prop · GR0312 · 2003-09-30 00:00:00 — I punkten 2 b) föreskrivs att brott enligt artikel 2 a som består i att dra av eller på något annat sätt utnyttja barn för prostitutionsändamål samt att rekrytera barn för sådana ändamål skall, under vissa angivna försvårande omständigheter, kunna rendera ett minsta maximistraff om åtminstone . Om gärningen är att bedöma som förförelse av ungdom enligt 6 kap. 10 § torde svenska straffskalor vara otillräckli- ga, eftersom maximistraffet för det brottet är fängelse . Ett minsta maximistraff om 5 års fängelse skall enligt punkten 2 c) även kunna följa på brott enligt artikel 2 a som består i att dra av eller på något annat sätt utnyttja barns deltagande i pornografiska före- ställningar, eller att rekrytera barn för sådana ändamål, förutsatt att bar- net är och någon särskilt angiven försvårande omständighet föreligger. Sådana gärningar kan vara att bedöma som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § . Straffskalan för det brottet framstår som otillräcklig eftersom maximistraffet för sexuellt ofredande är fängelse . Av punkten 2 c) framgår också att maximistraffet för vissa grövre for- mer av barnpornografi skall vara åtminstone fängelse. I dessa fall bedöms svenska straffskalor vara otillräckliga mot bakgrund av att max- imistraffet för grovt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § är fängelse . Hovrätten för Nedre har ifrågasatt om inte maximistraffen för olaga tvång och sexuellt tvång av s.k. normalgrad kan behöva justeras uppåt i anledning av rambeslutets bestämmelser. Regeringen anser emel- lertid att det saknas skäl att vidta någon sådan åtgärd. har valt en straffrättslig lagstiftningsteknik som innebär att ett stort antal brott delas upp i olika grader beroende på hur allvarliga brotten skall anses vara, och att en särskild strafflatitud kopplas till varje grad. Till vilken grad och följaktligen till vilken straffskala en brottslig gärning hör bestäms utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Med utgångspunkt från den sam- mantagna strafflatituden för olaga tvång respektive sexuellt tvång bör därför rambeslutets påföljdsbestämmelser få anses vara uppfyllda så länge åtminstone straffmaximum för olaga tvång respektive sexuellt tvång enligt dessa brotts grövsta grad inte understiger de krav på minsta maximistraff som rambeslutet uppställer. Regeringen har redan tidigare intagit ståndpunkten att svensk lagstiftning uppfyller andra rambesluts påföljdsbestämmelser där straffskalan för brotten enligt deras normalgrad i och för sig inte varit tillräckligt sträng, utan endast i dess grövsta grad (se t.ex. prop. 2000/01:58 s. 12 avseende grovt häleri och grovt penning- häleri), vilket godtagits av . Vidare kan tilläggas att i de fall svenska straffbestämmelser om olaga tvång och sexuellt tvång kan bli tillämpliga på rambeslutets brottsbeskrivningar, torde gärningarna vara att bedöma som olaga tvång respektive sexuellt tvång enligt dessa brotts grövsta grad. Med den straffskalehöjning för grovt sexuellt tvång som, enligt vad som ovan anförts, bedöms vara nödvändig kommer straffska- lorna för såväl olaga tvång som sexuellt tvång att svara mot rambeslutets krav. Beträffande punkten 3, där medlemsstaterna åläggs att säkerställa att personer som dömts för brott enligt artiklarna 24 skall kunna förhindras från att utöva viss barntillsyn finns, som framgår av avsnitt 4.7, goda möjligheter att genom förfarandet med registerkontroll förhindra att per- soner som dömts för sexualbrott mot barn och för barnpornografibrott arbetar med barn. har påpekat att förfarandet med registerkontroll endast gäller vid nyanställning och ifrågasatt om detta är förenligt med rambeslutet. Regeringen har viss förståelse för tingsrättens ifrågasättande. Emellertid vill regeringen peka på att i den engelska språkversionen lyder bestämmelsen Each member state shall take the necessary measures to ensure that where a natural person has been