prop · GR0318 · 2003-10-22 00:00:00 — Av i första hand historiska skäl talar man i sammanhanget något oegentligt om skattepliktiga och skattefria fastigheter. Skattefriheten bygger på den samhällsnytta som egendomen anses medföra. Den egendom för vilken skattefrihet gäller utgörs i stort sett av specialbyggnad, egendom som ingår i nationalpark, lantbruk för vård- eller skoländamål samt byggnad som ägs av vissa institutioner. Indelningen av byggnaderna utgår från övervägandeprincipen och den stadigvarande användningen av fastigheten. För skattefri egendom bestäms inte något taxeringsvärde. Reglerna om indelning i taxeringsenheter finns i huvudsak samlade i 4 kap. FTL. Taxeringsenhet är den egendom som skall taxeras för sig. Utgångspunkten för indelningen i taxeringsenheter är att varje taxeringsenhet skall utgöra en ekonomisk enhet som är lämplig att värdera. I regel utgör varje registerfastighet en egen taxeringsenhet. Undantag härifrån förekommer både genom att flera fastigheter kan bilda en taxeringsenhet och att en registerfastighet kan uppdelas i flera taxeringsenheter. Ytterligare villkor som måste uppfyllas är att egendomen måste ligga i samma kommun, ha samma ägare och samma skattepliktsförhållanden. Skattepliktig och skattefri egendom kan alltså inte ingå i samma taxeringsenhet. Det är endast särskilda kombinationer av byggnadstyper och ägoslag som tillsammans får utgöra en taxeringsenhet. Sex sådana typer av taxeringsenheter får förekomma enligt 4 kap. 5 § FTL, nämligen småhusenhet, hyreshusenhet, industrienhet, specialenhet, lantbruksenhet och elproduktionsenhet. Bestämmelserna om vad som får ingå i en taxeringsenhet upptar för varje typ av sådan enhet samtliga de byggnadstyper och ägoslag som i kombination konstituerar en viss typ av taxeringsenhet. Bestämmelsen skall dock förstås så att en taxeringsenhet även kan omfatta enbart ett ägoslag eller en byggnadstyp. En småhusenhet kan t.ex. utgöras av enbart tomtmark eller enbart ett småhus på ofri grund. Värderingsenhet är den egendom som skall värderas för sig. Bestämmelser om hur indelningen i värderingsenheter skall gå till finns i 6 kap. FTL. Normalt skall varje typ av egendom inom en fastighet utgöra en värderingsenhet. Så är enligt huvudregeln fallet för alla byggnader. Är byggnaden emellertid inrättad för väsentligt olika ändamål eller om det väsentligt underlättar värderingen, får den indelas i två eller flera värderingsenheter. Vidare utgör varje tomt enligt huvudregeln en värderingsenhet. Föreligger byggrätt till två eller flera småhus på en tomt får varje del av tomten, som omfattas av en byggrätt, utgöra en värderingsenhet. Om tomt är bebyggd med hyreshus sker indelning i värderingsenheter med ledning av det sätt på vilket hyreshusen har indelats i värderingsenheter och med beaktande av hur markens byggrätt tagits i anspråk eller skall tas i anspråk enligt plan. för hyreshus skall indelas i värderingsenheter så att tomtmark med Prop. 2003/04:18 byggrätt för bostäder och för lokaler utgör skilda värderingsenheter. Enligt 7 kap. 1 § FTL sker värderingen med utgångspunkt i värdefaktorer. Med värdefaktorer avses egenskaper som är knutna till fastigheten och som påverkar dess marknadsvärde. Riket är enligt 7 kap. 2 § FTL indelat i värdeområden för byggnader och ägoslag, som skall värderas med ledning av riktvärden. Värdeförhållandena inom ett värdeområde skall i allt väsentligt vara enhetliga. Det är således lägets betydelse för marknadsvärdet som skall fångas upp genom värdeområdesindelningen. För byggnader och ägoslag skall taxeringsvärdet bestämmas med utgångspunkt i s.k. riktvärdeangivelser. För varje värderingsenhet bestäms ett riktvärde utifrån kombinationer av värdefaktorer, som varierar från värderingsenhet till värderingsenhet och som har särskild betydelse för marknadsvärdet. Reglerna härom finns i 8 15 kap. FTL. För övriga värdefaktorer skall riktvärdet för värderingsenheten bestämmas med utgångspunkt i förhållanden som i