prop · GR0338 · 2003-11-19 00:00:00 — Regeringens proposition 2003/04:38 En ny prisinformationslag m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att en ny prisinformationslag skall ersätta den nuvarande prisinformationslagen (1991:601). Tillämpningsområdet för den nya lagen förslås bli utvidgat till att, utöver bestämda produkter i betydelsen varor och tjänster, även omfatta andra nyttigheter, med undantag för fast egendom och arbetstillfällen. Det föreslås att lagen inte skall gälla i den mån annat är särskilt föreskrivet om prisinformation till konsumenter. Den nya lagen föreslås bli utformad som en ramlag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges möjlighet att föreskriva skyldighet för näringsidkare att ange jämförpris för andra produkter än varor. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas vidare att meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris. I propositionen görs bedömningen att det inte finns något behov av att införa särskilda bestämmelser om prisinformation vid marknadsföring på Internet eller i radio och TV. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till prisinformationslag ......................................................... Ärendet och dess beredning............................................................... Överväganden och förslag............................................................... 5.1En ny prisinformationslag med vidgat tillämpnings- Förhållandet till annan lagstiftning ................................... Prisinformation på vissa speciella marknader................... Prisinformation vid marknadsföring på Internet och i radio Konsekvenser för företagen .............................................. Konsekvenser för staten.................................................... Marknadsföring av öl ...................................................................... Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet En ny prisinformationslag (SOU 2002:54).............................................. Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna ...................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till ny prisinformationslag. 2 Förslag till prisinformationslag Lagens ändamål och tillämpningsområde 1 § Denna lag har till ändamål att främja god prisinformation till konsumenter. 2 § I denna lag avses med konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten, produkt: vara, tjänst eller annan nyttighet, dock inte fast egendom och arbetstillfälle, pris: det slutliga priset för en bestämd produkt eller en bestämd enhet av en produkt, uttryckt i kronor, inbegripet mervärdesskatt och andra skatter, jämförpris: det slutliga priset för en produkt per kilogram, liter, meter eller annat vanligen använt mått för produkten, uttryckt i kronor, inbegripet mervärdesskatt och andra skatter. 3 § Lagen gäller för sådana näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet tillhandahåller produkter till konsumenter. 4 § Lagen gäller inte produkter som försäljs på auktion. Inte heller gäller lagen andra produkter än varor som försäljs vid auktionsliknande förfaranden. 5 § Om det i lag eller annan författning finns särskilda bestämmelser om prisinformation till konsumenter, skall de bestämmelserna gälla i stället för bestämmelserna i denna lag. 6 § Prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda produkter. 7 § Prisinformation för varor skall lämnas genom uppgift om varans pris och jämförpris. För andra produkter än varor skall prisinformation lämnas genom uppgift om produktens pris. Regeringen eller den myndighet som 1 Jfr och rådets direktiv /6/EG av om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (EGT L 80, , s. 27, Celex 398L0006). regeringen bestämmer får föreskriva att även jämförpris skall anges för Prop. 2003/04:38 sådana produkter. Om priset för en produkt inte kan anges, skall näringsidkaren i stället lämna prisinformation genom att ange grunderna för hur priset bestäms. 8 § Jämförpris behöver inte anges om det på grund av produktens karaktär eller ändamål kan antas att en angivelse av jämförpris skulle sakna betydelse eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring. 9 § Endast jämförpris behöver anges för en vara som inte är färdigförpackad och som mäts upp i kundens närvaro. 10 § Prisinformationen skall vara korrekt och tydlig. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader, skall detta anges särskilt. Prisinformationen skall lämnas skriftligen, om konsumenten inte kan få informationen på något annat likvärdigt sätt. Prisinformationen skall lämnas på sådant sätt att det framgår klart för konsumenten vilken produkt informationen avser. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris. 12 § Om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna lag eller enligt föreskrift som meddelats med stöd av denna lag, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Prisinformation skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse ur konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. 1.Denna lag träder i kraft då prisinformationslagen (1991:601) upphör att gälla. 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för marknadsföringsåtgärder som har vidtagits före ikraftträdandet. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare för att göra en översyn av prisinformationslagen (1991:601). I uppdraget (dir. 2001:51) ingick att analysera behovet av en utvidgning av lagens tillämpningsområde till att avse andra produkter än varor och tjänster samt belysa de konsekvenser för konkurrensen som en breddning av tillämpningsområdet kan komma att medföra. Uppdraget innebar vidare att analysera i vad mån jämförpris bör kunna krävas även för andra produkter än varor. Den särskilde utredaren skulle också utreda om bestämmelserna i prisinformationslagen behöver kompletteras avseende marknadsföring via Internet, uppmärksamma tillämpningen av lagen på marknadsföring i radio och TV samt lämna förslag till de lagändringar som behövs. lämnade betänkandet En ny prisinformationslag (SOU 2002:54). En sammanfattning av utredningens förslag finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Jo2002/71/KO). tillkännagav (bet. 1999/2000:LU5, rskr. 1999/2000:126) att regeringen skulle överväga reglering av marknadsföring av öl i visst fall. Frågan har underhand beretts med . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen följer Lagrådets förslag. I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts. Skyldigheten att informera konsumenter om priser m.m. samt lämna annan väsentlig information regleras i flera olika författningar. De centrala bestämmelserna om information till konsumenter vid marknadsföring finns i marknadsföringslagen (1995:450). Beträffande varor och tjänster finns den huvudsakliga regleringen i prisinformationslagen (1991:601). Bestämmelser om information om pris till konsumenter finns även i bl.a. konsumentkreditlagen (1992:830), konsumentförsäkringslagen (1980:38), lagen (1996:1006) om valutaväxling och betalningsöverföring, lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och Prop. 2003/04:38 hemförsäljningsavtal, lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster samt lagen (2003:389) om elektronisk Marknadsföringslagen (1995:450) är den centrala lagen när det gäller information från näringsidkare till konsument och är tillämplig vid all marknadsföring. Syftet med lagen är enligt 1 § att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Enligt 2 § första stycket tillämpas marknadsföringslagen när en näringsidkare marknadsför eller själv efterfrågar produkter i sin näringsverksamhet. Med produkter förstås enligt 3 § varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Uttrycket nyttigheter har en vidsträckt innebörd och omfattar, förutom varor, tjänster, fast egendom och arbetstillfällen också elektrisk kraft, aktier och andra värdepapper, krediter samt rättigheter av olika slag. Med marknadsföring avses dels åtgärder som syftar till att främja avsättningen av produkter, även själva saluhållandet, uthyrning och dylikt, dels åtgärder som syftar till att främja tillgången till produkter, t.ex. inköpsreklam (prop. 1994/95:123 s. 164 f.). Enligt 4 § andra stycket skall näringsidkaren vid marknadsföringen lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. En näringsidkare som underlåter detta kan enligt 15 § första stycket åläggas att lämna informationen. Åläggande kan förenas med vite. Informationsåläggande meddelas i fall som inte är av större vikt av . I andra fall väcks talan i av bl.a. . Prisinformationslagen (1991:601) kompletterar informationsbestämmel- sen i 4 § andra stycket marknadsföringslagen (1995:450). Lagen är i stor utsträckning en kodifiering av praxis, men innehåller också preciseringar och mer långtgående krav. Prisinformationslagen har till ändamål att främja en god (1 §). näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet tillhandahåller varor (2 §). prisinformationslagen är subsidiär i förhållande till föreskrifter om