prop · GQ03114 · 2003-03-20 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2002/03:114 Redogörelse för den svenska exportkontrollpolitiken och exporten av krigsmateriel Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för den svenska exportkontrollpolitiken och den svenska exporten av krigsmateriel . I skrivelsen redovisas även viktigare skeenden på exportkontrollområdet. Skrivelsen beskriver därtill det samarbete som pågår inom EU och andra internationella fora kring frågor rörande såväl krigsmateriel som produkter med dubbla användningsområden. Avdelning I - Exportkontroll och export av krigsmateriel Lagen om krigsmateriel ..................................................................... Riktlinjerna för krigsmaterielexport .................................................. och annan internationell rapportering om Samarbetet inom EU........................................................................ Åtgärder för att förebygga och bekämpa destabiliserande ansamlingar och okontrollerad spridning av lätta vapen ................. Försvarsindustrin, exportstöd och internationellt samarbete på Utvecklingen av internationell handel med vapen........................... Korruption inom internationell handel med vapen .......................... Avdelning II - Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden Samarbete inom de multilaterala exportkontrollregimerna EG-förordningen för kontroll av produkter med dubbla Avdelning III - Exportkontroll - ansvarig myndighet, andra organ och deras verksamhet Det teknisk-vetenskapliga rådet....................................................... Informationsverksamhet avseende exportkontroll........................... Bilaga 1: Svensk krigsmaterielexport ................................. Fördelning av exporten på materielslag ............................ Exportens geografiska fördelning ..................................... Upplåtelse av tillverkningsrätt, samarbete m.m. ............... Militärt inriktad utbildning................................................ Redovisning av ägande i utländska rättssubjekt................ De exporterande företagen ................................................ Den svenska försvarsindustrins sysselsättning och Bilaga 2: Exportkontroll av produkter med dubbla Bilaga 3: Svenska riktlinjer för krigsmaterielexport och annan Bilaga 4: EU:s uppförandekod för vapenexport .............................. Bilaga 5: Medlemskap i multilaterala exportkontrollregimer.......... Bilaga 6: Internationella vapenembargon ........................................ Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..71 Regeringen har lämnat en skrivelse med en redogörelse för den svenska krigsmaterielexporten. Med utgångspunkt från de villkor som gäller för exporten av krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden är syftet att dels på ett öppet sätt redovisa det gångna årets export, dels att bidra med underlag till en bredare diskussion kring frågor relaterade till vapenexport. Regeringen har som målsättning att visa största möjliga öppenhet i redovisningen av den svenska krigsmaterielexporten, och har kontinuerligt sökt förbättra redovisningen i syfte att verka för ökad öppenhet. En nyhet i årets rapport är redovisningen av för vilka länder utfärdade s.k. denials (negativt besked på förfrågan om exporttillstånd) inom ramen för EU:s gemensamma uppförandekod för vapenexport samt de skäl som åberopades. Det är av stort säkerhets- och försvarspolitiskt intresse för ett militärt alliansfritt land som att bevara såväl kompetens som utvecklings- och produktionskapacitet på det försvarsindustriella området. Det ligger också i vårt säkerhetspolitiska intresse att samverka med andra länder om materielförsörjningen. För att långsiktigt tillmötesgå de svenska behoven krävs en viss export. Kontrollen av denna export är nödvändig för att säkerställa att de produkter som förs ut ur går till för oss acceptabla mottagarländer. Krigsmateriel