genomsnitt eller i huvudsak råder inom värdeområdet. Värderingsmodellerna för de olika byggnadstyperna och ägoslagen skiljer sig åt. Särskilda regler för små- hus finns i 8 kap., för hyreshus i 9 kap., för ekonomibyggnader i 10 kap. och för industribyggnad samt övrig byggnad i 11 kap. FTL. I 12 kap. FTL finns bestämmelser för ägoslagen tomtmark samt täktmark, i 13 kap. för samt betesmark och i 14 kap. för skogsmark med växande skog samt skogsimpediment. Slutligen finns särskilda regler för kraftverksbyggnad och tillhörande mark i 15 kap. FTL. Utöver de värdefaktorer som beaktas särskilt finns en mängd andra faktorer som kan påverka värdet. Om de påtagligt inverkar på marknadsvärdet kan riktvärdet enligt 7 kap. 5 § FTL justeras på den enskilda fastigheten. Detta benämns justering för säregna förhållanden. De grundläggande reglerna om bestämmande av taxeringsvärde finns i 5 kap. FTL. Enligt 5 kap. 12 §§ FTL skall taxeringsvärde bestämmas för varje skattepliktig taxeringsenhet till det belopp som motsvarar av taxeringsenhetens marknadsvärde. Marknadsvärdet skall enligt 5 kap. 5 § i första hand bestämmas med ledning av fastighetsförsäljningar i orten (ortsprismetoden). Hänsyn skall inte tas till sådana försäljningar om vilka man kan anta att ovidkommande omständigheter inverkat på priset. Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet bestämmas med ledning av en avkastningsberäkning. Ger inte heller en avkastningsberäkning den ledning som behövs kan marknadsvärdet uppskattas med utgångspunkt i det tekniska nuvärdet (produktionskostnadsberäkning). Även i dessa fall skall hänsyn tas till fastighetsförsäljningar i orten när det är möjligt. De olika värdena för värderingsenheterna summeras till olika delvärden och sedan slutligen till ett totalt taxeringsvärde för taxeringsenheten. Som framgår av de förslag som redovisats i avsnitt 4.2 kommer i huvudsak samma civilrättsliga regler att gälla för tredimensionella fastigheter som för andra fastigheter. Det krävs dock, som närmare utvecklas nedan, en del ändringar i regelsystemet för fastighetstaxering för att tredimensionella fastigheter och fastigheter med tredimensionella fastighetsutrymmen skall kunna åsättas taxeringsvärden. Dessa ändringar beror huvudsakligen på att tredimensionella fastigheter inte behöver ha markkontakt på samma sätt som traditionella fastigheter. Tredimensionella fastigheter bör i stort sett kunna värderas enligt nuvarande regler. Byggnadstypen skall som tidigare bestämmas särskilt för varje byggnad. I de fall en del av en byggnadskropp betraktas som en byggnad kommer alltså byggnadstypen bestämmas särskilt för denna byggnadsdel. Sådan byggnadsdel skall dock inte kunna tillhöra byggnadstypen småhus. Utrymme och däri ingående värde av byggrätt som hör till en tredimensionell fastighet skall inrymmas i begreppet mark enligt fastighetstaxeringslagen. Markvärde för värderingsenhet som består av utrymme till industribyggnad eller övrig byggnad som ingår i en tredimensionell fastighet eller ett tredimensionellt fastighetsutrymme bör bestämmas som värderingsenhetens byggrätt i kvadratmeter multiplicerad med det i riktvärdeangivelsen angivna värdet per kvadratmeter byggrätt. Vad gäller inkomstskattelagen föreslås en ändring till följd av det nya markbegreppet. Lagändringarna föreslås träda i kraft och tillämpas första gången vid fastighetstaxering respektive vid inkomsttaxering. De flesta av remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat förslagen utan erinran. En del remissinstanser har haft synpunkter på delar av förslagen vilka synpunkter redovisas under respektive avsnitt. I det följande lämnas ett antal förslag i syfte att tredimensionella fastigheter och fastigheter med tredimensionella fastighetsutrymmen skall kunna åsättas taxeringsvärden. Dessa ändringar beror huvudsakligen på den förändrade fastighetsrättsliga systematik som de nya civilrättsliga reglerna innebär. Det bör i sammanhanget uppmärksammas att traditionella