prop · GQ03100d2 · 2003-04-15 00:00:00 — Av tabell 2.11 framgår att utrikes födda, oberoende av vilket mått på ekonomisk fattigdom som används, är kraftigt överrepresenterade bland de fattiga i förhållande till sin totala andel av befolkningen. Av de fattiga är sysselsatta om vi använder måtten låg inkomst eller brister i materiell standard. Bland socialbidragstagarna är det som saknar sysselsättning. Oberoende av vilket av måtten som används är de som saknar sysselsättning kraftigt överrepresenterade bland de fattiga. Tabell 2.11 Relativ risk för fattigdom fördelat efter födelseland och sysselsättningsstatus Källa: , SCB, beräkningar Man kan konstatera att ensamstående utan barn löper högre risk att hamna i fattigdom än sammanboende. Risken för brister i materiell standard är emellertid förhållandevis liten för samboende med barn. Yngre människor löper en ökad risk för att hamna i ekonomisk fattigdom än äldre medan äldre löper större risk än yngre att ha brister i materiell standard. Någon tydlig koppling till den historiskt sett vanligt förekommande fattigdomscykeln, där framförallt barn, föräldrar med små barn samt gamla människor drabbades av fattigdom, går inte att se. En slutsats av detta är att skatter och transfereringar nu i högre grad utjämnar människor inkomster över livscykeln. Även offentliga tjänster som skola, vård och omsorg bidrar till detta. 2.2.6Kompletta mått på fattigdom saknas Sammanfattningsvis ger de olika måtten grovt sett samma bild av utvecklingen av fattigdom, åtminstone för åren 1985/86, 1994/95 och 2000/01. Det är delvis samma grupper som i högre eller lägre grad riskerar fattigdom, oavsett vilket mått som väljs. Men olika mått kan också peka ut skiljda grupper som särskilt utsatta för fattigdom. Hur många som är fattiga varierar, vilket är en följd av att gränser måste sättas normativt eller pragmatiskt. Det blir egentligen fruktlöst att försöka jämföra skillnader i hur många som är fattiga enligt olika mått. Det är sällan samma individer som räknas som fattiga enligt de olika måtten. Till stor del ligger förklaringen på brister i datamaterialen och hur måtten konstrueras. Den redovisade årsinkomsten speglar ibland den ekonomiska standarden dåligt. Det är väl känt att mätfelen i de låga inkomsterna är mycket stora. När det gäller brister i materiella levnadsförhållanden vet man inte om de beror på otillräckliga ekonomiska resurser eller om de är en följd av olika preferenser. Syftet med SCB:s välfärdsindikatorer är att beskriva levnadsstandarden i befolkningen. Indikatorerna är därför inte alltid optimalt utformade för att fånga situationen för dem som har det sämst. Man kan också diskutera om det finns ett behov av att ta hänsyn till kvalitetsskillnader i de materiella resurserna. Slutligen omfattar socialbidragstagarna både de som fått socialbidrag och de som långvarigt försörjs av socialbidrag. Brister i måtten är således en del av förklaringen till att det är så vanligt att olika individer betraktas som fattiga. En annan förklaring är givetvis att fattigdom kan ha olika dimensioner. Både de direkta och de indirekta måtten har sina svagheter. En lösning som har föreslagits är att en låg inkomstgräns kombineras med mått på brister i materiell standard. Ett sådant mått kan rättfärdigas teoretiskt då det tar hänsyn till att en fattig människa ska ha en låg levnadsstandard och att bristande ekonomiska resurser är orsaken. Bristerna i det datamaterial som används i denna studie är dock för stora för att på detta sätt ge tillräckligt tillförlitliga mått på fattigdom. En studie som i flera avseenden hade färre brister i datamaterialen har emellertid visat att sådana mått förefaller vara robusta.31 Betydligt större andel människor befanns i studien ha både låga inkomster och brister i materiell standard än vad fallet är med de mått som används i denna bilaga. Det vill säga överlappningen mellan de två måtten var större. Figur 2.1 Skiss över teoretiskt konsistent fattigdomsmått Ett annat sätt att hantera den svaga