prop · GQ03139 · 2003-07-03 00:00:00 — I stället gäller be- stämmelserna om stora exponeringar i samma direktiv. Exponeringsbe- stämmelserna finns i svensk rätt i kapitaltäckningslagen. Enligt expone- ringsbestämmelserna är huvudregeln att ett instituts exponering mot en kund eller grupp av kunder, t.ex. innehav av aktier i ett annat företag, får uppgå till högst av institutets kapitalbas. Det totala innehavet av institutets stora exponeringar (när värdet av en exponering är 10 pro- cent eller mer av institutets kapitalbas) får inte överstiga av institutets kapitalbas. Innehav av aktier och andelar i allmänhet I det föregående har framhållits vikten av att instituten är solida, likvida, genomlysbara och har system för riskhantering. Dessa komponenter, som ingår i de föreslagna övergripande rörelsereglerna, bör beaktas även vid utformningen av mer specifika rörelseregler såsom de bestämmelser som reglerar ett instituts innehav av aktier och andelar i andra företag. Beträffande innehav av aktier och andelar som inte är kvalificerade görs här bedömningen att de exponeringsgränser som anges i kreditinsti- tutsdirektivet får anses ställa tillräckliga krav ur soliditets- och risk-han- teringshänsyn vad avser även aktieinnehav. Det kan förvisso läggas del- vis andra riskaspekter på aktier än på t.ex. lånefordringar. Aktier har andra riskegenskaper men också andra diversifierings- och likviditets- möjligheter. Med en alltmer utvecklad riskhantering i instituten och en ökad fokus på riskhantering i tillsynen finns det inte skäl till en särskilt restriktiv reglering. Det kan också sägas att bankerna har att hantera olika intressekonflikter bl.a. i sin fond och emissionsverksamhet samt i den placeringsverksamhet som inom dagens ramar varit tillåten. Mot denna bakgrund bedöms det inte finnas några avgörande skäl för att reglera innehav av aktier och andelar strängare än andra placeringar. Vad beträffar genomlysningen såvida det är fråga om marknadsnote- rade aktier är det inte heller någon tvekan om att de nämnda reg- lerna med syfte att garantera soliditet och riskbegränsning är tillfyllest för att tillgodose detta intresse. Dessutom innebär bestämmelserna om stora exponeringar sådana begränsningar av innehaven att kravet på genomlysning får anses tillgodosett. När det gäller icke marknadsnoterade aktier kan det knappast generellt hävdas att innehav av sådana aktier försämrar genomlysningen på ett sådant sätt att det motiverar speciella begränsningar. Om det i ett enskilt fall skulle uppstå en situation som äventyrar genomlysningen finns, liksom generellt annars, möjlighet att hantera situationen med den föreslagna allmänna bestämmelsen om genomlysning. Det innebär också en betydande vinst både lagtekniskt och inte minst resursmässigt för dem som skall tillämpa bestämmelserna om enhetliga regler gäller oavsett vilken typ av aktieinnehav det är fråga om. Sammanfattningsvis bedöms det även från genomlysningssynpunkt vara tillfyllest med de begränsningsregler som motiveras med soliditets- och riskbegränsningshänsyn. Det innebär således att det i första hand är exponeringsreglerna som bör vara avgörande för hur stora aktieinnehav ett institut får ha. De procentsatser som dessa bestämmelser anger innebär emellertid inte någon absolut rätt för banker eller kreditmarknadsföretag att ha så stora innehav. Reglerna om t.ex. soliditet och likviditet, riskhantering och även genomlysning kan medföra hårdare begränsningar i vissa fall. Det bör vidare påpekas att exponeringsreglerna endast tillåter de nämnda aktieinnehaven om institutet inte har några andra exponeringar mot företaget i fråga. Samma regler gäller för alla typer av placeringar. Särskilt om kvalificerade innehav av aktier och andelar Ett kreditmarknadsföretag får enligt gällande rätt ha ett kvalificerat inne- hav av aktier och andelar i icke-finansiella företag i samma omfattning som artikel 51.1 kreditinstitutsdirektivet tillåter. Även om den verksam- het