con- victed for one of the offences referred to in Articles 2, 3 or 4 the person may if appropriate be temporarely or permanently prevented from exerci- sing professional activities related to supervision of children.. Bl.a. ge- nom att uttrycket prevented används torde det på goda grunder kunna hävdas att även lagstiftning som tar sikte på åtgärder mot personer som söker anställning är av betydelse i sammanhanget. har också påpekat att förfarandet med registerkontroll inte tar sikte på samtliga verksamheter som hänför sig till tillsyn av barn. Regeringen konstaterar dock att uttrycket tillsyn av barn inte definierats närmare i artikel 1 i rambeslutet och att det enligt regeringens mening framstår som orimligt att tolka bestämmelsen så att den skall vara tillämplig på alla slags verksamheter där någon form av barntillsyn utövas. Det finns näm- ligen en rad verksamheter där det endast i en mycket vidsträckt mening kan sägas utövas tillsyn av barn, och där denna tillsyn är en naturlig följd av annan bedriven verksamhet som inte bör anses träffad av rambeslutets bestämmelse. Exempelvis kan vissa anställda i simhallar, butiker och bibliotek sägas utöva en slags tillsyn av bl.a. barn, utan att sådana verk- samheter rimligen bör anses omfattas av tillämpningsområdet för rambe- slutets bestämmelse. Registerkontroll enligt lagen därom avser till allde- les övervägande del obligatoriska verksamheter med ansvar för barn och verksamheter som, utan att vara obligatoriska, utnyttjas av den absoluta merparten av alla barn. Rambeslutets bestämmelse torde inte vara avsedd att träffa annan verksamhet än den nu angivna. Med dessa utgångspunk- ter menar regeringen att åtgärder i detta sammanhang inte behöver vidtas beträffande verksamhet som inte omfattas av förfarandet med regis- Prop. 2003/04:12 terkontroll. Regeringen ansluter sig till promemorians bedömning att när det slut- ligen avgjorts vilket lagstiftningsbehov rambeslutets kriminaliseringsbe- stämmelser föranleder, kan det finnas skäl att överväga om de brottstyper som registerkontrollen enligt 22 § 3 p. tredje stycket förordningen (1999:1134) om belastningsregister skall omfatta tar upp samtliga de brott som enligt svenska ansvarsbestämmelser kan aktualiseras vid upp- fyllandet av artiklarna 24. Så som anges i avsnitt 6.2 torde exempelvis den som tvingar ett barn till prostitution kunna fällas till ansvar för olaga tvång enligt 4 kap. 4 § ; ett brott som inte omfattas av registerkontrollen. Det kan därför t.ex. inte uteslutas att det krävs att fler brottstyper skall omfattas av registerkontrollen. Dessa överväganden bör dock anstå till dess behandlat de förslag till lagändringar som regeringen avser att presentera med anledning av rambeslutet. Avslutningsvis kan framhållas att registerkontrollen utgör ett förstärkt skydd mot att personer som på grund av tidigare brottslighet får anställ- ning i verksamheter där en mer direkt barntillsyn utövas. För personer som redan är anställda finns en arbetsrättslig lagstiftning som till- sammans med rådande kollektivavtal ger arbetsgivare betydande möjlig- heter att agera och vidta långtgående åtgärder, exempelvis omplacering eller avsked, mot en anställd som på grund av tidigare brottslighet visar sig vara olämplig att arbeta med barn. För att uppfylla rambeslutets krav framstår det inte som nödvändigt att genom ändrad eller ny lagstiftning förändra regelverket för anställning som inte är nyanställning. Ansvar och påföljder för juridiska personer Regeringens bedömning: Rambeslutets bestämmelser om juridiska per- soners ansvar och påföljder för juridiska personer föranleder inte några Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har gjort gällande att regler- na om företagsbot inte i alla delar är tillfyllest för uppfyllande av rambe- slutets artikel 6. ifrågasatt behovet av rambeslutets krav på straffansvar eller, åtminstone, särskilda påföljder för juridiska personer såvitt avser de aktuella