prop · GR0330 · 2003-11-13 00:00:00 — ten av, behandla och kontrollera epidemier, folk- och yrkessjukdomar samt andra sjukdomar. Konventionen om barnets rättigheter förenar medborgerliga och poli- tiska rättigheter med ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. grundläggande allmänna principerna i som också skall genomsyra alla andra artiklar i är förbud mot diskri- minering, principen om barnets bästa, rätten till liv och utveckling samt rätten att uttrycka sina åsikter. erkänner barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård. skillnaden mellan och andra internationella konven- tioner är att kräver mer än enbart en hälso- och sjuk- vård som är inriktad på att bota sjukdomar. Den definition av hälsa som används följer WHO:s helhetssyn, dvs. hälsa definieras inte enbart som avsaknad av sjukdom utan innebär också en möjlighet för individen att utvecklas fysiskt, psykiskt och socialt. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna () antogs . Den europeiska sociala stadgan antogs . är konventionen införlivad i den svenska nationella rätten (jfr lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). innehåller bestämmelser om medborgerliga och politiska rättigheter. De särskilda fri- och rättigheterna återfinns i art. 214. Konventionens materiella regler har utvidgats genom fem tilläggs- protokoll bl.a. rörande äganderätten, rätten till personlig rörelsefrihet och vissa bestämmelser om brottmål. Den femte av dessa har dock inte undertecknats av . Enligt art. 15 får avvikelser göras från åtagandena enligt konventionen och tilläggsprotokollen då särskilda omständigheter föreligger. let under krig eller i annat allmänt nödläge som hotar nationens existens. Vissa rättigheter, t.ex. rätten till liv enligt art. 2 och förbudet mot tortyr m.m. enligt art. 3, är dock absoluta vilket innebär att avvikelser inte får göras från dessa rättigheter. Frågor om huruvida en stat har uppfyllt sina förpliktelser enligt kon- ventionen prövas vid en särskild domstol, den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (), vars beslut blir bindande för berörd medlemsstat. Den europeiska sociala stadgan innehåller bestämmelser som grovt kan delas in i kategorierna skydd avseende arbete (t.ex. rätten till arbete och arbetsvillkor), socialt skydd (bl.a. hälso- och sjukvård och rätt till socialt bistånd) samt skydd rörande områden utanför arbetsmiljön (bl.a. rättig- heter för barn och familj). Stadgan innehåller ett antal rättsgrundsatser och principer som har karaktär av programförklaringar som följs av 19 artiklar med bindande förpliktelser. Såvitt gäller frågor om rätten till hälsa sägs i inledningen att äger rätt att komma i åtnjutande av all hjälp som kan bidraga till att giva honom bästa möjliga hälsa. grundsats motsvaras av art. 11 enligt vilken ratificerande stat förbinder sig att trygga den enskildes rätt att bevaras vid god hälsa genom att vidta erforderliga åtgärder i syfte att bl.a. i möjligaste mån undanröja orsaker- na till ohälsa, att tillhandagå med råd och upplysningar till hälsans för- bättrande och för utvecklande av känslan av personligt ansvar i hälso- angelägenheter samt att i möjligast mån förebygga uppkomsten av epide- mier, folksjukdomar och andra sjukdomar. har också antagit ytterligare konven- tioner rörande de mänskliga rättigheterna. Här kan särskilt nämnas den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (antogs ) och den euro- peiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter och människo- värdet vid tillämpning av biologi och medicin (antagen ). den först nämnda konventionen, som utgör ett komplement till art. 3 i , skall en särskild kommitté, tortyr- kommitté, genom besök på fängelser, institutioner och dyl. undersöka hur personer behandlas under frihetsberövande. Avsikten är att kommit- tén om möjligt skall förstärka sådana personers skydd. rekommendationer redovisas i landrapporter. Syftet med den andra kon- ventionen är att ge ett minimiskydd för människor och mänskliga rättig- heter inom området för biomedicin. 