som dessa företag driver här definieras på ett annat sätt än i gällande rätt, saknas det anledning att ändra nuvarande bestämmelser. De begräns- ningsregler som kreditinstitutsdirektivet innehåller i detta avseende skall alltså fortsätta att gälla för kreditmarknadsföretag. För banker gäller emellertid som tidigare nämnts att innehav av aktier i ett enskilt företag begränsas till av rösterna i målbolaget. Detta innebär som regel att aktieinnehavet aldrig kommer att bli så stort att det blir kvalificerat. Den restriktiva synen på bankers aktieägande skall ses dels mot bakgrund av det allmänt begränsade utrymmet för aktier, dels det traditionella synsättet att banker inte bör engagera sig som aktiva ägare med ökad risk för intressekonflikter. En motsvarande regel fanns också för försäkringsbolag fram till och med . Som nämnts i det föregående är syftet med den regel i artikel 51 i kre- ditinstitutsdirektivet, som begränsar ett kreditinstituts kvalificerade ak- tieinnehav, att instituten inte skall bli alltför involverade i företag de har aktier i med risk att krediter inte tillhandahålls med det oberoende som annars förutses gälla och äventyra den finansiella positionen. Principiellt kan sägas att om ägande och inflytande begränsas, minskar också riskerna för olika intressekonflikter mellan en banks roll som ägare och som tillhandahållare av olika banktjänster. rätten är att dessa risker inte behöver elimineras utan kan hanteras genom att de kvalificerade innehavens storlek begränsas. Frågan är om de latenta konflikt- och förlustriskerna kan motivera att bankernas innehav av aktier och andelar begränsas hårdare än vad EG- rätten anger. Det är emellertid svårt att peka på några särskilda förhållan- den som kan innebära särskilda risker för stabiliteten och därför kan mo- tivera en mer restriktiv svensk linje. I den frågan bedöms inte heller svensk bank- och näringslivsstruktur på något avgörande sätt skilja sig från den i många andra mindre länder. Det bör också framhållas att stor- leken på en banks innehav ytterst avgörs av portalbestämmelserna om soliditet och likviditet, riskhantering samt genomlysning. En annan aspekt i samband med bankers aktieinnehav berör frågor om ägarroll och ägaransvar. Banker ingår i kategorin institutionella ägare. har den svenska ägarstrukturen förändrats framför allt genom att det utländska ägandet ökat vid sidan av ett relativt stabilt in- stitutionellt inhemskt ägande totalt sett. Det är i stället företag och hushåll som minskat sina ägarandelar. Ett ökat utländskt ägande är en internationell trend men den utvecklingen har varit påtaglig på den svenska börsen, låt vara att utlandsägandet minskat något. Får bankerna ökade möjligheter att placera i aktier innebär det ett potentiellt större inhemskt ägande. För de olika institutionella ägargrupperna varierar sedan möjligheterna och förutsättningarna att utöva en aktiv ägarroll. För bankernas del är det viktigt att förekommande ägarfrågor kan skötas med bevarat förtroende hos allmänheten och med en oberoende ställning för den övriga bank- och finansieringsverksamheten. Till bilden hör också vissa neutralitetsaspekter i samband med fempro- centsregeln. Frånvaron av motsvarande regel för försäkringsbolag inne- bär som nämnts att i vissa koncerner med både bank- och försäkringsfö- retag kan koncernens samlade innehav i ett enskilt icke-finansiellt företag vara större än i rena bankkoncerner. En sådan ordning kan ses som dis- kriminerande och ologisk från såväl konkurrens- som ägarsynpunkt. I detta sammanhang bör det också beaktas att utländska banker, i den ut- sträckning som deras hemlands regler medger det, kan äga aktier och andelar i svenska företag. Sammanfattningsvis görs här bedömningen att det av stabilitetsskäl inte finns anledning att behålla någon femprocentsregel i svensk rätt. I stället bör för en banks kvalificerade innehav av aktier och andelar gälla samma gränser i förhållande till bankens