prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — stämmelse gäller , om inget annat bestäms, och får förenas Andra stycket första punkten har sin förebild i 13 § första stycket 1 och 2 LRK samt 61 § telelagen. I tredje stycket återfinns en begränsning i återkallelsemöjligheten som avser fall där tillstånd att använda radiosändare inte utnyttjats i den ut- sträckning som tillståndet medger. 7 kap. 6 § I denna bestämmelse anges grunderna för omedelbar återkallelse eller ändring beträffande tillstånd att använda radiosändare eller nummer ur Punkterna 2, 3 och 5 motsvaras av 13 § första stycket 35 LRK. Bestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 22.2 7 kap. 7 § Bestämmelserna är överförda från 14 § LRK och har behandlats i av- 7 kap. 8 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 22.2. Den har stöd i artikel 10.6 i avgör i det enskilda fallet om sådana allvarliga omständigheter är för handen som motiverar ome- delbara provisoriska åtgärder. 7 kap. 9 § Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 22.2. där tillstånd har beviljats efter ett allmänt inbjudningsförfarande med Om ersättning för tillståndet har erlagts efter en sådan auktion och tillståndet sedermera återkallas, har tillståndshavaren i all- mänhet inte någon rätt att återfå ersättningen, vare sig helt eller delvis. 7 kap. 10 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 20.1 i ramdirektivet. behandlats i avsnitt 22.3. Den huvudsakliga motsvarigheten till bestämmelsen återfinns i 60 § andra stycket telelagen, som dock är begränsad till tvister om samtrafik- villkor, villkor för sammankoppling av nätkapacitet samt överlämnande av telefonnummer eller förval. Tillämpningsområdet för denna bestäm- melse är vidare, genom att den enligt första stycket avser samtliga skyl- digheter som kan grundas på lagen, eller föreskrifter, tillståndsvillkor eller beslut om förpliktelser som meddelats med stöd av lagen. Enligt andra stycket skall myndigheten vidta åtgärder för att lösa tvis- ten från det att en begäran kom in till myndigheten. Tidpunkten skall räknas från det att begäran om prövning är komplett och kan läggas till grund för en prövning. komplicerade tvister kan ta i anspråk. 7 kap. 11 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 20.2 i ramdirektivet. att ersätta det medlingsförfarande som regleras i 58 § andra stycket tele- Bestämmelsen har berörts i avsnitt 22.3. Av första stycket följer att myndigheten har rätt att vägra att lösa en dit hänskjuten tvist om den anser att medling skulle vara lämpligare för att snabbt lösa tvisten. Det bör framför allt komma i fråga när myndigheten gör bedömningen att tvistefrågan inte, med hänsyn till andra intressen än parternas, lika väl kan tas upp som ett tillsynsärende. rätt att, med eller mot parternas vilja, hänskjuta tvisten för medling. siktighet bör dock vidtas med att hänskjuta tvisten till medling mot båda parters vilja med hänsyn till att det är parterna som skall stå kostnaden Om medling inte leder till önskat resultat eller av- bryts utan att parterna kommit överens, skall myndigheten, enligt andra stycket, åter pröva tvisten på begäran av en part. 7 kap. 12 § Bestämmelsen innebär att medling skall bekostas av parterna. ansvaret är solidariskt. Sinsemellan bör parterna svara för vardera hälften av kostnaden, om de inte avtalar annat. Vad som utgör skälig ersättning får bedömas enligt samma riktlinjer som gäller för ersättning till medlare i andra sammanhang, t.ex. enligt 42 kap. 17 § . 7 kap. 13 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 21 i ramdirektivet. ras av 11 § teleförordningen. 7 kap. 14 § Bestämmelsen har flyttats över från 18 § LRK. Någon ändring i sak är 7 kap. 15 § Paragrafens första stycke motsvaras av första stycket i 62 § telelagen. Andra stycket och förbuden i 6 kap. 17 och 18 §§ har inte någon mot- svarighet i telelagen. Det förbud mot behandling av uppgifter som stad- gas i dessa paragrafer kan också vara straffbelagt i . den mån behandlingen inte är straffbelagd enligt , kan straff följa enligt bestämmelserna i detta stycke. Aktuella bestämmelser i . 