brotten. Styrelsen har lagt till att vissa av de brottstyper som avses knappast är sådana som begås inom sådana företag och under sådana omständigheter att bestämmelserna om företagsbot aktualiseras. Övriga instanser har tillstyrkt bedömningen eller inte haft några in- vändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning: I artiklarna 6 och 7 återfinns be- stämmelser som tar sikte på juridiska personers ansvar och påföljder för Reglerna om företagsbot i 36 kap. 710 §§ bedöms motsvara de krav som ställs i rambeslutet. alla brott som begås i näringsverksamheten, oavsett om gärningen utgör ett brottsbalksbrott eller ett brott inom specialstraffrätten. har gjort gällande att kravet på att brottet skall ha Prop. 2003/04:12 begåtts i utövande av näringsverksamhet i den svenska företagsbotregler- ingen inte tycks vara förenligt med bestämmelsen i artikel 6 eftersom den artikeln inte synes innehålla motsvarande inskränkning. Artiklarna 6 och 7 om ansvar och påföljder för juridiska personer utgör standardbestämmelser som återkommer i flera andra rambeslut inom ra- men för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Motsvarande bestäm- melser återfinns bl.a. i rambeslutet om förstärkning av skyddet mot för- falskning i samband med införandet av euron (EGT L 140, , s. 1). I samband med att godkände det rambeslutet gjordes den bedömningen att reglerna om företagsbot motsvarade de krav som ställ- des i det rambeslutet (prop. 1999/2000:85, bet. 1999/2000:JuU20, rskr. 1999/2000:217). Samma bedömning gjordes även i de lagändringar som ansågs nödvändiga till följd av det nämnda rambeslutet (prop. 2000/01:40, bet. 2000/01:JuU9, rskr. 2000/01:138). I den rapport som Europeiska kommissionen upprättade avseende medlemsstaternas ge- nomförande av det nämnda rambeslutet [KOM (2002) 771 slutlig] ansågs att som en av åtta medlemsstater har lagstiftning varigenom juri- diska personer kunde ställas till rättsligt ansvar för de brott som omfatta- des av rambeslutet. Enligt regeringens uppfattning får reglerna om före- tagsbot anses uppfylla de krav som även förevarande rambeslut ställer vad gäller ansvar och påföljder för juridiska personer. Behörighet, lagföring och preskription Regeringens bedömning: Rambeslutets krav på doms- och lagförings- rätt motsvarar i princip svenska bestämmelser på området. emellertid i den ordning som föreskrivs i rambeslutet lämna underrättelse om att inte kommer att tillämpa bestämmelserna om behörighet i artikel 8 punkt 1 c). Frågan om de svenska preskriptionsbestämmelsernas överensstämmelse med rambeslutet bör bli föremål för en fördjupad ana- Denna analys bör göras inom ramen för beredningen av Sexual- Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har ifrågasatt om inte bör införa en lagregel som gör bestämmelsen i punkten 1 c till- ifrågasatt relevansen av bestämmelsen under samma punkt. Övriga instanser har tillstyrkt bedömningen i promemorian eller inte haft några invändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 8 anges bestämmelser om behörighet, lagföring och preskription som medlemsstaterna skall följa, se avsnitt 4.9. Svensk domsrätt bedöms föreligga i samtliga de fall där medlemssta- terna enligt rambeslutet ovillkorligen skall kunna utöva domsrätt. Bestämmelsen i punkt 1 c om att domsrätt skall föreligga om gärning- en begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad inom med- lemsstatens territorium saknar motsvarighet i svensk rätt. myndigheten har framhållit att handel med barns kroppar och barnpor- nografi är lukrativ och gränsöverskridande varför rambeslutets huvudal- ternativ bör vara att föredra. Regeringen kan i och för sig dela Brottsof- fermyndighetens synpunkt vad gäller beskrivningen av den brottslighet som rambeslutet är tillämpligt på. Emellertid finns det i en strä- van att säkerställa att domsrättsbestämmelser ges ett brett tillämp- ningsområde, bl.a. eftersom särregleringar i behörighetsbestämmelserna för