kapitalbas som EG-rätten tillå- ter, dvs. i ett enskilt institut och totalt. Som anför är det viktigt att löpande kunna följa in- stitutens investeringar i aktier av det slag som behandlas. Detta bör kunna tillförsäkras inspektionen genom en möjlighet att meddela före- skrifter om vilka upplysningar instituten skall lämna i detta avseende. Den närmare utformningen av bestämmelsen Av det nu sagda följer att det i svensk rätt bör införas bestämmelser mot- svarande de i artikel 51.1 och 51.6 i kreditinstitutsdirektivet. För banker kommer dessa bestämmelser att ersätta bestämmelserna i 2 kap. 15 a § För kreditmarknadsföretag innebär det mindre förändringar efter- som motsvarande regler gäller enligt 3 kap. 6 § LFV. Begränsningarna av aktieinnehavens storlek omfattar enligt direktivet inte innehav i kreditinstitut. Till dessa hör enligt EG-rättens definition även pengar enligt lagen (2002:149) om utgiv- ning elektroniska pengar. Enligt direktivet behöver inte heller kvalificerade innehav av aktier el- ler andelar i finansiella institut begränsas. Ett finansiellt institut är ett företag som inte är kreditinstitut men vars huvudsakliga verksamhet be- står i att förvärva aktier eller andelar eller att utföra en eller flera av de verksamheter som tas upp i punkterna 212 i bilaga 1 till kreditinstituts- direktivet (se avsnitt 8.6). Direktivets definition av finansiella institut träffar såväl värdepappersföretag som företag som driver de uppräknade verksamheterna utan att vara tillståndspliktiga. Definitionen av finansiellt i svensk rätt träffar emellertid endast den sist nämnda gruppen, dvs. inte tillståndspliktiga finansiella företag (1 kap. 1 § första stycket 5 kapital- täckningslagen). eller andra finansiella in- stitut bör dock enligt regeringens bedömning omfattas av begränsnings- regeln för kvalificerade innehav av aktier och andelar. Enligt kommitténs och promemorians förslag skall det bortses bl.a. från innehav i banker, kreditmarknadsföretag, finansiella institut och för- säkringsföretag när storleken på ett instituts kvalificerade innehav av ak- tier och andelar bestäms. Vi anser emellertid att inte heller innehav av aktier i pengar eller värdepappersföretag skall behöva ingå bland de företag som omfattas av begränsningsregeln för kvalificerade innehav. Direktivet omfattar emellertid inte heller företag vars verksamhet har direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bank- verksamhet. Kommittén har föreslagit att den beskrivningen används i lagstiftningen. Som framgår av avsnitt 8.6 föreslås att ett institut bara skall kunna driva finansiell verksamhet och sådan verksamhet som har ett naturligt samband därmed. Mot den bakgrunden förefaller det rimligt att dra slut- satsen att företag vars verksamhet har direkt samband med bankverk- samhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet syftar på företag som utan att vara kreditinstitut eller finansiella institut driver verk- samhet som hade kunnat drivas direkt i institutet. Innehav i ett företag som driver finansiell verksamhet utan att för den skull vara ett finansiellt institut kommer därmed inte att omfattas av begränsningar av banker och kreditmarknadsföretag. Detsamma gäller företag som tillhandahåller tjänster som behövs för driften av verksamheten. Hit hör exempelvis dotterföretag som förvaltar de fastigheter i vilka institutets verksamhet drivs eller som tillhandahålla datatjänster. Även innehav i företag som förvaltar egendom till skyddande av fordran kan komma att undantas från begränsningar se närmare avsnitt 8.7.5. I kapitaltäckningslagen definieras ett anknutet företag som ett svenskt eller utländskt företag vars huvudsakliga verksamhet består i att äga eller förvalta fast egendom (managing property i den engelska versionen), tillhandahålla datatjänster eller driva annan liknande verksamhet som har samband med ett eller flera kreditinstitut, värdepappersbolags eller mot- svarande utländska företags huvudsakliga