får endast exporteras om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik. Redovisningen av den svenska krigsmaterielexporten presenteras i skrivelsens första avdelning samt i bilaga. Värdet av de faktiska exportleveranserna av krigsmateriel ökade något och uppgick till . Det innebär en ökning med jämfört med , då värdet var . Det samlade värdet av beviljade utförseltillstånd för exportförsäljning minskade dock kraftigt . Värdet uppgick till en minskning jämfört med , då värdet var mycket högt p.g.a. de utförseltillstånd som hade beviljats för export av JAS 39 respektive . Arbetet inom ramen för EU:s gemensamma uppförandekod för vapenexport fortsatte . Det informationsutbyte som sker p.g.a. koden syftar till större restriktivitet och ansvarstagande och till att skapa en mer enhetlig syn på tänkbara mottagare av krigsmateriel. Öppenheten i den rapport som sammanställs inom EU under den gemensamma uppförandekoden ökade betydligt . Statistikredovisningen rapport kom bl.a. att inkludera uppgifter om de enskilda medlemsländernas export (beviljade utförseltillstånd respektive faktisk export) fördelad på mottagarland. Produktionen av vapen internationaliseras. Den gränsöverskridande konsolideringen av försvarsindustrin fortsätter. 2002/03:114 följd av minskat hot och kraftigt ökade utvecklingskostnader för nya generationer försvarssystem påskyndar denna utveckling. deltar aktivt i det internationella försvarsindustriella samarbetet. fortsatte verksamheten inom det försvarsindustriella ramavtal som framförhandlats mellan , , , , och och som godkände . Ett underavtal om procedurer och konsultationer kring exportkontroll kunde i huvudsak avslutas. Det avtal som undertecknades av , , och om stöd för industrisamarbete på försvarsmaterielområdet, och som godkändes av , trädde i kraft . Exportkontrollen syftar till att reglera krigsmaterielexporten samt hindra spridning av produkter som kan användas för tillverkning av massförstörelsevapen. Många produkter som tillverkas kan användas för såväl civilt som militärt bruk. En effektiv exportkontroll behövs för att förhindra export som kan ha en destabiliserande verkan i vår omvärld. Kampen mot terrorismen har lett till en fortsatt fokusering på exportkontrollen och tydligare krav på restriktioner för viss export, såväl vad gäller export av produkter med dubbla användningsområden som krigsmateriel. Detta tillsammans med den tilltagande globaliseringen av världsekonomin har tydliggjort behovet av ett fördjupat kontrollsamarbete över nationsgränserna, även om detta samarbete främst regleras av vår nationella lagstiftning. Samarbetet kring exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden sker främst i ett antal internationella samarbetsorgan som kallas regimer. Risken för spridning av massförstörelsevapen bedöms alltjämt vara betydande. Inom regimerna sker ett kontinuerligt utbyte angående dels vilka produkter och teknologier som bör kontrolleras, dels vilka stater som kan vara känsliga ur ett icke-spridningsperspektiv. har arbetet dessutom inriktats på icke-statliga aktörer och på risken för att terrorister skall få tillgång till känsliga produkter som kan användas för tillverkning av massförstörelsevapen. I takt med det öppna, moderna samhällets ökade beroende av informationsteknik blir exportkontroll av immateriella överföringar allt viktigare. Små och förhållandevis resurssvaga aktörer har , oavsett var de befinner sig geografiskt, betydande möjligheter att påverka och sabotera för stora resursstarka stater. Då IT-systemen ofta är inbördes beroende kan ett angrepp på en del skapa allvarliga skador och störningar på viktiga samhällsfunktioner. Avdelning I Exportkontroll och export av krigsmateriel Regeringen har lämnat en skrivelse med en redogörelse för den svenska krigsmaterielexporten. Härigenom förses med en samlad information om krigsmaterielexporten, som underlag ges för en bredare allmän debatt. Viss försiktighet är påkallad när