överlappningen av olika fattigdomsmått är att som fattig räkna den som uppfyller minst ett av fler kriterier. Vilket mått man väljer att använda måste alltid motiveras av i vilket syfte analysen görs. Problemet med mätfel i låga inkomster hanteras dock inte på detta sätt.32 31Halleröd, B. (1995), The truly poor: Direct and indirect consensual measurement of poverty in , 1995 5 (2). Risken att vara fattig var större i de förväntade undergrupperna när de fattiga definierades enligt båda kriterierna än när de definierades enbart efter låg inkomst. I studien, som bland annat kunde ta hänsyn till om brister i materiell standard berodde på avsaknad av ekonomiska resurser eller ej, befanns av befolkningen i åldern vara fattiga . 32Rädda Barnen (2002), Barns ekonomiska utsatthet. Fattigdom mäts som att ha låga inkomster eller socialbidrag . Problemen med att låga inkomster ibland inte mäter låg ekonomisk standard torde i visst avseende vara något mindre när analysen 2002/03:100 BILAGA 3 Med trovärdiga mått på fattigdom kan svar sökas kring frågor om vad som orsakar fattigdom när den allmänna levnadsnivån är hög och vilka åtgärder som är effektiva i bekämpandet av fattigdom. Fördelningen av de ekonomiska resurserna under ett enskilt år ger ofta en ofullständig bild av hur den ekonomiska välfärden fördelas. Spridningen i hushållens disponibla inkomster och andelen hushåll med låg ekonomisk standard kan öka kraftigt till följd av tillfälligt höga kapitalvinster, att allt fler får möjlighet att studera, vid familjesplittringar eller arbetslöshet. Det faktum att den ekonomiska standarden är låg behöver dock inte betyda att inkomstklyftorna är stora sett över . Det viktigaste skälet till att studera inkomströrlighet är därför att försöka bedöma om möjligheterna till att förbättra sin ekonomiska situation förändras över tiden. Framförallt är det angeläget att undersöka hur stor andel som fastnar i en situation med långvarigt låg ekonomisk standard och huruvida denna grupp har ökat eller minskat . Hur en stor rörlighet mellan inkomstskikten ska tolkas är emellertid inte helt oproblematiskt. Stora inkomstvariationer kan skapa otrygghet och svårighet att överblicka och planera sin ekonomi. Utifrån en annan utgångspunkt kan inkomstvariationen tolkas som något positivt, där individen i takt med ökat välstånd och sparande ges större frihet att fördela arbete och fritid över livscykeln efter sina egna preferenser. Rörligheten kan enligt detta synsätt vara ett uttryck för en dynamisk och väl fungerande samhällsekonomi. Ett enkelt sätt att studera inkomströrlighet är att mäta andelen personer som rör sig mellan olika inkomstgrupper mellan olika mättillfällen. Eftersom syftet är att studera flödena till och från de allra lägsta inkomstskikten har halva medianinkomsten satts som den lägsta gräns. Mellangruppen består av de med inkomster som ligger över halva medianen men understiger medianen. Det som i analysen benämns som det högsta inkomstskiktet är därmed de med in- endast omfattar barnfamiljer då dessa sällan omfattar kvarboende ungdomar och studenter/värnpliktiga. 2002/03:100 BILAGA 3 komster som överstiger medianinkomsten i samhället. Beräkningen av sådana övergångsmatriser framgår av tabell 2.12 och visar att av dem som befann sig i det lägsta inkomstskiktet 1991 var kvar . hade rört sig till det mellersta inkomstintervallet och hade rört sig till det högsta. Motsvarande analys för åren 19962000 visar att andelen ekonomiskt utsatta som var kvar i den lägsta inkomstnivån uppgick till . Det är således en något större andel av de ekonomiskt utsatta som är kvar i det lägsta inkomstskiktet. En slutsats som kan dras utifrån denna analys är således att en relativt stor andel, , av de som ett enskilt år har inkomster under halva medianen, efter en femårsperiod har rört sig uppåt på inkomstskalan. Den största delen av de ekonomiskt fattiga utgörs således av individer som under tillfälliga skeden i livet har låga inkomster av en eller annan orsak. Det kan som tidigare