2002/03:110 kan vara 4 kap. 8 §, brytande av post- eller telehemlighet, 4 kap. 9 b §, förberedelse till brytande av post- eller telehemlighet samt 4 kap. 9 c §, dataintrång. Bestämmelserna i tredje stycket motsvaras, såvitt avser hänvisningarna till 6 kap. 20 och 21 §§, av 62 § andra stycket telelagen. fande den tystnadsplikt som stadgas i 4 kap. 2 § hänvisas på samma sätt 7 kap. 16 § Paragrafen har flyttats över från 18 § andra stycket LRK utan saklig änd- 7 kap. 17 § Paragrafen motsvarar 63 § andra stycket telelagen. En överträdelse av förbuden i 6 eller 19 § konkurrenslagen (1993:20) kan leda till att ett företag drabbas av sanktioner enligt den lagen i form av att företaget åläggs att betala konkurrensskadeavgift eller genom att det utdöms ett vite. En samordning bör ske så att ett förfarande som blivit föremål för åtgärder enligt konkurrenslagen inte medför att sanktioner påförs enligt denna lag. Av förevarande bestämmelse följer därför att den som åläggs en sanktion enligt konkurrenslagen inte skall åläggas att be- tala vite enligt denna lag för samma handlande. Bestämmelsen har berörts i avsnitt 17.2. Prövning av ärenden m.m. 8 kap. 1 § Paragrafen behandlar vilken information, utöver den som tillsyns- myndigheten kan kräva in enligt 7 kap. 3 §, som en myndighet har rätt att få tillgång till från den som bedriver verksamhet som omfattas av lagen. Genom bestämmelsen genomförs artikel 5.1 i ramdirektivet och arti- kel 11.1 cf i auktorisationsdirektivet. En myndighets rätt till information är väsentlig för att den skall kunna effektivt utföra de uppgifter som ålagts den, t.ex. att meddela tillstånd eller genomföra marknadsanalyser enligt 5 och 6 §§. informationsskyldighet för dem som bedriver verksamhet enligt lagen kan dock vara betungande, speciellt för mindre företag. Det är skälet till de begränsningar i informationsskyldigheten som denna paragraf och 7 kap. 3 § innebär. Den som är informationsskyldig har rätt att få kännedom om i vilket syfte informationen skall tillhandahållas och hur den skall användas. Myndigheten skall därför ange för vilket ändamål information skall an- Bestämmelsen har berörts i avsnitt 20.4. 8 kap. 2 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 5.2 i ramdirektivet. Bestämmel- sen har omformulerats efter Lagrådets påpekanden. Uppgift för vilken sekretess gäller enligt sekretesslagen (1980:100) får enligt 1 kap. 3 § tredje stycket den lagen inte röjas för utländsk myndighet eller mellan- folklig organisation annat än om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utläm- nande myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. Bestämmelsen ger en myndighet möjlig- het att överlämna uppgifter för vilka sekretess gäller enligt sekretesslagen till en behörig myndighet inom Europeiska ekonomiska samarbets- området (EES), för att denna skall kunna fullgöra sina uppgifter. Behö- riga myndigheter är de nationella regleringsmyndigheter som medlems- staterna enligt artikel 3.6 i ramdirektivet skall anmäla till kommissionen. De uppgifter dessa myndigheter skall fullgöra skall enligt samma artikel också anmälas till kommissionen. 8 kap. 3 § Genom bestämmelsen genomförs vad som föreskrivs i artikel 5.3 och 7.4 i auktorisationsdirektivet. Handläggningstiderna har behandlats i av- snitt 20.3. Det bör påpekas att tiden skall räknas från den dag ansökan är i sådant skick att den kan ligga till grund för en prövning. Är således en inkommen ansökan ofullständig skall tiden räknas först från den dag nödvändiga kompletteringar har gjorts av sökanden. 