8.3 Uttalanden och rekommendationer rörande hiv/aids Frågor om förhållandet mellan hiv/aids och mänskliga rättigheter har varit föremål för diskussioner i olika internationella organ och ett stort antal resolutioner, deklarationer och rekommendationer har antagits. Dessa dokument är till skillnad från konventionerna inte bindande för de medverkande staterna, men staterna förväntas ta dem under allvarligt övervägande. Ofta kan rekommendationerna sägas ge uttryck för en in- ternationell opinion i en viss fråga. () har i flera resolutioner och andra dokument betonat vikten av respekt för de mänskliga rättigheterna som förutsättning för en framgångsrik hivprevention. Diskriminerande behandling av hivpositiva och aidssjuka skall förhindras och man har tagit avstånd från exempelvis åtgärder som innebär tvångsvis screening. FN:s kommission för mänskliga rättigheter Frågor om hiv/aids och mänskliga rättigheter har sedan slutet av 1980- talet behandlats i ett flertal resolutioner och rapporter av såväl FN:s kommission för mänskliga rättigheter som dess underkommission för förhindrande av diskriminering och skydd för minoriteter. I resolutionen /11 fastslog FN:s kommission för mänskliga rättigheter att alla män och kvinnor är berättigade till skydd mot diskriminering som är relaterad till deras hälsotillstånd. I ett antal efterföljande resolutioner fastslås att diskriminering som grundas på hiv/aids är förbjuden enligt de internatio- nella reglerna om mänskliga rättigheter och staterna uppmanas att för- säkra sig om att deras lagar, handlingsprogram m.m. respekterar de mänskliga rättigheterna, däribland individens rätt till privatliv och integ- ritet, samt förbjuder diskriminering grundad på hiv/aids. I resolutionen /27 inbjuds staterna att efterfölja vissa riktlinjer rörande de grundläggande principerna om mänskliga rättigheter och olika åtgärder som staterna bör vidta för att tillse att de mänskliga rättigheterna respekteras och för att uppnå de hivrelaterade folkhälsomålen. mentet läggs stor vikt vid frågor om diskriminering och det betonas åter- kommande att diskriminering av hivpositiva eller aidssjuka utgör ett brott mot de mänskliga rättigheterna. Enligt riktlinjerna utgör folkhälsa sällan ett legitimt skäl för inskränkningar av mänskliga rättigheter när det gäller hiv/aids. Inskränkande åtgärder kan vara effektiva vid smittsamma sjuk- domar som sprids genom sociala kontakter (contagious by casual contact) och som kan botas, men är ineffektiva när det gäller hivinfek- I dokumentet tas avstånd från tvångstestning och man framhåller vikten av sekretesskydd rörande uppgifter om den enskildes hälso- tillstånd och personliga förhållanden. Beträffande rätten till frihet och personlig säkerhet framhålls i riktlinjerna att frihetsberövande åtgärd, t.ex. isolering, inte får äga rum enbart på den grunden att individen är Däremot kan det enligt riktlinjerna i särskilda undantagsfall vara berättigat med begränsningar av friheten då det rör sig om avsiktliga och farliga beteenden. Sådana exceptionella fall skall dock bli behand- lade enligt vanliga hälsobestämmelser eller strafflagar med tillbörlig hän- syn till det processuella skyddet. Inom har tre rekommendationer antagits som rör hiv/aids och frågor om etik och mänskliga rättigheter; ministerkommitténs rekommendation (R (87)25) om en gemensam europeisk folkhälsopolicy rörande bekämpningen av aids och rekommendation (R (89)14) om etiska frågor rörande hivinfektion i hälso- och sjukvården m.m. samt parlamentets rekommendation 1116 (1989) angående aids och mänskliga rättigheter. Härutöver har ministerkommittén antagit två rekommen- dationer som tar upp frågor dels om hiv/aids och andra smittsamma sjuk- domar på fängelser (R (93) 6), dels om den medicinska behandlingen av hivinfektion (R (94) 10). När rekommendationen (R (89)14) om etiska frågor rörande