nämnts handla om studier eller om ungdomar som fortfarande bor hos sina föräldrar. Tabell 2.12 Andel personer som är kvar respektive flyttat mellan olika inkomstgrupper 19911995 och 19962000 Källa: , SCB, beräkningar Andelen långvarigt fattiga i relation till befolkningen illustreras i tabell 2.13. Här framgår att en relativt liten andel av den totala befolkningen har långvarigt låga inkomster. Andelen personer med låg ekonomisk standard understeg både 19911995 och 1996 2000. Andelen som har haft inkomster under halva medianen är dock betydligt större. För perioden 19911995 uppgick denna andel till medan andelen 2000 var . Tabell 2.13 Andel med svag ekonomi år 199195 och 19962000 Källa: , SCB, beräkningar Vilka grupper är långvarigt fattiga? De människor som under samtliga fem undersökningsår befunnit sig i det lägsta inkomstskiktet har brutits ner efter familjetyp, ålder, kön och födelseland. Tabellerna 2.14 och 2.15 visar hur vanligt förkommande olika grupper är bland de med långvarigt svag ekonomi, i förhållande till sin representation i befolkningen. Ett värde som är större än ett anger att gruppen är överrepresenterad bland de fattiga och ett värde som är mindre än ett anger att gruppen är underrepresenterad. Av tabell 2.14 framgår att ensamstående generellt sett är överrepresenterade bland de långvarigt fattiga medan samboende är underrepresenterade. Ensamstående utan barn utgör antalsmässigt den största delen av de fattiga. I förhållande till sin andel av befolkningen är samboende utan barn underrepresenterade bland de långvarigt fattiga. Tabell 2.14 Relativ risk för att bli långvarigt fattig fördelat efter familjetyp 19911995 och 19962000 Ensamstående med 1 barn Ensamstående med 2 eller fler barn Sammanboende med 1 barn Sammanboende med 2 barn Sammanboende med 3 eller fler barn Källa: , SCB, beräkningar En jämförelse mellan de två tidsperioderna visar stora likheter vad gäller vilka grupper som är överrespektive underrepresenterade bland de långvarigt fattiga. Ensamstående med barn är emellertid mindre överrepresenterade bland de ekonomiskt fattiga 2000 än under 19911995. På motsvarande sätt har även samboende med två barn minskat bland de långvarigt fattiga. Av tabell 2.15 framgår ett tydligt åldersmönster. För såväl kvinnor som män gäller att de yngre ålderskategorierna förekommer i större utsträckning bland de långvarigt fattiga än de äldre gör. Undantaget är dock kvinnor som var överrepresenterade bland de långvarigt fattiga i förhållande till sin andel av befolkningen. Att den yngsta ålderskategorin 2029 är överrepresenterad bland de långvarigt fattiga kan ha en rimlig förklaring i det faktum att denna grupp i mindre utsträckning än andra hunnit få fotfäste på arbetsmarknaden och att många dessutom fortfarande befinner sig i utbildning. Tabell 2.15 Relativ risk för att bli långvarigt fattig fördelat på ålder och kön år 19911995 och 19962000 Källa: , SCB, beräkningar Av tabell 2.16 framgår att en stor del av de långvarigt fattiga är utrikes födda. Denna grupp är kraftigt överrepresenterad såväl som 19962000. Andelen utrikes födda av de långvarigt fattiga har mellan dessa två mättidpunkter ökat med och uppgick till av de långvarigt fattiga. Tabell 2.16 Andel långvarigt fattiga fördelat efter födelseland 19911995 och 19962000 Källa: , SCB, beräkningar 2002/03:100 BILAGA 3 2.4Svensk fattigdom i ett internationellt perspektiv Internationella jämförelser av fattigdom grundar sig oftast på förekomsten av låg inkomst. redovisar andelen med inkomst under 40, av medianinkomsten för hela befolkningen. Förutom dessa relativa fattigdomsnivåer använder också absoluta fattigdomsnivåer och det s.k. Sen-indexet, som tar hänsyn till genomsnittsinkomst och inkomstfördelning bland dem under fattigdomsstrecket. Enligt är en mycket fattig person en människa som har mindre än att leva på. I tabell 2.17 redovisas andelen med en disponibel inkomst under halva medianinkomsten och andel av medianinkomsten för ett antal länder. Andelen med en inkomst under