8 kap. 4 § Genom paragrafen genomförs artikel 5.3 och 5.4 i auktorisations- direktivet. Handläggningstiderna har behandlats i avsnitt 20.3. Prövning av vilka företag som har betydande inflytande på en marknad 8 kap. 5 § Genom paragrafen genomförs artikel 15.3 och 16.1 i ramdirektivet. Be- stämmelsen saknar direkt motsvarighet i telelagen. Förfarandet har be- handlats i avsnitt 20.1. I paragrafen slås fast att det fortlöpande skall göras en genomgång av befintliga produkt- och tjänstemarknader. Genomgången skall leda till att det fastställs vilka marknader som har sådana särdrag att de motiverar införande av skyldigheter enligt lagen. En sådan marknad kan vara fast- ställd till ett geografiskt område som kan omfatta hela eller delar av lan- Bestämmelsen utgör en handlingsregel för myndigheten och inne- håller inga närmare angivelser om hur genomgången skall genomföras och vad som skall beaktas vid fastställandet av en marknad. Till grund för processen skall emellertid läggas en av Europeiska gemenskapernas kommission antagen rekommendation om produkt- och tjänstemarknader inom sektorn för elektronisk kommunikation samt fastställda riktlinjer för marknadsanalys och bedömning av ett företags betydande inflytande på en marknad. De däri fastställda marknaderna skall bygga på konkurrensrättsliga principer och metodik. Genom att rekommendationen anger marknaderna torde det i praktiken endast återstå för en myndighet att ange marknadernas geografiska omfattning, om inte myndigheten bestämmer en marknad på ett sätt som avviker från kommissionens re- kommendation. En sådan avvikelse bör vara grundad på konkurrens- rättsliga principer. Vid bedömningen av vad som skall anses som rele- vant marknad bör följaktligen ledning hämtas från konkurrensrätten, bl.a. genom en bedömning av substituerbarhet på efterfråge- och utbudssidan. Särskilda bestämmelser om samråd enligt 1014 §§ gäller för beslut enligt paragrafen. 8 kap. 6 § Genom bestämmelserna i första stycket genomförs artikel 16.1 och 16.2 i ramdirektivet och genom de i andra stycket artikel 16.4 i ramdirektivet. Artikel 16.3 i ramdirektivet och 18.2 i USO-direktivet genomförs genom tredje stycket och artikel 16.5 i ramdirektivet genom fjärde stycket. Para- grafen har behandlats i avsnitt 20.1. En analys enligt första stycket av de enligt 5 § fastställda marknaderna skall ske för att avgöra om det råder effektiv konkurrens på varje mark- nad. Analysen skall ske utifrån konkurrensrättsliga principer och konkurrensrättslig metodik. Med effektiv konkurrens menas enligt förar- betena till konkurrenslagen ett konkurrensförhållande där antalet säljare inte är för begränsat, de utbjudna produkterna inte är för differentierade, företagen inte handlar i samförstånd med varandra och inga väsentliga hinder finns för nyetablering av företag (prop. 1992/93:56, s. 66). Vid analysen skall kommissionens speciellt för ändamålet framtagna Rikt- linjer för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknads- inflytande i enlighet med gemenskapens regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster tillämpas. Riktlinjerna bygger på en anpassning av de konkurrensrättliga principerna för att möjliggöra en s.k. ex ante-bedömning. Vidare föreskrivs att de enligt 5 § fastställda marknaderna skall analy- seras fortlöpande. En sådan analys bör lämpligen ske och därut- över när det är påkallat till följd av icke obetydliga förändringar i marknadsutvecklingen. Skulle myndigheten finna att konkurrensen inte är effektiv på den analyserade marknaden skall myndigheten enligt andra stycket identi- fiera de företag som har ett betydande inflytande på marknaden. Vad som avses med begreppet betydande inflytande framgår av 7 §. När ett företag med betydande inflytande har identifierats skall det förpliktas till en lämplig och i det enskilda fallet anpassad skyldighet i enlighet med vad som anges i andra stycket. Enligt tredje stycket skall myndigheten upphäva särskilda skyldigheter som har ålagts den som har eller har haft ett betydande inflytande på en marknad, om en analys enligt första stycket visar att det råder effektiv konkurrens på en marknad. Skyldigheterna har då tjänat ut sitt syfte. Andra företag kan påverkas av att skyldigheten upphör. för ges rimlig tid att anpassa sin verksamhet efter beslutet. I fjärde stycket föreskrivs att myndigheten skall samråda med berörda utländska myndigheter om åtgärder enligt första till tredje styckena när det gäller sådana gränsöverskridande marknader som fastställts i särskilt beslut av kommissionen (se avsnitt 20.1). Som Lagrådet påpekat är det givetvis inte avsikten att en svensk och en utländsk myndighet gemen- samt skall fatta beslut i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en- Bestämmelsen har omformulerats så att detta framgår. 