det gäller att utläsa trender ur siffermaterialet. Exporten av krigsmateriel från är begränsad. Enstaka försäljningar av större system orsakar därför kraftiga svängningar i den årliga statistiken som inte kan förknippas med någon långsiktig trend. Uppgifterna i den årliga skrivelsen baseras på lagstadgad rapportering från de krigsmaterieltillverkande företagen. () har sammanställt denna och inkommit med underlag till en redogörelse 2002 som redovisas i bilaga 1. Värdet av den totala fakturerade försäljningen av krigsmateriel (inom och utom riket) uppgick till 9 , motsvarande en minskning med jämfört med . Värdet av de faktiska exportleveranserna av krigsmateriel var , en ökning med jämfört med föregående år räknat i löpande priser. Exporten svarade således för av försvarsindustrins totala fakturerade försäljning av krigsmateriel . Krigsmaterielexportens andel av den totala varuexporten var nästintill oförändrad jämfört med och uppgick till . Värdet av de beviljade utförseltillstånden uppgick till , vilket innebar en minskning jämfört med , då utförseltillstånd hade beviljats för två stora exportaffärer JAS 39 respektive vilket resulterade i ett mycket högt värde. Värdet för låg i nivå med det genomsnittliga värdet , med undantag för . Som framgår av diagram i bilaga 1, figur 1, varierar värdet av de beviljade utförseltillstånden kraftigt år , medan värdet av de faktiska leveranserna uppvisar mindre variationer. Förklaringen till detta är att ett enskilt utförseltillstånd ofta fullföljs genom delleveranser under två eller . 3 Lagen om krigsmateriel Tillverkning och utförsel av krigsmateriel regleras genom lagen (1992:1300) om krigsmateriel (ändrad senast 2000:1248) och 2002/03:114 förordningen (1992:1303) om krigsmateriel (ändrad senast 2000:64). Båda författningarna trädde i kraft och ersatte lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. och lagen (1988:558) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m. med tillhörande förordningar. Den nuvarande lagen bygger i allt väsentligt på den tidigare lagstiftningen liksom på tidigare praxis. Jämfört med denna innehåller den emellertid en vidgning av krigsmaterielbegreppet samt förenklingar, förtydliganden och moderniseringar av de bestämmelser som gäller för kontrollen över tillverkning och för utlandssamverkan avseende krigsmateriel. Krigsmateriellagen föreskriver att krigsmateriel inte får tillverkas utan tillstånd. Även all försvarsindustriell utlandssamverkan förutsätter tillstånd. Med utlandssamverkan förstås exportförsäljning eller annat tillhandahållande (bl.a. överlåtelse eller förmedling) av krigsmateriel. Vidare omfattar begreppet upplåtelse eller överlåtelse av tillverknings- rätter, avtal med någon i utlandet om att gemensamt med denne eller för dennes räkning utveckla krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel eller om att gemensamt tillverka krigsmateriel. Slutligen krävs tillstånd, med vissa undantag, för att bedriva militärt inriktad utbildning. Enligt lagen om krigsmateriel indelas krigsmateriel i två kategorier: krigsmateriel för strid (KS) och övrig krigsmateriel (ÖK). Bestämmelser om vilken materiel som innefattas i de två kategorierna återfinns i förordningen om krigsmateriel. Kategorin krigsmateriel för strid omfattar materiel med förstörelsebringande verkan inklusive sikten för sådan materiel samt materiel för eldledning. Kategorin övrig krigsmateriel omfattar delar och komponenter till krigsmateriel för strid samt materiel som ej har direkt förstörelsebringande verkan i en stridssituation. I EG-förordningen för kontroll av produkter med dubbla användningsområden som trädde i kraft finns i vissa fall krav på exporttillstånd för produkter som ej ingår i begreppet krigsmateriel, men som hör samman med exporterad krigsmateriel. För vidare information om regelverket i det aktuella hänseendet, se avsnitt 13 i denna skrivelse. Beslut om utförseltillstånd fattades t.o.m. enbart av regeringen. I ärenden som inte avsåg utförsel i större omfattning eller i övrigt inte var av större vikt utövades beslutsrätten av det statsråd som hade till uppgift att föredra ärenden om tillstånd för utförsel av krigsmateriel. Ej delegerade regeringsbeslut omfattade av det totala värdet av givna tillstånd . fattas beslut i utförselärenden i första hand av () utom i de ärenden som bedöms vara av principiell betydelse eller annars av särskild vikt, vilka skall överlämnas till regeringen för avgörande. 