olika slags brott riskerar att ge upphov till ett föränderligt, svåröver- skådligt och komplext regelverk. Regeringen ansluter sig också till Juri- diska fakultetsnämnden vid påpekande om att en sådan bestämmelse kommer under alla omständligheter att innebära avsevärda tolkningsproblem i ett system som det svenska där juridiska personer inte bär ett generellt straffrättsligt ansvar. Redan av dessa skäl är det enligt regeringens uppfattning mindre lämpligt att tillskapa en behörighetsregel av det slag förordat. Till detta kan läggas att det praktiska behovet av den föreslagna regeln framstår som måttligt. Som framgår av redogörelsen i avsnitt 4.9 ger dagens behörighetsbestämmel- ser våra domstolar vidsträckt behörighet att döma över brott enligt ram- beslutet som begåtts utom riket, låt vara på andra grunder än vad som föreskrivs i punkten 1 c. Regeringen gör därför samma bedömning som den som görs i promemorian och menar att bör utnyttja den möj- lighet som föreskrivs i punkterna 2 och 4, och genom regeringens försorg underrätta rådets generalsekretariat och kommissionen om att behörig- hetsregeln i punkten 1 c inte kommer att tillämpas om brottet begåtts utanför . Innehållet i punkten 5 om behörighetsregler för barnpornografibrott en- ligt artikel 3 och i den mån det är relevant, artikel 4, torde inte föranleda några lagstiftningsåtgärder nationellt. Bestämmelsen tar sikte på exem- pelvis fall där en person i begår ett barnpornografibrott genom att till sig överföra barnpornografiskt material som denne kommit åt via ett utomlands beläget datasystem. Bestämmelserna i 2 kap. torde i praktiken ge svenska domstolar behörighet att, på sätt som krävs, döma över sådana brott. När det gäller preskription är huvudregeln i att preskriptionsti- den räknas från den dag brottet begicks. I 35 kap. 4 § anges emellertid ett undantag från den huvudregeln. I lagrummet anges att om brott som avses i 6 kap. 14 och 6 §§ , dvs. våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt ut- nyttjande av underårig, sexuellt umgänge med avkomling samt sexuellt umgänge med syskon, eller försök till sådana brott har begåtts mot barn skall preskriptionstiden räknas från den dag målsäganden fyller, eller skulle ha fyllt . Denna reglering torde således i allt väsentligt möjliggöra lagföring efter det att målsägandens myndighetsål- der uppnåtts på det sätt som krävs enligt punkten 6. Det kan dock finnas skäl att ytterligare analysera denna fråga. Det kan därvid inte uteslutas att vissa kompletteringar av de svenska preskriptionsbestämmelserna kan bli nödvändiga för att det svenska regelverket fullt ut skall anses uppfylla rambeslutets krav i detta avseende. har i sitt be- tänkande föreslagit en utvidgning av de särskilda preskriptionsbestäm- melserna för sexualbrott mot barn i 35 kap. 4 § . Analysen av de svenska preskriptionsbestämmelsernas förenlighet med rambeslutet bör göras i samband med beredningen av betän- Prop. 2003/04:12 kande. 6.6Skydd av och hjälp till brottsoffer Regeringens bedömning: Rambeslutets regler om skydd av och hjälp till brottsoffer kräver inte någon förändrad lagstiftning i . Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har ifrågasatt om det inte krävs lagstiftningsåtgärder för att uppfylla de krav som rambeslutet stäl- ler vad gäller skydd och hjälp till brottsoffer. Övriga instanser har tillstyrkt bedömningen eller inte haft några in- vändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 9 innehåller bestämmel- ser om skydd av och hjälp till brottsoffer. Punkten 1 innehåller en bestämmelse om allmänt åtal. I det samman- hanget kan påpekas att i den utsträckning gärningarna omfattas av gäl- lande svenska straffbestämmelser faller de, som ovan nämnts, under all- mänt åtal. Svensk lagstiftning får därför anses överensstämma med ram- beslutets bestämmelse i denna del. Av punkten 2 framgår att offer för brott enligt rambeslutets artikel 2 bör anses som särskilt utsatta brottsoffer