fastigheter upptar ett tredimensionellt utrymme. En sådan fastighet har bredd, längd och höjd. Den nya termen tredimensionella fastigheter avser emellertid enbart fastigheter som är avgränsade i tre dimensioner, dvs. fastigheten har fastställda gränser såväl horisontellt som vertikalt (jfr den i prop. 2002/03:116 föreslagna lydelsen av 1 kap. 1 § jordabalken). Regeringen gör bedömningen att dagens regelsystem för taxering av fastigheter i stort sett är möjligt att tillämpa också på den nya typen av fastigheter. Det finns inte skäl att innan ytterligare erfarenheter vunnits göra några större förändringar i nuvarande system. Vid behov får värdena justeras med stöd av reglerna om säregna förhållanden i 7 kap. 5 § FTL. 5.2.1Byggnadsbegreppets anpassning till tredimensionell fastighetsindelning Regeringens bedömning: Det införs ingen definition av begreppet byggnad inom tredimensionella fastigheter eller tredimensionella fastighetsutrymmen. Regeringens förslag: Byggnadstypen skall som bestämmas särskilt för varje byggnad. Byggnad som hör till en tredimensionell fastighet eller fastighetsutrymme skall inte kunna tillhöra byggnadstypen småhus. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag. Det föreslogs dock att det särskilt skulle lagstiftas om att vad som sägs om byggnad skulle gälla för varje del av en byggnadskropp om en eller flera delar av en byggnadskroppen hör till en eller flera tredimensionella fastigheter eller tredimensionella fastighetsutrymmen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Länsrätten i , och Byggherreforum har dock inte funnit argumenten övertygande vad gäller förslaget att en byggnad som hör till en tredimensionell fastighet inte skall kunna tillhöra byggnadstypen småhus. Skälen för regeringens förslag: Det inledande momentet vid fastighetstaxering är att bestämma vilka delar av fastigheten som utgör mark respektive byggnad. Därefter indelas byggnaderna och marken i byggnadstyper och ägoslag. Till grund för indelningen i byggnadstyp ligger en bedömning av vilken egendom inom fastigheten som utgör en och samma byggnad. Varje sådan byggnad skall klassificeras för sig och hänföras till någon av de i 2 kap. 2 § FTL angivna byggnadstyperna. För varje byggnadstyp gäller sedan särskilda värderingsregler. Klassificeringen i 2 kap. 2 § FTL är därför grundläggande för övriga moment vid fastighetstaxeringen. Det bör dock i sammanhanget erinras om att taxeringsenhet är vad som skall taxeras för sig och att fastighet skall utgöra taxeringsenhet om inte annat föreskrivs. Egendom som skall ingå i samma taxeringsenhet skall vidare ha samma ägare (jfr 4 kap. FTL). Om en byggnadskropp sträcker sig över flera fastigheter, som har olika ägare, kommer byggnadskroppen att hänföras till olika fastigheter och därmed olika taxeringsenheter. Vid fastighetstaxeringen kommer således byggnadskroppen att delas upp i byggnader som hör till respektive fastighet. Ett hyreshuskomplex eller en radhuslänga som sträcker sig över flera fastigheter, med olika ägare, hänförs vid fastighetstaxeringen till olika taxeringsenheter. I ett sådant fall sker avgränsningen enligt gällande regler vertikalt. De nya reglerna innebär att avgränsningen i stället kommer att ske såväl horisontellt som vertikalt. I en byggnadskropp med flera våningsplan kan detta alltså innebära att några våningsplan hör till en fastighet (taxeringsenhet) medan andra våningsplan hör till en annan. Våningsplan som hör till olika fastigheter kommer att behandlas som I det angivna fallet kommer byggnadskroppen att delas upp i flera byggnader. För att så skall ske behövs ingen ändring av gällande regler. Byggnad inom tredimensionella fastigheter Som sagts ovan kan en byggnadskropp vid fastighetstaxeringen delas upp i flera byggnader beroende på att byggnadskroppen sträcker sig över flera fastigheter. En annan fråga är om och i så fall hur en byggnad som hör till en tredimensionell fastighet skall definieras. Vad som är byggnad definieras inte