hivinfek- tion i hälso- och sjukvården m.m. antogs av ministerkommittén lade ned sin röst. hade allvarliga invändningar mot vissa punkter rörande hivpositivas rättigheter, provtagning samt karantän och isolering. I rekommendationen anges ett antal principer som medlems- staterna bör ta hänsyn till vid upprättandet av nationella handlings- program för bekämpningen av hivinfektion. I rekommendationen fram- hålls generellt att respekten för hivpositivas och aidssjukas mänskliga och sociala rättigheter är av avgörande betydelse för framgången av före- byggande folkhälsoprogram. De principer som behandlas i rekommendationen rör områdena för folkhälsoprogram, hälsopersonal, epidemiologisk forskning, sociala för- hållanden (t.ex. arbete och skola) och försäkringsfrågor. Vad som här främst är av intresse är de principer som rör folkhälsoprogram och kon- trollåtgärder. I rekommendationen förespråkas frivilliga åtgärder och aktiva informationsinsatser såväl på individnivån som för den allmänna befolkningen, varvid särskilt framhålls vikten av att nå sådana grupper som är särskilt utsatta för risk att smittas av hivinfektion. Medlems- staterna skall vidare tillse att rapportering av aidsfall, och i förekom- mande fall hivfall, endast äger rum för epidemiologiska syften och under tillbörlig konfidentialitet. Rekommendationens principer grundas på den vetenskapliga kunska- pen om hivinfektion och dess spridningssätt och på det förhållandet att det saknas botemedel och vaccin mot sjukdomen. Med hänsyn härtill är enligt rekommendationen frivillig provtagning kombinerad med rådgiv- ning det mest effektiva sättet att förhindra spridning av hivinfektion. tar uttryckligen avstånd från screening som äger rum under tvång och betraktar sådana åtgärder som oetiska och ineffektiva medel. Enligt uttalanden i rekommendationens explanatory memoran- dum ligger det slutliga avgörandet om individen skall genomgå prov- tagning för hivinfektion hos honom själv och inte hos samhället. Enligt rekommendationen skall också partnerspårning ske med den smittades samtycke. Undantag görs dock för vissa speciella situationer då den smittade vägrar att medverka till att kontakta en ovetande person som sjukvårdspersonalen känner till. tar vidare uttryck- ligen avstånd från alla former av tvångsisolering av hivpositiva eller aidssjuka. Grunden för denna princip är enligt explanatory memoran- dum att en sådan åtgärd anses vara oetisk och ineffektiv med hänsyn till att hivinfektion inte smittar genom vanlig social kontakt, till den långa tid som råder innan aids utvecklas samt till avsaknaden av botemedel. I avsnittet redogörs närmare för de artiklar som är av störst intresse för smittskyddslagens bestämmelser om tvångsåtgärder, nämligen art. 5 om rätten till personlig frihet och art. 8 om rätten till skydd för privat- och familjeliv m.m. Innebörden av artiklar har tolkats och bestämts genom den praxis som utvecklats av den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna och . Den fortsatta redo- görelsen av konventionsbestämmelserna bygger därför på Strasbourg- organens avgöranden. Det bör noteras att endast domstolens ställnings- taganden är juridiskt bindande för staterna, även om kommissionens av- göranden kan vara en viktig källa för tolkningen av konventionen när det gäller frågor som ännu inte har prövats av domstolen. infördes ett nytt system för prövning enligt , varigenom dessa organ ersattes med en ny domstol, som också kallas . När det gäller tolkningen av konventionen följer av internationella bestämmelser (om traktaträtten) att konven- tionen bl.a. skall tolkas med hänsyn till dess ändamål och syfte (object and purpose). har slagit fast att konventionen är ett levande instrument som måste tolkas i enlighet med rådande förhållan- den. Domstolen väger därvid in vad som kan anses vara en gemensam europeisk syn på förhållanden. Av betydelse är då bl.a. rekommendationer och hur frågan bedömts i de olika