8 kap. 7 § Genom paragrafen genomförs artikel 14.2. i ramdirektivet. stämmelsen införs en legaldefinition av vad som avses med att ett företag har ett betydande inflytande på en bestämd marknad. dande inflytande överensstämmer med konkurrensrättens begrepp domi- nerande ställning, vilket innebär att myndigheten måste göra sin bedöm- ning av ett företags ställning mot bakgrund av den konkurrensrättsliga praxis som förekommer på området. Ett företag kan i princip anses ha ett betydande inflytande dels ensamt på den bestämda marknaden, dels på en marknad som är närliggande den som företaget har betydande inflytande på, dels tillsammans med annat företag. Kommissionens riktlinjer för marknadsanalys och bedömning av ett företags betydande på marknaden, som bygger på konkurrensrättsliga principer, ger tillsammans med bilaga II till ramdirektivet vissa kriterier som kan tjäna som vägledning, särskilt vid bedömningen av om det före- ligger en gemensam dominerande ställning, se avsnitt 20.1. 8 kap. 8 § Genom paragrafen genomförs artikel 12.2 i ramdirektivet och artikel 14.1 Någon direkt motsvarighet till samråd finns inte i lagen om radiokommunikation (LRK) eller telelagen. Förvaltningslagen är därför tillämplig. Enligt 17 § den lagen får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. förvaltningslagen är mer begränsat än begreppet berörda parter i direkti- Samrådsförfarandet i nu aktuella fall är motiverat av den betydelse ett tillstånd att få använda radiosändare eller nummer för elektronisk kom- munikation har för olika intressenter. En ändring av tillstånden kan få relativt stora konsekvenser för dels tillståndshavaren, dels andra berörda Vem som är att anse som en berörd part får avgöras från fall till Emellertid torde frågan i de allra flesta fall inte kräva några särskilda överväganden eftersom det inte ställs upp något krav på i vilken form de skall ges tillfälle att yttra sig. Ett sätt som torde kunna användas regel- mässigt är att information ges via myndighetens webbplats på Internet. Lagen innehåller inga regler om ändring av tillståndsvillkor på tillståndshavarens egen begäran eller i övrigt till förmån för tillstånds- havaren. Detta följer redan av förvaltningsrättsliga grundprinciper. Inte minst för dessa fall har samrådsskyldigheten enligt denna paragraf stor betydelse. Det bör då krävas tämligen starka skäl för att begränsa tiden för yttrande till än . Samrådsförfarandet har behandlats i avsnitt 20.2. 8 kap. 9 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 33 i USO-direktivet. I nationell rätt saknas, förutom vad som följer av 17 § förvaltningslagen för parter och 13 § samma lag om remissförfarande, motsvarighet till direktivets samrådsförfarande. Genom paragrafen öppnas således upp för att ge kon- sument- och andra slutanvändarorganisationer, som inte är parter, möj- lighet att yttra sig innan myndigheten fattar beslut i en fråga av slut- användarrättsligt intresse, se även avsnitt 20.2. 