4 Riktlinjerna för krigsmaterielexport Enligt 1 § andra stycket lagen (1992:1300) om krigsmateriel får tillstånd enligt lagen lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik. De närmare principerna för prövningen har lagts fast i regeringens praxis och har kommit till uttryck i regeringens riktlinjer för krigsmaterielexport och annan utlandssamverkan som också ställt sig bakom (jfr prop. 1991/92:174 s. 41 f., prop. 1995/96:31 s. 23 f. och bet. 1992/93:UU1). En sammanfattning av riktlinjerna fogas till denna skrivelse som bilaga 3. Riktlinjerna uttolkas med brett parlamentariskt stöd och är vägledande för () vid prövningen av ärenden om tillstånd enligt lagen och förordningen om krigsmateriel. Riktlinjerna är försedda med två övergripande kriterier för när tillstånd enligt lagen kan lämnas, nämligen dels att utlandssamverkan behövs för att tillgodose det svenska försvarets behov av materiel eller kunnande eller i övrigt är säkerhetspolitiskt önskvärd, dels att samverkan inte står i strid med principerna och målen för utrikespolitik. Dessa övergripande kriterier kan anses utgöra en precisering av 1 § andra stycket, lagen om krigsmateriel. I riktlinjerna preciseras också de faktorer som bör beaktas i samband med prövningen av ett enskilt ärende. Ett grundkrav är att alla för ärendet betydelsefulla omständigheter skall beaktas, oavsett om de uttryckligen anges i riktlinjerna eller ej. Dessa bedömningskriterier tillämpas också på samverkan med person eller företag i utlandet avseende utveckling eller tillverkning av krigsmateriel. är ett av få EU-länder som har en lagstiftning som även omfattar förmedling av krigsmateriel (arms brokerage). Riktlinjerna framhåller särskilt den vikt som vid den utrikespolitiska bedömningen av varje utförselärende skall fästas vid respekten för mänskliga rättigheter i mottagarlandet. Situationen i mottagarlandet vad gäller mänskliga rättigheter skall alltid vägas in även i de fall då det är fråga om utförsel av materiel som i sig inte kan användas för att kränka mänskliga rättigheter. Riktlinjerna anger tre typer av ovillkorliga hinder som, om de inträffar, anses omöjliggöra export. De tre är: beslut av , internationella överenskommelser som biträtt (t.ex. EU- sanktioner), samt exportstopp som påbjuds enligt de folkrättsliga reglerna om export från neutral stat under krig. Krigsmaterielbegreppet breddades till att även omfatta viss materiel med civil eller delvis civil användning. Utvidgningen av begreppet ledde till att export som varit oreglerad kom att bli föremål för politisk prövning och inkluderas i krigsmaterielexport- statistiken. Breddningen åtföljdes av en indelning av krigsmateriel i två kategorier för vilka uppställts delvis olika riktlinjer för utförsel. För kategorin krigsmateriel för strid (KS) gäller att tillstånd till export inte bör ges till en stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, en stat som är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till 2002/03:114 väpnad konflikt eller en stat som har inre väpnade oroligheter. återkallande av tillstånd kan emellertid underlåtas om det är förenligt med folkrätten och målen och principerna för den svenska utrikespolitiken. Utförseltillstånd bör heller inte ges till en stat där det förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter. Detta är samma krav som tillämpades , med den skillnaden att förekomsten av kränkningar av de mänskliga rättigheterna tidigare endast behövde beaktas om materielen i