enligt artiklarna 2.2, 8.4 och 14.1 i rådets rambeslut /220/RIF om brottsoffrets ställning i straff- rättsliga förfaranden. I det sammanhanget kan framhållas att när det nämnda rambeslutet antogs gjordes bedömningen att det rambeslutet inte krävde några lagändringar i . Någon annan bedömning görs inte nu i fråga om artikel 9 i förevarande rambeslut. I punkten 3 åläggs medlemsstaterna att vidta alla de åtgärder som är möjliga för att garantera brottsoffrets familj lämpligt stöd. Brottsoffer- myndigheten har anfört att detta torde medföra att bestämmelsen i 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) om att socialnämnden bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp, skall ändras så att ordet bör ersätts med skall. Regeringen menar dock att rambeslutet knappast kan anses motivera en sådan lagändring eftersom det enligt rambeslutet är tillfyllest att familjerna säkerställs lämpligt stöd enligt punkten 3, något som den svenska lagregleringen får anses möjliggöra. Regeringen vill också framhålla att en snarlik brottsofferbe- stämmelse återfinns i artikel 7 i rådets rambeslut om åtgärder för att be- kämpa människohandel. I samband med antagandet av det rambeslutet gjorde regeringen bedömningen att den svenska lagstiftningen uppfyllde de krav som det rambeslutet uppställer (prop. 2001/02:99). Ställningsta- gandet godtogs av . Enligt regeringens uppfattning har det inte framkommit skäl att i detta sammanhang göra någon annan bedömning. Regeringen gör bedömningen att antagandet av Europeiska unionens rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi inte föranleder några ökade kostnader för det allmänna. Remissyttrande har avgivits av ombudsmän, för Nedre , , , , Riksåklagaren, , , Brottsof- fermyndigheten, , vid , och . om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA RAMBESLUT med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 29, 31.1 e och 34.2 b i detta, med beaktande av kommissionens förslag1, med beaktande av yttrande2, och av följande skäl: (1)I rådets och kommissionens handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa3, i slutsatserna från Europeiska rådets möte i och i resolution av nämns eller efterlyses lagstiftningsåtgärder mot sexuellt ut- nyttjande av barn och barnpornografi, inklusive gemensamma definitio- ner, grunder för åtal och påföljder. (2)Rådets gemensamma åtgärd 97/154/RIF av om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn4 och rådets beslut /375/RIF av om bekämpning av barn- pornografi på Internet5 bör följas upp med ytterligare lagstiftningsåtgär- der som syftar till att minska skillnaderna i medlemsstaternas rättsliga strategier och bidrar till utvecklingen av ett effektivt rättsligt och polisiärt samarbete för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnporno- grafi. (3)I sin resolution av om kommissionens medde- lande om genomförandet av åtgärderna för att motverka barnsexturism upprepar att barnsexturism är ett brott som är nära förbundet med brotten sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi, och anmodar kommissionen att till rådet överlämna ett förslag till ett 1EGT C 62E, 27.2.2001, s. 327. 2EGT C 53E, 28.2.2002, s. 108. 3EGT C 19, 23.1.1999, s. 1. 4EGT L 63, , s. 2. 5 EGT L 138, , s. 1. rambeslut med minimiregler avseende brottsrekvisit för dessa straffbara (4)Sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi utgör allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och av barnets grundläggande rätt till en harmonisk uppväxt och utveckling. (5)Barnpornografi, som är en särskilt allvarlig form av sexuellt utnytt- jande av barn, ökar och sprids genom utnyttjande av ny teknik och Inter- net. (6)Europeiska unionen måste komplettera det viktiga arbete som ut- förs av internationella organisationer. (7)För att komma till rätta med de allvarliga brott som sexuellt utnytt- jande av barn och barnpornografi utgör krävs en övergripande strategi, där gemensamma brottsrekvisit