halva medianinkomsten varierar från och andelen med inkomst av medianinkomsten mellan . placerar sig bland de länder som har allra lägst andel med låg inkomst, trots att andelen överskattas till följd av brister i det svenska datamaterialet.33 När värden på Senindex jämförs för huvudsakligen samma länder blir resultatet att har lägst grad av fattigdom (se underbilagetabell 3.4). FN har utvecklat ett index för graden av fattigdom som tar hänsyn till fler faktorer än enbart låg inkomst, Human poverty index, HPI. Indexet finns i två versioner, ett för utvecklingsländer, HPI-1, och HPI-2 för mer utvecklade länder. tillhör den andra gruppen och därför redovisas HPI-2 i tabell 2.18. Fattigdomsindexet i tabellen beaktar levnadslängd, läskunnighet, inkomstnivå och långtidsarbetslöshet.34 33I de data som ligger till grund för tabellen betraktas hemmavarande ungdomar som medlemmar i föräldrarnas hushåll i alla länder utom . I det svenska datamaterialet är ungdomar som bor kvar hos sina föräldrar klassade som egna hushåll. Kvarboende ungdomar har ofta inte någon inkomst alls utan försörjs av sina föräldrar, vilket inte syns i svenska data. Som en följd överskattas andelen fattiga i jämfört med övriga länder. Detta har betydelse framförallt när det lägre fattigdomsstrecket används. 34Detta index har fyra delkomponenter; sannolikheten (vid födseln) att inte uppnå , andel vuxna () som saknar grundläggande läs- och skrivförmåga, andel med justerad disponibel inkomst under halva medianen samt andel långtidsarbetslösa (). 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.17 Andel med låga inkomster Källa: Förster, M. (2000), Trends and Driving Factors in Income Distribution and Poverty in the Area, Labour Market and Social Policy Occasional Papers No. När de fyra delkomponenterna vägs samman blir resultatet att , med detta sätt att mäta, är det land i världen som har lägst andel fattiga medborgare. Fattigdom är ett svårfångat och mångdimensionellt begrepp. Även FN:s försök att beakta andra förhållanden än de rent ekonomiska är givetvis ett mycket grovt sätt att beskriva fattigdom eller deprivation. Slutsatsen av de jämförelser som ändå kan göras är att de svenska fattigdomsnivåerna internationellt sett är mycket låga. Tabell 2.18 FN:s index över fattigdom Human poverty index (HPI-2) Källa: United Nations Development Program (2002), 2002 Inkomströrlighet i ett internationellt perspektiv Internationella jämförelser av inkomströrlighet och speciellt rörligheten från och till de lägsta inkomstskikten är relativt ovanliga. Förklaringen är att relativt få länder har den typ av registerdata som gör det möjligt att följa enskilda individer över tiden och studera hur deras inkomster förändras . Denna brist på data börjar dock successivt att minska då allt fler länder, i framförallt genom panel, börjat bygga upp longitudinella register. Det tidsperspektiv som dessa omfattar är emellertid fortfarande allt för begränsat för att på ett relevant sätt kunna fånga den dynamik som finns i individers inkomstförändringar över en längre tidsperiod. Diagram 2.2 Andel med låg inkomst samt andel med låg inkomst under minst 1 av 6 år Fattig minst 1 år Källa: , Economic studies No 30, 2000 har i en studie studerat rörligheten in i och ut ur fattigdom för sex ; , , , , och . Som mått på fattigdom använder inkomster som understiger halva medianen. Analysen har genomförts genom att dels studera hur stor andel av populationen som hade inkomster under halva medianen under alla sex inkomståren, dels hur många som var fattiga minst ett av . Av diagram 2.2 framgår att andelen som varit fattiga under samtliga sex undersökningsår uppgår till mellan av befolkningen i respektive land. har tillsammans med lägst andel fattiga. och är de länder som har störst andel. Med denna mätmetod är dock skillnaden mellan länderna inte så stor. Skillnaderna är däremot betydligt större vad gäller andelen fattiga under minst ett av de sex undersökningsåren. har även här tillsammans med lägst andel fattiga, med