i FTL. Enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till fastighet bl.a. byggnad som anbragts i eller ovan jord för stadigvarande bruk. 2002/03:116 föreslås att uttrycket i eller ovan jord skall i förtydligande syfte ersättas med inom fastigheten. För att klassificeras som byggnad anses krävas dels att egendomen har den särskilda beskaffenhet som förutsätts för sådan egendom, dels att avsikten är att byggnaden skall finnas på platsen för stadigvarande bruk. , anförde i betänkandet (SOU 1968:26 s. 27) att byggnad var ett mycket vidsträckt begrepp och att det utöver hus och vattenkraftverk omfattade en rad sinsemellan tämligen olikartade konstruktioner. Utredningen framhöll emellertid att även om byggnadsbegreppet fått en mycket extensiv bestämning, vissa krav gäller i fråga om bl.a. storlek och konstruktion för att en anordning skall anses utgöra en självständig byggnad. Som exempel på vad som ansetts såsom en självständig byggnad i praxis angav utredningen bl.a. vissa båtbryggor, bassänger och dammar. , , har i 2003, Taxeringsregler s. 11 angett att en byggnad måste bestå av någon form av byggnadskonstruktion även om den inte behöver utgöras av en husbyggnad. Anordningar som har en grundläggning och byggnadsstomme men som saknar väggar och tak är att hänföra till byggnadskonstruktion. Hit hör t.ex. oljeraffinaderi och vindkraftverk som därför indelas som byggnad. En sådan byggnadskonstruktion är således alltid en byggnad. I , , , Fastighetstaxering, 1:49 ff. finns en rättsfallsgenomgång om byggnadsbegreppet. Av det nu sagda följer att en byggnad bör vara av särskild beskaffenhet och finnas på plats för stadigvarande bruk. Byggnadsbegreppet preciseras sedan av rättspraxis. Enligt RSV:s allmänna råd (2003, Taxeringsregler s. 23) bör varje byggnadskropp anses som en byggnad med följande undantag. Är en byggnadskropp uppdelad genom vertikalt genomgående väggar, exempelvis genom brandmurar, i två eller flera självständigt fungerande enheter, bör varje sådan enhet anses som en byggnad. Gemensamma vinds- och källarutrymmen utgör inte hinder för en sådan indelning. Byggnadskropp som genom vertikalt genomgående väggar är uppdelad i delar med två bostadslägenheter i varje del (tvåbostadsradhuslänga), bör dock om byggnadskroppen ligger på en fastighet indelas som en byggnad (hyreshus). I lagrådsremissen föreslogs med hänvisning till det ovan sagda att en bestämmelse skulle införas som angav att en byggnadsdel som hör till en tredimensionell fastighet eller ett tredimensionellt fastighetsutrymme skall anses som en byggnad om byggnadsdelen skulle ha betraktats som en byggnad om den hör till en annan fastighet. Lagrådet har anmärkt att vad som är en byggnad inte definieras i fastighetstaxeringslagen utan utvecklats i praxis. Lagrådet har ifrågasatt det lämpliga i att lagstifta med hänvisning till en praxis som hänför sig till nu gällande fastighetsbildningssystem. Det förefaller Lagrådet naturligt att efter den nya ordningens ikraftträdande ser över sina allmänna råd och omarbetar dessa med beaktande av det nya rättsläget. Regeringen ansluter sig till Lagrådets bedömning. Den i lagrådsremissen föreslagna bestämmelsen bör därför utgå. Vid fastighetstaxeringen skall egendom som hänförs till en byggnad aldrig delas upp vid indelningen i byggnadstyp. I stället skall varje sådan byggnad indelas för sig i en byggnadstyp enligt den s.k. övervägandeprincipen som föreskrivs i 2 kap. 3 § FTL. Övervägandeprincipen innebär att byggnad skall indelas i den byggnadstyp som den till övervägande del är inrättad för och på det sätt som den till övervägande del används på. Reglerna om tredimensionella fastigheter kan som sagt innebära att olika delar av en byggnadskropp hänförs till skilda fastigheter. I en byggnadskropp med flera våningsplan kan detta alltså innebära att några våningsplan hör till en fastighet medan andra våningsplan hör till en annan. Våningsplan som hör till olika fastigheter kommer att behandlas som skilda