i samtliga medlemsstaters straffrätt, in- klusive effektiva, proportionella och avskräckande påföljder, ingår som en integrerad del i bredast möjliga rättsliga samarbete. (8)I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen in- skränker sig detta rambeslut till det minimum som krävs för att målen skall uppnås på europeisk nivå och går inte utöver vad som är nödvändigt för det syftet. (9)Tillräckligt stränga påföljder för gärningsmännen måste införas så att sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi omfattas av de rätts- akter som redan har antagits i syfte att bekämpa organiserad brottslighet, såsom rådets gemensamma åtgärd 98/699/RIF av om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förver- kande av hjälpmedel och av brott6 samt rådets gemensamma åt- gärd 98/733/RIF av om att göra deltagande i en kriminell organisation i unionens medlemsstater till ett brott7. (10)Den särskilda karaktären hos kampen mot sexuellt utnyttjande av barn måste föranleda medlemsstaterna att i sin lagstiftning införa effekti- va, proportionella och avskräckande påföljder. Sådana påföljder bör ock- så anpassas till den verksamhet som bedrivs av juridiska personer. (11)Brottsoffer som är barn bör förhöras med hänsyn till ålder och ut- veckling i syfte att utreda och lagföra brott som omfattas av detta rambe- slut. (12)Detta rambeslut påverkar inte gemenskapens befogenheter. (13)Detta rambeslut bör kunna bidra till att bekämpa sexuellt utnytt- jande av barn och barnpornografi genom att det kompletterar de instru- EGT L 333, 9.12.1998, s. 1. Gemensamma jåtgärden ändrad genomn rådets rambeslut 2001/500/RIF (EGT L 182, , s. 1). EGT L 351, 29.12.1998, s. 1. ment som antagits av rådet, såsom gemensam åtgärd 96/700/RIF av den om upprättande av ett program för stöd och utbyte för personer ansvariga för att bekämpa människohandel och sexuellt utnytt- jande av barn8, gemensam åtgärd 96/748/RIF av om utvidgning av det uppdrag Europols narkotikaenhet erhöll9, gemen- sam åtgärd 98/428/RIF av om inrättande av ett europe- iskt rättsligt nätverk10, gemensam åtgärd 96/277/RIF av 1996 om en ordning för utbyte av sambandspersoner för att förbättra det rättsliga samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater11 och gemensam åtgärd 98/427/RIF av om goda rutiner vid inbördes rättshjälp i brottmål12, samt rättsakter som antagits av Europa- parlamentet och rådet, såsom och rådets beslut nr 276/1999/EG av om antagande av en flerårig hand- lingsplan på gemenskapsnivå för att främja en säkrare användning av Internet genom att bekämpa olagligt och skadligt innehåll på globala nät13 och och rådets beslut nr 293/2000/EG av den om att anta ett program för gemenskapens insatser (Daphne-programmet) (2000-2003) för förebyggande åtgärder i kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor14. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta rambeslut avses med a)barn: varje person som är yngre än , b)barnpornografi: pornografiskt material som avbildar eller föreställer i)ett verkligt barn som är inblandat i eller ägnar sig åt handling med tydlig sexuell innebörd, inbegripet obscen exponering av ett barns könsorgan eller blygdregion, eller ii)en verklig person som ser ut att vara ett barn och är inblandad i eller ägnar sig åt sådan handling som avses i led i, eller iii)realistiska bilder på ett fiktivt barn som är inblandat i eller ägnar sig åt sådan handling som avses i led i, 8EGT L 322, 12.12.1996, s. 7. 9EGT L 342, 31.12.1996, s. 4. 10EGT L 191, , s. 4. 11EGT L 105, 27.4.1996, s. 1. 12EGT L 191, , s. 1. 13EGT L 33, , s. 1. 14 EGT L 34, , s. 1. c) datorsystem: en apparat eller grupp av sammankopplade apparater eller apparater som står i samband med varandra, där en eller flera av dem, enligt ett program, utför automatisk databehandling. d) juridisk person: varje enhet som har denna ställning enligt tillämplig lagstiftning, med undantag av stater eller andra offentliga organ vid ut-