verksamhet. nition bör rimligen omfatta sådan verksamhet som hade kunnat drivas direkt i institutet. Då det är samma grupp företag som avses i den nu föreslagna bestämmelsen om aktieförvärv som i kapitaltäckningslagen bör det redan befintliga begreppet anknutet företag användas för att be- skriva vilka finansiella företag som inte omfattas av den här avsedda be- gränsningsregeln. förordar en systematisk genomgång av motsvarande bestämmelse i lagen om värdepappersrörelse, varvid en samordning med det som föreslås gälla för banker bör vara eftersträv- ansvärd. Det är dock inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftnings- ärende göra en sådan översyn.. 8.7.5Innehav av aktier till skyddande av fordran och finansiell rekonstruktion Regeringens förslag: Aktier och andelar som innehas tillfälligt vid en finansiell rekonstruktion eller till skydd för verksamheten skall inte tas med vid beräkningen av en banks eller ett kreditmarknadsföretags kvalificerade innehav. Kommitténs och promemorians förslag: Överensstämmer med re- geringens förslag. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs förslag: Finansin- spektionen menar att innehav av aktier i företag som bildats i syfte att ta hand om panter eller företag som banken köpt i syfte att rekonstruera bör kunna undantas från vad som räknas som kvalificerade innehav. , till vars yttrande an- sluter sig, tillstyrker förslaget De övriga remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget. Remissinstansernas synpunkter på promemorians förslag: , i vars yttrande in- stämmer, tillstyrker förslaget. Övriga remissinstanser yttrar sig inte i frå- gan. Skälen för regeringens förslag: Artikel 51.5 i kreditinstitutsdirektivet ger möjlighet att i nationell lagstiftning göra undantag för situationer i vilka ett kreditinstitut har behov av att vidta åtgärder för att skydda ford- ringar och liknande. Artikeln anger att aktier eller andelar som tillfälligt innehas för finansiell rekonstruktion eller till skydd för verk- samhet inte skall räknas som kvalificerade innehav vid beräkningen av om de angivna gränstalen för innehavens storlek överskridits. När det gäller innehav av aktier eller andelar kan skillnad göras på situationer då en bank eller ett kreditmarknadsföretag innehar aktier eller andelar i ett företag bildat för att ta hand om panter som institutet tagit in och innehav av andra aktier eller andelar (i företag som ursprungligen varit fristående från institutet) som institutet tagit in som pant. Innehav av aktier eller andelar som institutet tagit in som pant faller di- rekt under direktivets undantagsregel för innehav av aktier för "finansiell rekonstruktion eller till skydd för verksamhet". En be- stämmelse som motsvarar direktivets bestämmelse i detta avseende bör därför införas i svensk rätt. En sådan bestämmelse undantar sådana inne- hav från att räknas som kvalificerade. Därmed gäller inte gränsen att in- nehaven får utgöra maximalt av bankens kapi- talbas. Begränsningen för enskilda innehav kommer i stället från reglerna om stora exponeringar, där gränsen är maximalt av bankens kapitalbas. Behandlingen av aktier i ett bolag bildat enkom för att ta hand om ian- språktagna panter ger utrymme för olika bedömningar. Kommittén menar att bolag som har till syfte att ta hand om bankers panthantering kan hänföras till antingen bestämmelsen om finansiell rekonstruktion eller bestämmelsen om finansiella institut och att rättsverkningarna av de olika lösningarna är delvis olika. Det står en bank fritt att välja konstruktion så länge lösningen inte kommer i konflikt med övriga rörelseregler. Enligt kommittén kan dock inte ett företag som bildats i syfte att ta hand om panter eller företag som banken köpt i syfte att rekonstruera anses vara ett "företag vars verksamhet har direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet". Som framgått görs här bedömningen att förvaltning av egendom till skyddande av fordran utgör ett naturligt