8 kap. 10 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 6 och 15.3 i ramdirektivet, arti- kel 7.1 b i auktorisationsdirektivet samt artikel 5.3 och 8.4 i tillträdes- direktivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 20.2. I paragrafens första stycke ställs ett krav på att en myndighet skall be- reda berörda parter tillfälle att yttra sig över ett förslag till beslut om att antingen begränsa antalet tillstånd att använda radiosändare, fastställa en marknad som skiljer sig från kommissionens rekommendation om pro- dukt- och tjänstemarknader eller vidta annan åtgärd som har betydande inverkan på en bestämd marknad. Det klargörs inte i vad som avses med att en åtgärd har betydande inverkan på marknaden i fråga. Klart får dock anses vara att åtgärden skall vara så ingripande att den påverkar även andra aktörers ekonomiska förhållanden. Så torde vara fallet med ett flertal beslut om tillträdesåtgärder enligt 4 kap. 8 § och om prisbegränsande åtgärder enligt 4 kap. 11 §. Den närmare innebörden av begreppet måste dock överlämnas till rättstillämpningen att bestämma. Av andra stycket följer att samrådsförfarandet enligt första stycket inte behöver iakttas vid en tvist som har hänskjutits till prövning enligt 7 kap. 10 §. 8 kap. 11 § Genom paragrafen genomförs artikel 7.3 i ramdirektivet samt artikel 8.5 i tillträdesdirektivet. I första stycket föreskrivs en samrådsskyldighet med Europeiska ge- menskapernas kommission och med behöriga myndigheter i andra stater inom EES. En förutsättning för samrådsförfarandet är att myndigheten avser att fatta ett beslut om fastställande av relevant marknad, identi- fiering av företag med betydande inflytande på marknaden eller en sär- skild skyldighet avseende samtrafik eller annan form av tillträde, av- seende reglering på slutkundsmarknaden eller avseende tillhanda- hållandet av minimiutbudet av hyrda förbindelser. En andra förutsättning är att åtgärden skulle kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. I direktivet anges att sådan påverkan kan uppstå genom åtgärder som di- rekt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, skulle kunna påverka handelsmönstren mellan medlemsstater på sådant sätt att det skulle kunna utgöra ett hinder för den inre marknaden. Det rör sig om åtgärder som har omfattande konsekvenser för operatörer eller användare i andra medlemsstater, bl.a. åtgärder som påverkar priserna för användare i andra medlemsstater, åtgärder som inverkar på ett i en annan medlemsstat eta- blerat företags möjligheter att tillhandahålla elektroniska kommunikationstjänster och, i synnerhet, åtgärder som inverkar på möj- ligheterna att tillhandahålla tjänster på gränsöverskridande basis samt åtgärder som påverkar marknadsstrukturen eller tillträdet till marknaden och som har konsekvenser för företag i andra medlemsstater. Av andra stycket framgår att Europeiska gemenskapernas kommission skall underrättas om en myndighet avser att införa, ändra eller upphäva en skyldighet som beslutats enligt denna lag till följd av internationella överenskommelser. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 20.2. 8 kap. 12 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 7.35 i ramdirektivet. För att samrådsorganen skall få rimlig tid att yttra sig över en åtgärd föreskrivs i första stycket att beslut får meddelas tidigast en månad från det att underrättelse har skett, eller den senare tidpunkt som kan följa av 10 §. Av andra stycket följer att ett beslut som fastställer en marknad som skiljer sig från kommissionens rekommendation eller som avser identi- fiering av företag med betydande inflytande på marknaden inte får med- delas förrän ytterligare förflutit, om kommissionen inom den tid som följer av första stycket meddelat att den överväger att inte godta förslaget. Annars gäller den i första stycket angivna fristen. I tredje stycket framgår att kommissionen har viss vetorätt vad gäller definitionerna av relevanta produkt- och tjänstemarknader samt identi- fiering av företag med betydande marknadsinflytande. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 20.2. 