euro- peiska länderna. Skyddet mot olagliga och godtyckliga frihetsberövanden är ett centralt moment i . I art. 5 garanteras rätten till personlig fri- het och säkerhet. Artikeln reglerar alla slags frihetsberövanden men inte andra begränsningar i rörelsefriheten. Artikeln innehåller en uttömmande uppräkning av i vilka fall frihetsberövande är tillåtet. Enligt Europadom- stolens praxis skall uppräknade fall ges en restriktiv tolkning. De sär- skilda fallen tas upp under sex punkter. Härutöver innehåller artikeln be- stämmelser som skall ge garantier för rättssäkerhet vid frihetsberövandet. För samtliga fall av frihetsberövande gäller att frihetsberövandet skall äga rum i den ordning lagen föreskriver och dessutom vara lagligt (law- ful). I praxis har dessa begrepp i många fall inte be- handlats separat. Vad som avses härmed är att frihetsberövandet skall stå i överensstämmelse med bestämmelserna i den nationella lagen (såväl när det gäller den materiella grunden som när det gäller det processuella förfarandet) och med bestämmelserna i konventionen samt att det inte är godtyckligt. Det ställs således krav på rimliga rättssäkerhetsgarantier vid frihetsberövandet. Att frihetsberövandet skall stå i överensstämmelse med konventionen innebär även att den nationella lagen i sig måste vara förenlig med konventionen. Vid prövningen av huruvida frihetsberövandet har ägt rum i enlighet med den nationella lagen accepterar oftast statens tolk- ning. Huvudsakligen anses ett frihetsberövande vara godtyckligt om det inte står i överensstämmelse med det i artikeln särskilt godtagna ändamålet eller med artikeln i övrigt. Även om frihetsberövandet är lagligt i kon- ventionens mening kan det vid vissa av de uppräknade fallen i artikeln ändå anses vara godtyckligt om frihetsberövandet inte bedöms vara pro- portionerligt i förhållande till ändamålet. När det gäller straffrättsliga fri- hetsberövanden har såväl kommissionen som domstolen varit obenägna att ifrågasätta den nationella straffrättsliga bedömningen. På motsvarande sätt har man inte ansett sig kunna ifrågasätta den materiella grunden för beslut om utvisning eller utlämnande vid frihetsberövande. Däremot har i mål som avsett frihetsberövande av psykiskt sjuka vid prövningen av godtycklighet granskat frihetsberövandet med grund i de materiella omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. huruvida det finns tillförlitliga bevis om personens hälsotillstånd och om frihetsberövandet i övrigt är motiverat med hänsyn till omständigheterna (se mer om detta nedan). I de fall granskningen även omfattar en bedömning av den mate- riella grunden tillåts staterna dock en viss tolkningsmarginal (of appreciation). Av de fall där frihetsberövande får äga rum enligt artikel 5 är det främst de som anges i p. 1.b och p. 1.e som är av intresse i smittskydds- sammanhang. 1.b medges frihetsberövande med anledning av att någon har underlåtit att uppfylla föreläggande av domstol eller som syf- tar till fullgörande av en i lag föreskriven skyldighet medan p. 1.e tillåter frihetsberövande till förhindrande av smittsam sjukdom eller av en per- son som är psykisk sjuk, alkoholmissbrukare, missbrukare av droger eller lösdrivare. Frihetsberövanden enligt art. 5.1.b Enligt art. 5.1.b medges frihetsberövande i två fall. Det ena fallet tar sikte på situationen då någon underlåtit att uppfylla ett föreläggande meddelat av domstol och det andra då frihetsberövande sker i syfte att få till stånd ett fullgörande av en i lag föreskriven skyldighet. har varnat för att ge bestämmelsen en extensiv tolkning. Såväl kommissionen som har framhållit att det måste vara fråga om en specifik konkret skyldighet och inte om en allmän skyldighet att leva ett laglydigt liv. Frihetsberövandet får inte heller ha till syfte att straffa för en redan utförd handling. Det måste vidare finnas klara tecken på att den som berövas friheten inte varit beredd att frivilligt fullgöra sin skyldig- het. Skyldigheterna som skall fullgöras enligt art. 5.1.b kan vara av mycket skiftande art. Så har t.ex. godtagits frihetsberövanden av personer som inte uppfyllt skyldighet att undergå psykiatrisk undersökning, att undergå blodprovstagning, att betala böter, att vistas på viss ort eller att fullgöra militärtjänst. Frihetsberövanden enligt art. 5.1.e Denna punkt tar upp ett antal artskilda omständigheter där frihetsberö- vande är tillåtet. har i ett antal fall som rört frihets- berövande av psykiskt sjuka personer givit vägledande principer för tillåtligheten av omhändertagandet enligt art. 5.1.e. Sammanfattningsvis innebär dessa principer följande. Psykisk sjukdom är ett flexibelt begrepp vars innebörd kan förändras . Inte under några förhållanden får en person anses vara psykiskt sjuk bara därför att hans åsikter eller uppförande avviker från vad som är normalt. Utöver att frihetsberövandet måste vara i överensstämmelse med syftet för in- skränkningen enligt art. 5.1.e måste frihetsberövandet också vara moti- verat med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet. För att frihetsberövandet inte skall anses godtyckligt måste vidare föl- jande villkor vara uppfyllda. Personen i fråga måste på ett tillförlitligt sätt och med stöd av objektiv medicinsk sakkunskap visas lida av psykisk sjukdom. I brådskande fall kan dock ett frihetsberövande ske utan att medicinsk utredning hunnit inhämtas men ett sådant frihetsberövande får endast vara av kort varaktighet. Den psykiska sjukdomen måste vidare i sig vara av sådan art och grad att den motiverar ett frihetsberövande. Fri- hetsberövandet får endast fortsätta så länge störningen består. har i flera rättsfall sagt att även om har det sista ordet när det gäller huruvida dessa krav är uppfyllda har den svarande staten tillåtits viss tolkningsmarginal vid bedömningen av situa- tionen. Domstolen har vidare i flera fall accepterat att staten när det gäller personer som kan vara farliga för allmänheten har rätt att inta en försiktig hållning vid bedömningen av huruvida personen skall släppas fri med hänsyn till att hans tillstånd har förbättrats. När det gäller tiden för frihetsberövandet nämns inte något om detta i artikeln utom såvitt avser vissa frihetsberövanden av straffrättslig art. Emellertid har kommissionen i fall rörande frihetsberövanden vid bl.a. utvisning ansett att vid bedömningen av lagligheten av sådana beslut hänsyn även kan tas till varaktigheten av frihetsberövandet. I de fall som avsett frihetsberövande av psykiskt sjuka personer har dock utgått från att dessa kan vara obestämda till tiden och beroende av utvecklingen av personens psykiska hälsotillstånd. har inte prövat frågan om frihetsberövande vid risk för smittspridning av allvarlig sjukdom. Troligen medger inte Europa- konventionen en rätt till tvångsisolering vid alla fall av smittsam sjuk- dom. Även i dessa fall torde krav på nödvändigheten och proportiona- liteten av frihetsberövandet ställas. Begreppet smittsam sjukdom torde avse sådana sjukdomar som på erkänt medicinskt vetenskapliga grunder klassificeras som smittsamma sjukdomar. En motsvarande tillämpning av de krav som ovan redovisats beträffande psykiatriska tvångsomhänder- taganden bör emellertid leda till att det måste vara fråga om en allvarlig smittsam sjukdom och att det finns klara skäl som kan rättfärdiga tvångsisoleringen. Den svenska smittskyddslagens bestämmelser om till- fälligt omhändertagande och tvångsisolering torde allmänt sett inte för- anleda problem i förhållande till konventionen. Med hänsyn bl.a. till att tvångsisolering, med undantag för hivinfektion, är ett erkänt instrument av de internationella organen och till att någon enhetlig syn inte synes föreligga mellan de olika europeiska ländernas bedömning av för vilka sjukdomar tvångsisolering får äga rum är det rimligt att anta att det före- ligger ett visst utrymme för den enskilda staten att bestämma om nöd- vändigheten av