information till konsumenter i andra författningar. en inte uttömmande uppräkning av författningar med sådana föreskrifter. näringsidkare marknadsför bestämda varor eller tjänster. I 4 § andra stycket föreskrivs ett undantag från skyldigheten att lämna prisinformation för varor och tjänster som säljs på auktion. Bestämmelser om hur prisinformation skall lämnas finns i 58 §§. den allmänna bestämmelsen i 5 § första stycket anges att priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt samt att priset skall anges Prop. 2003/04:38 skriftligt, om inte konsumenten kan få upplysning om det på något annat Enligt paragrafens andra stycke skall priset inbegripa mervärdesskatt och andra skatter. Vidare skall det särskilt anges om avgifter och andra kostnader tillkommer. I 6 och 7 §§ finns särskilda bestämmelser om hur prisinformation skall lämnas för varor. Huvudregeln är att såväl försäljningspris som jämförpris skall anges (6 § andra stycket). Försäljningspris definieras som priset per förpackning eller annan enhet i vilken varan utbjuds till försäljning. Jämförpris avser priset per kilo, liter, meter eller annat vanligen använt mått för varan. I 6 § andra stycket anges vidare att undantag i vissa fall gäller från skyldigheten att ange jämförpris. Bestämmelsen innebär att endast försäljningspriset behöver anges, om det på grund av varans karaktär eller ändamål kan antas att en angivelse av jämförpris skulle sakna betydelse eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring. I tredje stycket finns ett undantag från skyldigheten att ange försäljningspris vid lösviktsförsäljning. I 7 § lämnas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om skyldigheten att ange jämförpris och de beräkningsgrunder som därvid skall tillämpas. Föreskriftsrätten omfattar även sådana undantag från denna skyldighet som kan anses ligga inom ramen för 6 § andra stycket. Föreskrifter som avses i 7 § får efter regeringens bemyndigande meddelas av . I 8 § finns en särskild bestämmelse om hur prisinformation skall lämnas för tjänster. Där föreskrivs att om det slutliga priset för en bestämd tjänst inte kan anges, skall näringsidkaren i stället ange grunderna för hur priset bestäms. I 913 §§ finns bestämmelser om var skriftlig prisinformation skall lämnas. Av den allmänna bestämmelsen i 9 § framgår att priset skall anges så att det framgår klart för konsumenten vilken vara eller tjänst informationen avser. I 1012 §§ finns särskilda bestämmelser om var skriftlig prisinformation skall anges för varor. I 10 § första stycket stadgas att när en bestämd vara utbjuds i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller skyltskåp eller i omedelbar anslutning till säljstället, skall priset för varan anges antingen på varan eller dess förpackning eller i varans omedelbara närhet eller på en hyllkantsetikett eller skylt på sådant sätt att risk inte föreligger för förväxling med pris på andra varor. Vidare sägs i andra stycket att om det föreligger praktiska hinder mot vad ovan angivits, får priset anges i en prislista, prisfrågeterminal eller liknande. I 11 § finns bestämmelser om dagligvaror som marknadsförs genom självbetjäning. Priset skall enligt första stycket anges på varan eller dess förpackning. Om det föreligger praktiska hinder mot detta eller om det finns ett prisinformationssystem som gör det möjligt för konsumenten att på ett enkelt sätt dels beräkna den sammanlagda kostnaden för varorna före betalningen, dels kontrollera att det pris som tas ut stämmer överens med prisangivelsen vid varan, får dock priset anges i varans omedelbara närhet (andra stycket). I tredje stycket stadgas att den angivna kontrollmöjligheten inte behöver ordnas, om det är tekniskt säkerställt att det pris som tas ut stämmer överens med priset vid varan. Av 12 § framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som skall anses utgöra praktiska hinder enligt 10 och 11 §§ samt om kraven för att Prop. 2003/04:38 kontroll skall vara obehövlig enligt 11 §. om prisinformation (KOVFS 1992:1), som avser marknadsföring av dagligvaror genom självbetjäning, finns en uppräkning av de varuslag för vilka det anses föreligga praktiska hinder mot att lämna prisinformation på varan eller dess förpackning. I 13 § stadgas att information om priset för en bestämd tjänst eller, i fall som avses i 8 § (dvs. om det slutliga priset inte kan anges), om grunderna för hur priset bestäms skall lämnas lätt tillgänglig på eller i omedelbar anslutning till den plats där näringsidkaren bedriver sin rörelse eller annars marknadsför sina tjänster. Av 14 § framgår att marknadsföringslagens påföljdssystem skall tillämpas om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt prisinformationslagen. Prisinformationen skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. har gett ut föreskrifter om prisinformation (KOVFS 1992:1) och föreskrifter om jämförpriser på varor (KOVFS 2001:1). Det finns ingen övergripande EG-rättslig lagstiftning om prisinformation vid marknadsföring av nyttigheter som tas i anspråk av konsumenter. Prisinformation vid marknadsföring av varor till konsumenter omfattas av och rådets direktiv /6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (prismärkningsdirektivet). Direktivet är ett s.k. minimidirektiv (artikel 10) och har genomförts i svensk rätt genom vissa ändringar i prisinformationslagen (prop. 1999/2000:40, bet. 1999/2000:LU21, rskr. 1999/2000:202). För att förbättra informationen till konsumenterna och underlätta prisjämförelser skall enligt direktivet försäljningspris och jämförpris anges på alla varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare (artikel 1). I artikel 3.1 föreskrivs som huvudregel att försäljningspriset och jämförpriset skall anges för alla varor som avses i artikel 1, dock behöver jämförpriset inte anges om det är identiskt med försäljningspriset. Där föreskrivs också i vilka tre specialfall medlemsstaterna får göra undantag, nämligen när varor erbjuds i samband med tillhandahållandet av tjänster, vid försäljning på auktion och vid försäljning av konst och antikviteter. Begreppen försäljningspris, jämförpris, vara som säljs i lös vikt, näringsidkare och konsument definieras i artikel 2. Med försäljningspris avses enligt direktivet det slutliga priset på en enhet eller en bestämd mängd av en vara, inklusive mervärdesskatt och alla övriga skatter. Med jämförpris avses det slutliga priset, inklusive mervärdesskatt och alla övriga skatter, på ett kilo, en liter, en meter, en kvadratmeter eller en kubikmeter av en vara eller en annan mängdenhet som i de berörda medlemsstaterna i stor utsträckning och traditionellt används vid försäljning av vissa varor. I artikel 4.1 anges att försäljningspriset och jämförpriset skall vara Prop. 2003/04:38 entydiga, lätta att känna igen och tydligt läsbara samt att medlemsstaterna får föreskriva att det högsta antalet prisangivelser begränsas. Medlemsstaterna får medge undantag från skyldigheten att ange jämförpriset för varor för vilka en sådan angivelse inte skulle vara av betydelse på grund av varornas karaktär eller ändamål, eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring (artikel 5.1). I artikel 6 ges medlemsstaterna rätt att under en övergångstid meddela undantag från skyldigheten att ange jämförpris för små detaljistföretag. I artiklarna 7-14 regleras bl.a. frågor om överträdelser, genomförandetider och rättsföljder av att direktivet är ett s.k. minimidirektiv. Bestämmelser som uppställer krav på information om priser till konsumenter finns även i annan EG-rättslig lagstiftning som inte specifikt reglerar prisinformation. Dit hör t.ex. och rådets direktiv /102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter samt direktiv /7/EG om konsumentskydd vid distansavtal (distansavtalsdirektivet). 5 Överväganden och förslag 5.1En ny prisinformationslag med vidgat tillämpningsområde Regeringens förslag: Den nuvarande prisinformationslagen ersätts med en ny prisinformationslag. Tillämpningsområdet för den nya lagen utvidgas till att omfatta marknadsföring av bestämda produkter i betydelsen varor, tjänster och andra nyttigheter, med undantag för fast egendom och arbetstillfällen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag att ersätta den nuvarande lagen med en ny ramlag eller inte haft några invändningar mot det. När det gäller förslaget om ett utvidgat tillämpningsområde biträds det av en övervägande majoritet av remissinstanserna. , , , Konsument- verket, , , , , , och . anser att ett utvidgat tillämpningsområde innebär en förbättring av konsumenternas möjligheter att genom god prisinformation utnyttja sina resurser väl. anför att det förekommer brister vid informationsgivningen av finansiella tjänster, bl.a. vad avser uppgift om pris på tjänster och produkter samt att en reglering om prisinformation bör leda till en enhetlig syn på vikten av prisangivelse på den finansiella anser att det är tillfredsställande att lagen klart omfattar telekommunikationstjänster och elektroniska Prop. 2003/04:38 