sig kunde användas för att kränka de mänskliga rättigheterna. I detta avseende skiljer sig från vissa andra EU-länder. För utförsel av övrig krigsmateriel (ÖK), som i stor utsträckning omfattar produkter som inte betraktades som krigsmateriel (exempelvis spaningsradaranläggningar eller simulatorer för utbildningsändamål), gäller att utförseltillstånd bör beviljas till länder som inte befinner sig i väpnad konflikt med någon annan stat, som inte har inre väpnade oroligheter eller där det inte förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter. Risk för väpnad konflikt utgör således inte ett särskilt kriterium i bedömningen avseende utförsel av övrig krigsmateriel. De skilda riktlinjerna för krigsmateriel för strid respektive övrig krigsmateriel innebär att en större länderkrets kan komma i fråga som mottagare av övrig krigsmateriel, dvs. icke förstörelsebringande materiel, än för krigsmateriel för strid. När det gäller följdleveranser anger riktlinjerna att "tillstånd bör ges till utförsel av reservdelar till tidigare, med vederbörligt tillstånd exporterad krigsmateriel, om inte ovillkorligt hinder möter. Detsamma bör gälla andra leveranser, t.ex. av ammunition, som har samband med tidigare utförsel eller där det annars vore oskäligt att inte ge tillstånd". När det gäller samarbete med utländsk part gäller att export till tredje land bör bedömas i enlighet med de svenska riktlinjerna om produkten har övervägande svensk identitet. Om produkten har övervägande utländsk identitet, eller om det föreligger ett starkt svenskt försvarspolitiskt intresse av samarbetet, kan samarbetslandets regler om utförsel tillämpas för export därifrån. 5FN-registret och annan internationell rapportering om vapenöverföringar generalförsamling antog en resolution som anmodar medlemsländerna att till ett register redovisa såväl sin import som sin export av tyngre konventionella vapen. Handeln med följande sju vapenkategorier rapporteras: stridsvagnar, pansrade stridsfordon, grovt artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar, stridsfartyg och robotar/robotlavetter. I samråd med försvarets myndigheter och () samman- 2002/03:114 ställer aktuella uppgifter som i enlighet med den ovannämnda resolutionen överlämnas till FN. För tionde år, 2001, hade , 120 av FN:s 191 medlemsländer rapporterat. Genom att rapporter föreligger från alla större exportörer utom och alla större importörer utom några länder i , beräknas av den legala världshandeln med angivna vapen omfattas av registret. deltar endast i begränsad omfattning i världshandeln med aktuella tyngre vapensystem. , som är det senaste rapportåret, redovisade export av två Bandvagn 206S till , ett Stridsfordon CV9030 till , tio Bandvagn 206S till samt en Ubåt Näcken till . På importsidan rapporterade ingen införsel i någon av de sju vapenkategorierna. Rapporten för sammanställs efter färdigställandet av denna skrivelse. Som ett led i strävan efter ökad öppenhet internationellt har regeringens redogörelse till över krigsmateriel- exporten överlämnats till FN i engelsk översättning. finns uppgifter lämnade till tillgängliga på FN:s webbplats (). Wassenaararrangemangets (se avsnitt 12 i denna skrivelse) rapporteringsmekanism avseende krigsmateriel följer i stort de sju kategorier som rapporteras till , vissa kategorier har emellertid förfinats genom införande av undergrupper. De 33 medlems- staterna har enats om att två gånger rapportera enligt en överenskommen praxis, och att ytterligare information då kan inkluderas på frivillig basis. Denna överenskommelse syftar till att göra det möjligt för medlemsstaterna att på ett tidigt stadium uppmärksamma destabiliserande ansamlingar av vapen. Även export av produkter och teknik med dubbla användningsområden inrapporteras till Wassenaararrangemanget två gånger . Samarbete med och deltagande i verkar aktivt för ökad rapportering till FN:s vapenregister. har tagit initiativ för samverkan med på detta område. kommer att bidra till genomförande av regionala seminarier som anordnas av i syfte att främja rapportering till registret. avser i detta sammanhang även verka för stärkt exportkontroll som ett verktyg för konfliktförebyggande, inte minst vad gäller lätta vapen. Sedan inrättandet av har expertgrupper med ca tre års mellanrum utrett hur registrets funktion kan förbättras. En sådan expertgrupp skall tillsättas 2003. kommer tillsammans med ca tjugo andra länder att medverka i denna grupp. 