byggnader. Sålunda kommer övervägandeprincipen att tillämpas särskilt för varje sådan byggnad inom samma byggnadskropp. Varje byggnad skall klassificeras för sig och hänföras till någon av de i 2 kap. 2 § FTL angivna byggnadstyperna. Några exempel får belysa detta. Byggnadskroppen V består av två våningsplan. På våningsplan ett bedrivs teaterverksamhet och på våningsplan två finns bostadslägenheter. Våningsplan ett jämte mark ingår i en traditionell fastighet X som ägs av A och våningsplan två hör till en tredimensionell fastighet Y som ägs av B. Byggnadstypen bestäms särskilt för våningsplan ett respektive våningsplan två, eftersom våningsplan ett och två kommer att betraktas som olika byggnader. Byggnaden som tillhör fastigheten X är specialbyggnad och byggnaden som tillhör fastigheten Y är hyreshus. Exemplet ändras så att A äger båda fastigheterna. Byggnadstypen bestäms fortfarande särskilt för byggnaden inom X (specialbyggnad) respektive byggnaden inom Y (hyreshus). Om byggnadskroppen V inte är uppdelad på olika fastigheter kommer V att betraktas som en byggnad och övervägandeprincipen att bli tillämplig och bestämma om V skall vara specialbyggnad eller hyreshus. Lägenhetsblock och enbostadshus inom tredimensionella fastigheter 2002/03:116 s. 53 föreslås att det tills vidare inte skall vara tillåtet att bilda tredimensionella fastigheter som är avsedda för bostadsändamål, om inte fastigheten är ägnad att rymma minst fem bostadslägenheter. Bakgrunden till denna reglering är enligt propositionen (s. 56) att frågan om s.k. ägarlägenheter bör tillåtas i svensk rätt och hur de i så fall bör regleras kräver särskilda överväganden. har i betänkandet Att äga sin lägenhet (SOU 2002:21) föreslagit en modell för hur ägarlägenheter skall kunna regleras. Betänkandet, som har remissbehandlats, bereds inom . Så länge denna beredning pågår är det naturligt att tills vidare inte öppna möjligheter att genom tredimensionell fastighetsbildning tillskapa ägarlägenheter. Regeringen påpekar dock (s 57) att den föreslagna begränsningen till minst fem bostadslägenheter inte hindrar bildandet av tredimensionella fastigheter för byggande av större block av lägenheter ovanpå befintliga kommersiella anläggningar. Boende inom dessa fastigheter kommer, likt boende inom traditionella flerbostadsfastigheter, att kunna inneha lägenheterna med hyresrätt eller bostadsrätt. Enligt regeringens uppfattning är det naturligt att vid fastighetstaxeringen indela sådana block av lägenheter i byggnadstypen hyreshus. I lagrådsremissen diskuterades särskilt vad som skulle gälla om en tredimensionell fastighet innehåller exempelvis fem eller flera enbostadsradhus som byggts ovanpå en affärs- och kontorsbyggnad. Enligt 2 kap. 2 § FTL är ett småhus en byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till hyreshus räknas som huvudregel byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer. I RSV:s allmänna råd (2003 s. 25) sägs att som småhus bör indelas varje enbostadshus i en sammanbyggd rad av sådana hus, oavsett om de ligger på en eller flera fastigheter. Regeringen anförde dels att det var svårt att definitionsmässigt avgränsa enbostadshusen inom tredimensionella fastigheter gentemot lägenheter i ett hyreshus, dels att det var problematiskt att använda sig av värderingsreglerna för småhus i dessa fall. Som anförts ovan anser regeringen det naturligt att indela block av lägenheter inom tredimensionella fastigheter som hyreshus. För att inte tvekan skall råda i de fall där enbostadshus uppförs inom sådana fastigheter, bör det särskilt föreskrivas att byggnad som hör till en tredimensionell fastighet eller fastighetsutrymme inte skall kunna tillhöra byggnadstypen småhus. Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 2 § FTL. Regeringens förslag: Värdeår bestäms särskilt för byggnad som hör till en tredimensionell fastighet. Om byggnaden indelas i flera värderingsenheter skall samma värdeår bestämmas för dessa. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag förutom att det föreslogs vissa ändringar i förtydligande syfte i lagtexten. Remissinstanserna: har ifrågasatt om tillägget i lagtexten under värdefaktorn ålder överhuvudtaget behövs. Skälen för regeringens förslag: Värdefaktorn ålder för hyreshus, ekonomibyggnader och industribyggnader anges enligt 9 kap. 3 §, 10 kap. 3 § och 11 kap. 4 § FTL genom ett värdeår. Värdeåret utgörs av byggnadens nybyggnadsår när om- eller tillbyggnad inte skett. byggnaden varit föremål för om- eller tillbyggnad som ökar byggnadens återstående livslängd, skall värdeåret jämkas. För hyreshus och industribyggnader gäller vidare att om en byggnad indelas i flera värderingsenheter skall samma värdeår bestämmas för dessa. Bildandet av tredimensionella fastigheter medför att följande situation bör uppmärksammas. En byggnadskropp kan t.ex. bestå av två våningsplan där varje våningsplan hör till olika fastigheter. Det första våningsplanet jämte mark hör till en traditionell fastighet kallad X. I exemplet utnyttjas våningsplanet för butiker. Våningsplanet togs 1930. Våningsplan två, som är nybyggt, ingår i en tredimensionell fastighet Y och består av bostäder. Våningsplanet kommer att tas 2005. Den fråga som uppkommer är om det vid bestämmande av värdeår skall tas hänsyn till den inverkan fastigheterna X och Y kan antas ha på varandra. Av intresse är härvid att för hyreshus och industribyggnader gäller att för en byggnad som uppdelas i flera värderingsenheter skall värdeåret bestämmas lika för dessa. Denna princip, som tillkommit av administrativa och värderingstekniska skäl, bör inte ändras så länge värderingsenheterna hör till samma fastighet. När som i exemplet, ett våningsplan hör till en tredimensionell fastighet bör värdeåret bestämmas var för sig för de våningsplan som tillhör olika fastigheter. Värdeåren bör härvid bestämmas utan hänsynstagande till den inverkan våningsplanen på de olika fastigheterna kan antas ha på varandra. I exemplet skall således X åsättas värdeår 1930 och Y värdeår 2005. Om ett våningsplan som hör till en tredimensionell fastighet uppdelas i olika värderingsenheter, skall däremot ett gemensamt värdeår gälla för våningsplanet. Om det inte är aktuellt med någon tredimensionell fastighetsbildning efter nybyggnaden av våningsplan två, bestäms värdeåret efter jämkning för hela byggnadskroppen. I promemorian föreslogs med anledning härav ändringar i 9 kap. 3 §, 10 kap. 3 § och 11 kap. 4 § FTL innebärande att om värderingsenheten utgör hel eller del av en byggnad som hör till en tredimensionell fastighet eller ett tredimensionellt fastighetsutrymme bestäms värdeåret särskilt för byggnaden. Om en byggnad indelas i flera värderingsenheter skall samma värdeår bestämmas för dessa. har ifrågasatt om tillägget under värdefaktorn ålder överhuvudtaget behövs. Möjligen kan tillägget ses som ett extra förtydligande av förhållandet att skilda värdeår kan komma i fråga när olika plan eller andra delar inom en byggnadskropp tillhör olika tredimensionella fastigheter. Regeringen finner, liksom , att det som avsågs med ändringarna i 9 kap. 3 §, 10 kap. 3 § och 11 kap. 4 § FTL redan följer av nuvarande lydelse och att några ändringar inte heller behövs i förtydligande syfte. RSV har pekat på att bestämmelserna om skattereduktion vid nybyggnation i 3 § respektive bestämmelserna angående om- och tillbyggnad i 3 a § lagen om statlig fastighetsskatt, , beräknas på olika underlag och att detta kan medföra att storleken av fastighetsskatten kan komma att variera beroende på om fastigheten inför en om- eller tillbyggnad delats upp tredimensionellt eller inte. Denna fråga tas upp i avsnitt 5.3 om fastighetskatt. 5.2.3Markbegreppets anpassning till tredimensionell fastighetsindelning Regeringens förslag: Utrymme och därmed värdet av byggrätt som hör till en tredimensionell fastighet skall inrymmas i begreppet mark enligt fastighetstaxeringslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag.