. Mot bakgrund härav framstår det som mest ändamålsenligt att begreppet emission i det nu aktuella sammanhanget bör tolkas som att det omfattar en emission i dess helhet, dvs. både en ursprunglig emission och eventuella senare, ytterligare emissioner som är identiska med denna. En ytterligare remissynpunkt som har framförts är att det i vissa fall kan uppkomma en konflikt mellan 6 § andra stycket 1 och 8 §. I en värdepappersfond som inte har medgetts undantag enligt 8 § (artikel 23.1 i UCITS-direktivet) får enligt 6 § andra stycket 1 (artikel 22.3 i UCITS- direktivet) ingå fondpapper eller penningmarknadsinstrument av det nu aktuella slaget med samma emittent till högst av fondens värde. I en värdepappersfond som har medgetts undantag enligt 8 § får ingå skuldförbindelser med samma emittent till av fondens värde, under förutsättning att skuldförbindelserna kommer från minst sex olika emissioner samt att skuldförbindelser från en och samma emission inte motsvarar av fondens värde. flikt som skulle kunna uppkomma är således att det i en värdepappers- fond som har medgetts undantag enligt 8 § inte får ingå obligationer eller andra skuldförbindelser från en och samma emission till större värde än som motsvarar av fondens värde, medan det i en fond som inte har medgetts något undantag får ingå sådana skuldförbindelser till värde som motsvarar högst av fondens värde, under förutsätt- ning att det i fonden inte ingår några andra skuldförbindelser som är utfärdade eller garanterade av samma emittent. Detta är emellertid något som följer av reglerna i artiklarna 22.4 och 23.1 i UCITS-direktivet. Reglerna i direktivet ger således inte utrymme för att tillämpa gränsen på enligt 6 § andra stycket 1 (artikel 22.4) på en värdepappers- fond som har fått tillstånd enligt bestämmelsen i 8 § (artikel 23.1). Bestämmelsen i andra stycket andra meningen är ny och motsvarar artikel 23.1 andra stycket i UCITS-direktivet. Paragrafen motsvarar 24 § lagen om värdepappersfonder och artikel 26.1 I 24 § lagen om värdepappersfonder talas dock om aktier, konvertibla skuldebrev och skuldebrev. Till en värdepappersfond får fondpapper eller penningmarknadsin- strument förenade med rätt till nyteckning förvärvas trots begränsnings- reglerna om förvärvet grundas på tidigare innehav. fond delta i t.ex. nyemissioner av aktier som har ett samband med tidi- Om tillgångarna i en fond efter ett sådant förvärv kommer att överskrida de gränser som anges i detta kapitel måste avyttring i mot- svarande omfattning ske i enlighet med 25 §. Placeringar på konto hos kreditinstitut Denna bestämmelse är fristående från den allmänna bestämmelsen i 1 § andra stycket om likvida medel. En värdepappersfond får som ett led i en placeringsstrategi och med stöd i nya artikel 19.1 f i UCITS-direktivet placera medel på konto hos vissa kreditinstitut. Placeringar enligt denna paragraf skall vara likvida. därför placeras bara på konton där insatta medel kan tas ut (s.k. avistakonton). Medlen kan även placeras på konton med en bind- ningstid men de måste alltid kunna sägas upp med En sådan uppsägning kan vara förenad med särskild avgift eller medföra en lägre ränta på de insatta medlen. Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.6. En värdepappersfond måste enligt bestämmelsen begränsa sin expone- ring mot ett och samma kreditinstitut eller, om kreditinstitutet ingår i en företagsgrupp, mot alla kreditinstitut som ingår i en och samma företags- Prop. 2002/03:150 grupp, till högst av fondens värde (artikel 22.1 i UCITS- En renodlad kontantfond måste således sprida sina innehav på minst fem olika kreditinstitut. I fondförvaltningen måste emellertid även de generella begränsningsreglerna i 21 och 22 §§ beaktas för det fall fonden har även andra typer av placeringar hos ett kreditinstitut. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.6. Paragrafen motsvarar artikel i UCITS-direktivet och innebär att medel i en värdepappersfond får placeras i derivatinstrument som omsätts på en reglerad marknad och i s.k. OTC-derivat som ett led i fondens placeringsinriktning. Vad det här handlar om är derivatinstrument där underliggande tillgångar utgörs av eller hänför sig till fondpapper, penningmarknadsinstrument, finansiella index, räntesatser, växelkurser eller utländska valutor. Det innebär att medel i värdepappersfonden inte får placeras i t.ex. råvaruderivat. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ett problem som har uppkommit vid utformningen av bestämmelserna om derivatinstrument är användningen av begreppet underliggande tillgång. Lagrådet påpekar t.ex. att en procentsats inte kan vara en tillgång. Något motsvarande problem uppkommer inte i det engelska språket eftersom den benämning som brukar användas där är the underlying. När det i svenska sammanhang talas om derivatinstrument brukar emellertid benämningen underliggande tillgång användas oavsett om det som ligger till grund för ett derivatinstrument är något som i egentlig mening är att anse som en tillgång eller inte. Problemet undviks dock om man i lagtexten talar om underliggande tillgångar som utgörs av (t.ex. fondpapper) eller hänför sig till (t.ex. räntesatser). Placeringar i OTC-derivat fordrar att motparten står under tillsyn. Därmed innebär bestämmelsen att OTC-derivat får förvärvas från ett finansiellt institut som står under tillsyn och i vars tillstånd från ingår handel med derivatinstrument. Här bör noteras en skillnad från vad som gäller enligt föreskrifter. I 6 kap. 1 § fjärde stycket föreskrifter (FFFS 1997:11) om värdepappersfonder anges nämligen möjligheten att i vissa fall förvärva köpoptioner som ett bolag ställt ut avseende aktier i ett annat bolag. Dessa bolag behöver inte enligt föreskrifterna stå under tillsyn. Det fordras vidare att OTC-derivaten är föremål för en daglig, tillförlitlig och verifierbar värdering samt att fondbolaget för en fonds räkning kan sälja eller lösa in derivaten eller göra en kontantavräkning till ett rimligt värde. Bestämmelsen behandlas även i avsnitten 10.7.1 och 10.7.2. Denna bestämmelse motsvarar artikel 21.3 i UCITS-direktivet. I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, finns regler om vilken riskspridning som fordras vid placeringar i derivatinstrument. Till skillnad från placeringar i t.ex. fondpapper så anges inte några direkta procentuella begränsningar. Anledningen är att derivatinstrument kan innehas med både rättighet (eller skyldighet) att köpa eller att sälja andra (underliggande) finansiella tillgångar. Eftersom de rättigheter eller skyldigheter som derivatinstrumenten är behäftade med i vissa fall kan ta ut varandra så anges i stället gränserna som exponering, dels mot de individuella underliggande tillgångarna dels de samlade tillgångarnas värde. I första stycket finns en hänvisning till de gränser som gäller för respektive underliggande tillgång. Dessa gränser behöver dock inte beaktas om derivatinstrumenten ingår i en indexfond enligt 7 § i syfte att efterbilda ett index. Sådana indexbaserade derivatinstrument får således ingå i en indexfond om de villkor som anges i 7 § respekteras. I andra stycket anges den yttersta gränsen för derivatexponeringar i förhållande till fondens värde. En fond får därför inte ens tillfälligtvis, genom belåning eller på annat sätt, ta exponeringar som överstiger värdet på tillgångarna i fonden. Det åligger givetvis fondbolaget att se till att så inte sker. Tredje och fjärde styckena beskriver hur beräkningen av exponeringarnas storlek skall göras. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.7.3. I paragrafen, som motsvarar andra stycket i den nya artikel 22.1 i UCITS-direktivet, finns en särregel för placeringar i OTC-derivat. En fond får inte ta alltför stor exponering mot en och samma motpart. Riskexponeringen har inte med derivatinstrumentet i sig att göra, utan är förknippad med risken att motparten skall fallera. Det spelar härvid inte någon roll om det är fråga om derivatinstrument med olika underliggande tillgångar. Är motparten ett kreditinstitut som nämns i 10 § får fonden inte ta positioner som överstiger av fondens värde. I andra fall får positionerna inte överstiga av fondens värde. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar de nya reglerna i artikel 19.1 e i UCITS-direktivet. Medel i en värdepappersfond får enligt bestämmelsen i första stycket placeras i fondandelar. Lagen möjliggör för såväl renodlade fondandelsfonder (även kallade fond-i-fonder eller liknande) som fonder där fond- medlen placeras i såväl fondandelar som andra finansiella instrument. I paragrafen anges vilka typer av andra fonder som medel i en värdepappersfond får placeras i. Det är fråga om andra svenska värdepappersfonder och vissa svenska specialfonder. Därutöver får medel placeras även i utländska harmoniserade fonder, dvs. sådana fonder som är registrerade i något EES-land och som är underkastade UCITS-direktivets Dessa fonder behöver dock inte vara anmälda till enligt 1 kap. 7 §.