inslag i ett instituts verksamhet men att förutsättningarna för sådana förvärv bör regleras i lag. Av detta följer vidare att ett företag som har till syfte att ta hand om panter är ett anknutet företag, dvs. ett "företag vars verksamhet har direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet". Det förutsätter emellertid att det för verksamheten i dotterföretaget gäller samma begränsningar i fråga om rätten att förvärva egendomen och skyl- digheten att avyttra den som när verksamheten drivs direkt i institutet. Som kommittén anför är emellertid ett institut vars huvudsakliga verk- samhet består i att förvärva aktier och andelar ett finansiellt institut. Klassificeringen av institutet är emellertid av mindre betydelse vid bedömningen av om dotterföretags innehav av egendom till skyddande av fordran skall särregleras. Med hänsyn till att företaget i fråga kan driva artfrämmande verksamhet bör dock förutsättningarna för innehavet framgå av lag, se avsnitt 8.6.3 om innehav av egendom till skyddande av fordran. 8.7.6Innehav som ett normalt led i emissionsverksamhet m.m. Regeringens förslag: Aktier och andelar som ett institut innehas till- fälligt som ett normalt led i emissionsverksamhet eller i eget namn för någons annans räkning skall inte tas med vid beräkningen av en banks eller ett kreditmarknadsföretags kvalificerade innehav. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att innehav av aktier och andelar som ingår i en banks värdepappersrörelse inte skall räknas som kvalificerat och därmed undantas från de begränsningar som gäller för sådana innehav. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs förslag: Finansin- spektionen anser att lydelsen i direktivet ett normalt led i emissions- verksamhet och i ett instituts namn för annans räkning samt aktier och andelar som inte utgör finansiella anläggningstillgångar bör an- vändas i stället för begreppet värdepappersrörelse. Svenska Bankföre- ningen, till vilken ansluter sig, tillstyr- ker förslaget. Övriga remissinstanser har inte några invändningar mot förslaget. Remissinstansernas synpunkter på promemorians förslag: Re- missinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Artikel 51.4 i kreditinstitutsdirektivet anger, förutom det behandlade undantag för finansiell rekonstruk- tion etc., att aktier eller andelar som innehas tillfälligt "som ett normalt led i emissionsverksamhet eller i ett instituts namn för annans räkning" inte behöver räknas som kvalificerade innehav enligt nationell rätt. Vi- dare sägs att innehav av "aktier och andelar som inte utgör finansiella anläggningstillgångar enligt definitionen i artikel 35.2 i direktiv /635/EEG" inte skall räknas med. Artikel 35.2 i direktiv /635/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finan- siella institut anger att begreppet finansiella anläggningstillgångar, då det gäller kreditinstitut, skall "anses omfatta ägarintressen, aktier och andelar i anknutna företag samt värdepapper avsedda att varaktigt ingå i företa- gets normala verksamhet." Rekvisitet "i ett instituts namn för annans räkning" synes inte vålla tolkningssvårigheter. Det tar sikte på sådana situationer då en bank av någon anledning har aktier registrerade i sitt namn men äganderätten till- kommer någon annan. Om banken inte har någon annan skyldighet mot den rätta ägaren av aktierna än att leverera dessa, utgör registreringen i bankens namn ingen risk för banken. Enligt 4 kap. 3 § ÅRKL förstås med finansiella anläggningstillgångar andelar i intresseföretag och koncernföretag, värdepapper och annan till- gång än tillgång som skall tas upp i posterna immateriella anläggnings- tillgångar och materiella anläggningstillgångar, allt under förutsättning att tillgångarna är avsedda att stadigvarande innehas i den ordinarie verk- samheten. Av förarbetena till bestämmelsen framgår följande (prop. 1995/96:10 del 3 s. 189 f.) En grundläggande förutsättning för att en viss tillgång skall klas- sificeras