en andel som uppgår till . Högsta andel bland de undersökta länderna finns i där andelen fattiga under uppgick till . En viktig slutsats utifrån detta är att långvarig fattigdom är relativt ovanlig i de undersökta länderna. Däremot är fattigdom något som kortvarigt drabbar en förhållandevis stor andel av befolkningen, om än . Mot denna bakgrund visar tabell 2.19 hur den totala andelen fattiga fördelar sig över antalet år i fattigdom. I , och var fattiga under enbart , vilket är betydligt högre än i , och där motsvarande siffra upp- 2002/03:100 BILAGA 3 gick till beroende på vilket land man jämför med. För dem som varit fattiga gäller det motsatta. Här är andelen högst i och (27 ) vilket ska jämföras med en nivå mellan i övriga länder. Tabell 2.19 Andel fattiga som blir kvar i fattigdom under 16 år Källa: Economic studies No 30, 2000 2002/03:100 BILAGA 3 Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomst från arbete, kapital och transfereringar minus betald skatt, betalt underhållsbidrag, återbetalt studiemedel och återbetalt socialbidrag. Erhållet studiemedel betraktas som en transferering och ingår i disponibel inkomst. Justering för försörjningsbörda: För att kunna jämföra den ekonomiska standarden mellan hushåll av olika storlek och med olika sammansättning måste den disponibla inkomsten justeras. För att göra detta används en ekvivalensskala. Denna baseras på konsumtionsvikter enligt norm för socialbidrag kompletterad med en schablonmässig boendekostnad enligt "trångboddhetsnorm 2". Denna norm har parametriserats enligt följande formel: Hushållets vikt=(antal vuxna+0,7* antal barn)0,7 Ekonomisk standard: Hushållets disponibla inkomst dividerad med ovan beskrivna ekvivalensskala. Individens ekonomiska standard: Hushållets justerade disponibla inkomst påförs samtliga personer i hushållet. Redovisning sker sedan på individnivå. Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på ojämnheten i inkomstfördelningen. Gini-koeffi- cienten antar värdet 0 när inkomsten är lika för alla och värdet 1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en person får alla inkomster. Koefficienten är mest känslig för vad som händer i mitten av fördelningen. Median: av befolkningen har lägre inkomst än medianinkomsten. Decilgrupp: Befolkningen delas in i tio lika stora grupper där de med lägst standard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst standard i decilgrupp 2 osv. ända upp till decilgrupp 10 med högst ekonomisk standard. Kvintilgrupp: Motsvarande indelning med fem grupper som vardera omfattar av befolkningen. Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid övre decilgränsen) bland dem med högre ekonomisk standard dividerad med inkomsten för dem med lägre standard. Familjetyper: E0= ensamboende utan barn, E+= ensamstående med barn, PE= ensamstående pensionär, ensamstående med hemmaboende vuxna barn, G0= gift/samboende utan barn, G+= gift/samboende med barn, PS= samboende pensionär, övriga samboende hushåll flergenerationsboende. Inkomströrlighet (M): Inkomsternas stelhet kan beräknas som kvoten mellan spridningen av den sammanlagda inkomsten och det viktade medelvärdet av den årliga inkomstspridningen (R). Motsatsen, inkomsternas rörlighet eller mobilitet (M) definieras M= 1-R. Mobilitet anger enligt denna definition i vilken grad inkomstspridningen utjämnas när undersökningsperioden förlängs. Ju närmare noll, desto högre mobilitet och större utjämning över tiden. Ekonomisk marginalisering: Med detta avses de personer som i rad har haft en disponibel inkomst som till utgörs av arbetsmarknadsstöd, sjukpenning, förtidspension (inkl. sjukbidrag), socialbidrag eller bostadsbidrag. Endast personer i åldern som har en disponibel inkomst över två basbelopp ingår i beräkningen. Förmögenhetskoncentration: Andel av hela nettoförmögenhetssumman till marknadsvärde som ägs av de en procent rikaste hushållen. Standardvägning: Statistiska resultat kan bli missvisande när de undersökta grupperna har olika sammansättning i något