kommunikationstjänster. anser att ett utvidgat tillämpningsområde medför i huvudsak positiva effekter ur konkurrenssynpunkt, men att det alltid finns en risk för att nationella särregler skapar handelshindrande effekter. Några remissinstanser är kritiska till utredningens förslag. anser inte att lagen skall gälla för marknadsföring av konsumentkrediter eftersom det redan finns en omfattande reglering av prisuppgifter för dessa produkter. Den föreslagna lagstiftningen kommer enligt föreningen att utökas i avsevärd omfattning som en följd av EG-direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och det pågående arbetet med ett nytt EG-direktiv om harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter. anser att en utvidgning är onödig eftersom en skyldighet för försäkringsmäklare att lämna prisinformation redan finns i lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. anser inte att det finns något behov av att utvidga prisinformationslagen till att omfatta även finansiella tjänster. Föreningen anser att fonder redan är noggrant reglerade och hänvisar till direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster, den kommande lagen om investeringsfonder och lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster. Denna reglering är enligt föreningen exempel på en utveckling mot en europeisk harmoniserad lagstiftning som syftar till att färdigställa den inre marknaden för finansiella tjänster och därigenom främja den gränsöverskridande handeln. Skälen för regeringens förslag När prisinformationslagen trädde i kraft utgjorde den i allt väsentligt en kodifiering av gällande praxis rörande prisinformation enligt marknadsföringslagen. Lagen kom till i ett skede då jordbrukssektorn avreglerades och ett primärt intresse vid införandet av lagstiftningen var marknadsföring av livsmedelsprodukter. Varken elmarknaden eller telemarknaden var vid lagens tillkomst avreglerade och mobiltelefonin och användningen av Internet hade inte då den omfattning den har . Även de finansiella marknaderna har genomgått stora förändringar och fått en ökad betydelse för konsumenterna. I åtskilliga rapporter och undersökningar har framkommit att konsumenter inte sällan har svårt att få en rättvisande bild av priser och avgifter för (se SOU 2002:54 s. 79-89). har påpekat att konsumenterna har behov av att få tillgång till all information om priser och avgifter m.m. vid all marknadsföring. Ett huvudsyfte med avregleringen av energimarknaden har varit att konsumenterna själva skall kunna välja mellan olika leverantörer och mellan olika energiformer i det självklara syftet att pressa priser och i övrigt påverka leverantörerna. För att konsumenterna skall kunna göra Prop. väl övervägda val på den konkurrensutsatta marknaden, är det enligt regeringens mening viktigt att de har tillgång till korrekt och tydlig Utvecklingen på telekommunikationsområdet har gått mycket snabbt. Sektorn kan sägas vara tämligen heterogen i förhållande till vad som gällde för bara , då teletjänster i stort sett rörde sig om taltelefoni från fasta anläggningar. Den snabba utvecklingen inom sektorn innebär att nya tjänster kan förväntas dyka upp på marknaden. Kommunikationstjänster i olika former är en för konsumenter mycket viktig nyttighet. Kostnaderna för dessa tjänster utgör en inte obetydlig del av konsumenternas hushållsbudget. På andra områden råder osäkerhet om huruvida en viss nyttighet är att anse som en vara eller tjänst eller som en sådan nyttighet, som faller utanför lagens tillämpningsområde. Detta gäller särskilt på det finansiella Det skulle kunna hävdas att bestämmelsen i 4 § andra stycket marknadsföringslagen är tillräcklig beträffande sådana nyttigheter som i dag av ett eller annat skäl inte omfattas av prisinformationslagen. genomgång av praxis som utredningen företagit (se SOU 2002:54 s. 5159) visar emellertid att marknadsföringslagen inte tillämpats i någon större omfattning när det gäller prisinformation utanför Till detta kommer att gränsdragningsproblem, särskilt när det gäller vad som avses med en tjänst, lätt kan uppkomma. Ur konsumentsynpunkt kan det i allmänhet anses vara av mindre betydelse om en viss nyttighet rättsligt sett skall anses utgöra en vara, tjänst eller något annat. Det väsentliga för konsumenten är att han eller hon vid marknadsföringen av produkten i fråga får korrekt och vederhäftig information om priset, inklusive skatter och avgifter. prisinformationslagens tillämpningsområde bör utvidgas till att omfatta alla bestämda nyttigheter, dvs.