tvångsisolering. Det kan dock inte uteslutas att Europa- domstolen skulle ha en restriktiv syn på tvångsisolering vid hivinfektion med hänsyn bl.a. till innehållet i ministerkommittés rekom- mendation (R (89) 14) om etiska frågor rörande hivinfektion i hälso- och sjukvården m.m. Vid införandet av i svensk lag gjorde Fri- och rättighetskommittén (Fri- och rättighetsfrågor, SOU 1993:40) en över- siktlig genomgång av svensk lagstiftnings överensstämmelse med kon- ventionens regler och praxis. Såvitt avser smittskyddslagen berördes endast tvångsisolering och denna fråga togs upp som exempel på frihets- berövande enligt svensk lag. Enligt kommitténs bedömning torde tvångs- isolering stå i överensstämmelse med art. 5 i konventionen. Frågan diskuterades dock inte närmare. Här kan också nämnas att regler om den tvångsisolerades rättigheter infördes i smittskyddslagen efter påpekanden från tortyr- kommitté i en rapport om . Garantier för rättssäkerhet vid frihetsberövande I artikel 5 ställs, under p. 24, särskilda villkor som har till syfte att garantera rättssäkerheten för den som frihetsberövats. Den som frihets- berövats har rätt till underrättelse om skälen för frihetsberövandet. Den som frihetsberövats har också rätt att få lagligheten av frihetsberövandet snabbt prövad av domstol. Med domstol har även godtagits annat organ som uppfyller kraven på oberoende och judiciell procedur. Ett organ som enbart är rådgivande och inte beslutande är dock inte godtagbart. Dom- stolsprövningen skall omfatta lagligheten av frihetsberövandet varvid domstolen måste göra en prövning av de faktiska omständigheterna som ligger bakom frihetsberövandet. Däremot behöver prövningen inte om- fatta rena lämplighetsöverväganden. Huruvida kravet på en snabb pröv- ning är uppfyllt är enligt praxis beroende på omstän- digheterna i det enskilda fallet. Tiden räknas fram till dess att slutligt beslut föreligger. I fråga om personer som frihetsberövats p.g.a. psykisk sjukdom har slagit fast att de har rätt att bli hörda personligen eller, om det är nödvändigt, genom någon form av representant. Vidare har domstolen framhållit att när det är fråga om psykiskt sjuka personer kan krav ställas på särskilda processuella garantier. Rätten till skydd för privat- och familjeliv Enligt artikel 8 har var och en rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Skyddet enligt artikeln är emellertid inte absolut utan kan begränsas under vissa förutsättningar. Dessa förutsätt- ningar är att inskränkningen har stöd i lag, tillgodoser något av de ända- mål som räknas upp i artikeln samt är nödvändig i ett demokratiskt sam- hälle för att tillgodose ändamålet. De ändamål för vilka inskränkningar får göras är statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekono- miska välstånd, förebyggande av oordning eller brott, skyddandet av hälsa eller moral eller av andra personers fri- och rättigheter. Att en inskränkning skall ha stöd i lag innebär enligt Europadom- stolens praxis inte enbart att inskränkningen skall regleras i lag. Lagen måste dessutom uppfylla vissa krav på rättssäkerhet; den skall vara till- gänglig och förutsebar för allmänheten. Detta innebär bl.a. att grunderna för inskränkningen skall vara tillräckligt preciserade i lagen. Att inskränkningen skall vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle innebär enligt praxis att den skall vara motiverad av ett starkt samhällsbehov och att skälen för inskränkningen är relevanta och tillräckliga. Vidare måste inskränkningen stå i rimlig proportion till det syfte som skall tillgodoses. Nödvändigheten av åtgärden skall av- göras i belysning av alla omständigheter i målet. Staterna har tillerkänts viss frihet att avgöra nödvändigheten. I rätten till privatliv ingår bl.a. den fysiska integriteten. Art. 8 omfattar bl.a. skydd mot medicinska undersökningar, även sådana av mindre bety- delse. Något avgörande av rörande frågor om medicin- ska tvångsundersökningar finns inte.