8 kap. 13 § I paragrafens första stycke föreskrivs ett undantag från de samråds- förfaranden som anges i 10 och 11 §§. Enligt bestämmelsen, som har stöd i artikel 7.6 i ramdirektivet, får en åtgärd vidtas om det krävs för att säkerställa konkurrensen på en bestämd marknad eller för att skydda användarnas intressen. Det framgår inte av direktivet vilka om- ständigheter som krävs för att ett avsteg från samrådsförfarandet skall få göras. Det bör dock vara fråga om allvarliga brister som kan leda till t.ex. ekonomiska förluster av större omfattning eller till att nödvändiga samhällsfunktioner sätts ur spel. Förfarandet har behandlats i av- Prop. 2002/03:110 snitt 20.2. 8 kap. 14 § Genom paragrafen genomförs artikel 6 i ramdirektivet. Ändring av beslut i vissa fall 8 kap. 15 § Bestämmelsen, som har sin huvudsakliga utgångspunkt i artikel 16.3 i ramdirektivet, är grundläggande för lagens utgångspunkt att reglering genom skyldigheter endast skall ske i den utsträckning det är nödvändigt för att säkerställa fungerande konkurrens och slutanvändarnas intressen. Skyldigheterna, men även villkor för tillstånd m.m., skall därför ändras eller upphävas om syftet med skyldigheten inte längre kvarstår. Regleringen i paragrafen träffar alla former av skyldigheter. bär att även skyldigheter om åtgärder för att säkerställa effektiva kom- munikationer enligt 4 kap. 3 § och om tillhandahållande av samhälls- omfattande tjänster omfattas. Bestämmelsen har, såvitt avser åtgärder när den berättigade enligt ett beslut enligt 4 kap. inte fullgör sina åtaganden, behandlats i avsnitt 17.5. Särredovisning i vissa fall 8 kap. 16 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 13.1 i ramdirektivet. melsen saknar direkt motsvarighet i telelagen. Den avser att säkerställa att otillåten korssubventionering inte sker mellan verksamhet enligt lagen och annan verksamhet med särskilt tillstånd, t.ex. enligt ellagstiftningen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 20.4. Se även 4 kap. 7 §. 8 kap. 17 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 12 i auktorisationsdirektivet. Den har behandlats i avsnitt 21.1. Paragrafen motsvarar 43 § telelagen och 15 § LRK. nämnda bestämmelse anges att grunden för uttag av avgift är kostnaden för myndighetsverksamhet enligt lagen. Uttag därutöver får inte före- Som angetts i avsnitt 21.1 kan avgifternas exakta storlek anges i Avgiftsuttaget är inte begränsat till att täcka enbart administrativa kostnader för handläggning av ansökningar och tillståndsgivning. andra kostnader som är relaterade till förvaltning av anmälnings- och tillståndssystemet samt kontroll av lagens efterlevnad skall täckas av av- Häri kan inbegripas kostnader för en myndighet för koordinering av satellitverksamhet, visst annat internationellt arbete, administrering av Prop. 2002/03:110 avgiftsuttag och marknadsanalyser. Tillstånd att använda radiosändare för viss radioanvändning och till- stånd att använda enskilda radiosändare inom denna användning får en- ligt 3 kap. 9 § meddelas vid skilda tillfällen. Avgift för att behandla en ansökan om tillstånd kan debiteras vid båda tillfällena. Avgift kan också utgå för att en viss verksamhet är anmäld. När det gäller avgift för att inneha ett tillstånd bör dock inte den omständigheten, att tillståndet delats upp i viss användning och enskilda sändare och meddelats vid skilda till- fällen, innebära att det föreligger mer än ett tillstånd att använda radio- sändare. 8 kap. 18 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 21.3. Den har sin motsvarighet i 43 § telelagen. Till skillnad från telelagen anges här föreskriften om avgifts- uttag och grunderna för detta direkt i lagen. Den exakta storleken får an- ges i verkställighetsföreskrifter. Dessutom är tillämpningsområdet utvid- gat till att gälla finansiering av åtgärder mot allvarliga fredstida hot och påfrestningar rörande elektronisk kommunikation. 8 kap. 19 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 4 i ramdirektivet. Den har sina motsvarigheter dels i 64 § telelagen, dels i 19 § LRK. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 23. I paragrafen regleras rätten att överklaga beslut som en myndighet har meddelat i särskilda fall enligt lagen och enligt föreskrifter som medde- lats med stöd av lagen.