viktigt avseende. Antag att man finner att hälsotillståndet är mycket sämre för lågutbildade än för högutbildade. Under senare årtionden har andelen högutbildade ökat, vilket inte ännu syns i högre åldrar, där sjukdomar är vanligare. Det kan visa sig att den observerade hälsoskillnaden i själva verket beror på en åldersskillnad. Standardvägning är en metod, som kan eliminera sådana oönskade effekter. Man undersöker hur hälsotillståndet skulle vara med en gemensam ålderssammansättning (standardpopulation). Man ställer frågan: Hur skulle hälsotillståndet för de högutbildade vara om de haft samma ålderssammansättning som de lågutbildade. Med denna metod får man bort ålderseffekten. Marginaleffekt: Beräkning av marginaleffekter har utförts med hjälp av FASIT-modellen, som använder data från undersökningen av hushållens ekonomi. Efter en tänkt inkomstökning på och eventuellt minskat arbetsmarknadsstöd beräknas inkomstskatt, pensionsavgift, barnomsorgsavgift och transfereringar enligt reglerna . Inkomst under socialbidragsnorm: för levnadsomkostnader bygger på tidigare rekommenderade utgiftsnivåer vid socialbidragsprövning. Den beräknas som summan av: a) konsumtionsvikt*basbeloppet b) boendekostnaden som genomsnittshyra (i någon av fyra regioner ) om man inte skall vara trångbodd enligt norm 3 c)faktisk barnomsorgskostnad d) skattad kostnad för lokala resor. Disponibel inkomst modifieras genom att fastighetsskatt läggs till och skatteavdrag för räntekostnader för huslån dras bort. Syftet är att jämställa boende i äganderätt med boende i hyresrätt. Om disponibel modifierad inkomst är mindre än beräknad norm för levnadsomkostnader har hushållet en inkomst under socialbidragsnorm. Brister i materiell standard: Uppgifter om vilka olika typer av resurser individerna har tillgång till används för att beräkna ett deprivationsindex. Resurserna är tv, frys, video, bil, en veckas semester , dator i hemmet, diskmaskin, tillgång till fritidshus, kontantmarginal, inga svårigheter betala löpande utgifter samt att inte vara trångbodd enligt SCB:s norm 3. Varje resurs ger lika många poäng som andel i befolkningen som har resursen. Ju färre resurser en individ har tillgång till desto högre blir individens värde på indexet. De som har högst värde anses ha brister i materiell standard. Avsteg från den officiella inkomststatistiken I kapitel 1 redovisas hur hushållens inkomster och inkomstolikheterna har utvecklats . Det inkomstbegrepp som används är individernas ekonomiska standard men följande avsteg från SCB:s officiella statistik har gjorts. Analysen avser individernas ekonomiska välfärd. Detta innebär ett normativt ställningstagande att samtliga personer, barn som vuxna, ensamboende som samboende, skall ges lika stor tyngd när fördelningen av ekonomiska resurser bedöms. Den justerade disponibla inkomsten påförs samtliga familjemedlemmar. I den officiella statistiken visas fördelningen bland hushåll. Detta innebär exempelvis att man där ger fem gånger större vikt till vad som händer en ensamboende person än vad som vad händer personerna i en familj med två vuxna och tre barn. Den nya socialbidragsnormen med tillägg för boendekostnader används för att justera för olika hushålls storlek. 2002/03:100 BILAGA 3 stordriftsfördelar som rimligen finns i större hushåll. Till har lagts en schabloniserad boendekostnad och antagna belopp för vård, möbler m.m., därefter har med hjälp av en statistisk analys givits en generell och enklare matematisk form (se ovan). SCB:s statistik baseras på en äldre norm utan hänsyn till boendekostnader och stordriftsfördelar. Den kan anses betydligt underskatta standarden i bl.a. barnfamiljer. Eftersom inkomststatistiken baseras på deklarationsuppgifter till taxeringen mäts inte inkomst på ett i ekonomisk mening neutralt och symmetriskt sätt. Värdeökning i aktier och andra tillgångar registreras som inkomst först när de realiseras. Denna egenskap i skattereglerna innebär att inkomstfördelningen i den officiella statistiken kan vara svårbedömd.