som finansiell anläggningstillgång bör vara att det är fråga om ett innehav för definierade avsikter som har dokumente- rats, och att förmågan att genomföra avsikten kan påvisas. Vidare måste det förutsättas att tillgången är klart identifierbar. Såsom framhålls i allmänmotiveringen är det t.ex. inte tillräckligt att vär- depapper samlas i en portfölj som organisatoriskt eller på annat sätt hålls åtskild från företagets övriga värdepapper. Innehavstidens längd är enligt den föreslagna bestämmelsen inte av en avgörande betydelse för klassificeringen. Bestämmelsen betonar i stället huruvida tillgången skall stadigvarande (kontinuerligt) ingå i verksamheten. Ett innehav av en tillgång kan därför bli kortvarigt och tillgången ändå vara att hänföra till anläggningstillgång om den avses att innehas till förfall. Å andra sidan kan ett innehav förutses bli flerårigt utan att tillgången skall hänföras till anläggningstillgång. Kravet på anknytning till ordinarie verksamhet innebär en be- gränsning i fråga om vad som hänförs till finansiell anläggnings- tillgång. Ett kreditinstitut och värdepappersbolag kan sålunda för skyddande av fordran överta t.ex. aktier och andelar i sådan om- fattning att, definitionsenligt, ett dotterföretagsförvärv uppkom- mer. Tillgångar som övertagits för skyddande av fordran skall emellertid enligt 2 kap.8 § sjätte stycket BRL avyttras så snart det kan ske utan förlust för banken. Nämnda tillgångar hänförs till omsättningstillgångar. Lagrummets krav på anknytning till or- dinarie rörelse innebär att sådana tillgångar inte heller blir att hänföra till anläggningstillgångar, även om innehavet kan förutses bli flerårigt och sådana innehav i och för sig inte så sällan förekommer i rörelsen. Även värdepapper skall, för att klassificeras som anläggnings- tillgång, avses att stadigvarande innehas i den ordinarie verk- samheten. Därigenom utesluts sådana värdepapper som innehas för likviditetsförvaltning eller för handel. Som kommittén fram- hållit i betänkandet (se SOU 1994:17 s. 179 f.) bör det för ränte- bärande värdepapper ha betydelse huruvida värdepapper skall in- nehas till förfall eller inte. Om värdepapper inte skall avyttras för- rän vid förfallotidpunkten eller vid nära denna, bör de kunna betraktas som finansiella anläggningstillgångar. Redovis- ning som finansiell anläggningstillgång bör inte påverkas av eventuell belåning, som t.ex. återköpsavtal. Under begreppet vär- depapper torde i och för sig undantagsvis även kunna inordnas aktier och andelar i företag som inte är, definitionsenligt, ett dot- terföretag och intresseföretag. Sådana innehav skall klassificeras som finansiell anläggningstillgång, om dokumenterade avsikter föreligger att innehavet stadigvarande kommer att ingå i den ordi- narie verksamheten. Till finansiella anläggningstillgångar kan inte bara hänföras aktier och andelar i dotterföretag och intresseföretag och sådana värdepapper som skall omfattas av begreppet. Även vissa andra tillgångar än de som räknats upp, och som inte är materiella och immateriella tillgångar, kan enligt tredje punkten klassificeras på detta sätt. Gränsdragningen för sådana andra tillgångar skall enligt artikel 35.1 i bankredovisningsdirektivet ske enligt samma krite- rier som för aktier och andelar i dotter- och intresseföretag och värdepapper. Bestämmelsen torde kunna få betydelse för lånefordringar som uppfyller de förutsättningar som anges i bestämmelsen. Kommittén föreslår att innehav av aktier och andelar som ingår i en banks värdepappersrörelse inte skall räknas som kvalificerat. Med värdepappersrörelse avses enligt 1 kap. 2 och 3 §§ VPL 1.handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn, 2.förmedling av kontakter mellan köpare och säljare av finansiella in- strument eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende så- dana instrument, 3.handel med finansiella instrument för egen räkning, 4.förvaltning av någon annans finansiella instrument,