6 Samarbetet inom EU EU:s uppförandekod för vapenexport EU:s uppförandekod för vapenexport (se bilaga 4) antogs 1998 och innehåller gemensamma kriterier för export av krigsmateriel som skall tillämpas vid den nationella prövningen av exportansökningar. Till koden hör en förteckning över de produkter som skall kontrolleras i enlighet med koden. Koden representerar en minsta gemensam nämnare på exportkontrollområdet och hindrar inte enskilda medlemsstater från att föra en mer restriktiv politik. Enligt kodens tillämpningsbestämmelser skall medlemsstaterna utbyta notifieringar om s.k. denials, dvs. i huvudfallet avslag på ansökningar om exporttillstånd. Om en annan medlemsstat överväger att bevilja tillstånd för en i huvudsak identisk transaktion skall konsultationer genomföras innan tillstånd kan beviljas. Den konsulterande medlemsstaten skall även meddela den notifierande staten om sitt beslut. Utbytet av notifieringar om denials och konsultationerna kring notifieringarna gör att exportpolitiken inom EU blir mer enhetlig. Konsultationerna leder till en mer gemensam syn på olika exportdestinationer, och genom att medlemsländerna informerar varandra om de exportaffärer som nekas, minskar risken att exportkontrollen skall undergrävas genom att något annat medlemsland beviljar exporten. mottog 399 notifieringar om denials från elva medlemsstater. lämnade 101 notifieringar om denials avseende . Dessa denials rörde följande länder (inom parentes anges det kriterium som åberopades för respektive denial och land): (kriterium 4 riskerna för den regionala freden, säkerheten och stabiliteten), (kriterium 3 den interna situationen i mottagarlandet), (kriterium 4), (kriterium 4), (kriterium 4), (kriterium 4), (kriterium 4), Republiken (kriterium 4), (kriterium 7 risk för att materielen skall användas till annat ändamål i mottagarlandet eller vidareexporteras på oönskade villkor) samt (kriterium 4). Det faktum att export till ett visst mottagarland nekats i ett fall innebär inte att landet inte kan komma i fråga för svensk export. Den svenska exportkontrollen tillämpar inte ett system med landlistor, dvs. fasta listor över godkända respektive icke godkända mottagarländer. Varje enskild utförselansökan prövas individuellt från fall till fall mot de riktlinjer som regeringen fastställt för krigsmaterielexporten. I rådsarbetsgruppen COARM (Council Working Party on ) diskuterar de femton medlemsstaterna regelbundet uppförandekodens tillämpning, utbyter information om synen på 1 De löpande kontakterna med industrin gör att antalet svenska notifieringar blir förhållandevis litet. 2002/03:114 exportdestinationer och utarbetar gemensamma riktlinjer för medlemsstaternas nationella regelsystem för exportkontroll. redogörelse för detta arbete, överenskommelser som har träffats och statistik över medlemsstaternas export av krigsmateriel, publiceras i en årlig rapport. Den fjärde årsrapporten enligt EU:s uppförandekod för vapenexport Den fjärde årliga rapporten, som godkändes av rådet (EGT C 319, 19.12.2002, s.1), visar att betydelsefulla framsteg har gjorts när det gäller samarbetet kring uppförandekoden. Kontroll av vapenförmedling, s.k. arms brokering, fortsätter att vara en viktig fråga. Utvecklingen inom EU går vidare mot att fler länder, i likhet med , inrättar kontrollmekanismer. inleddes diskussioner om att anta en gemensam ståndpunkt om kontroll av brokering på grundval av riktlinjer som antogs 2001 och som publicerats i den årliga rapporten.