prop · GQ03122 · 2003-05-23 00:00:00 — Förtryck och diskriminering av kvinnor och flickor, såväl i samhället som i familjen, är ett grundläggande hinder för en rättvis och hållbar global utveckling. Diskrimineringen bromsar utvecklingen. Åtgärder inom politiken för global utveckling måste präglas av en strävan att motverka diskriminering av kvinnor och flickor. Kvinnor måste erkännas som fullvärdiga medborgare med samma ekonomiska, sociala, kulturella, politiska och medborgerliga rättigheter som män och med rättigheter att bestämma över sin egen kropp, reproduktion och sexualitet. Politiken skall även utgå från barnets rättigheter. Barn och ungdomar skall ses som kompetenta och aktiva individer med egna medborgerliga, politiska, sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter. De skall i ökad omfattning finnas med i både planering och genomförande av insatser som rör dem. FN:s konvention om barnets rättigheter sätter särskilt fokus på barnets rättigheter, intressen och behov. Den ålägger länderna att vidta alla lämpliga åtgärder för att genomföra konventionen. Barn och ungdomar är både viktiga målgrupper och aktörer. Deras initiativkraft och vilja att bidra till utvecklingen skall ses som en resurs. De fattigas perspektiv på utveckling Utveckling kan aldrig skapas utifrån. Den växer inifrån ett samhälle. Därför kompletteras rättighetsperspektivet med de fattigas perspektiv. Det är de fattiga som måste forma sin utveckling. Mot denna bakgrund måste fattiga människor synliggöras och tydliggöras i det samarbete som bedrivs med andra länder. De fattigas egna perspektiv, behov, intressen och förutsättningar skall vara styrande. Fattiga människor utgör ingen homogen grupp som upplever sin fattigdom på ett enhetligt sätt. Fattigdomen i ett enskilt land, ett enskilt lokalsamhälle, till och med i en enskild familj, uppvisar stora variationer och har olika orsaker. Olika sociala och etniska grupper upplever och Prop. 2002/03:122 hanterar fattigdomens olika dimensioner på olika sätt. Kvinnor och män, unga och gamla, har ofta olika perspektiv på fattigdom och tillämpar olika strategier för att förbättra den egna situationen. Folkliga organisationer med förankring hos de fattiga kan vara en viktig partner för att garantera genomslaget av de fattigas perspektiv. De fattigas perspektiv innebär en förskjutning av fokus, från rika länder till fattiga och från regeringar till enskilda människor. Det ställer krav på ländernas regeringar och på myndigheter och organisationer när det gäller att analysera fattigdomens olika dimensioner och variationer och utarbeta nationella strategier för att bekämpa fattigdomen. Det ställer krav på att förutsättningar skapas för ett aktivt deltagande i beslutsprocesser av de fattiga själva och av deras legitima företrädare. Det gäller att säkerställa att fattiga kvinnors, mäns och barns perspektiv, intressen, resurser och förutsättningar företräds i nationella strategier och i den faktiska politik som förs. Förhållningssättet ställer också stora krav på som part i samarbetet. skall i nära dialog med samarbetsländerna granska och följa upp i vilken mån fattigdomsanalyser görs och om de fattigas intressen och behov beaktas. De två perspektiven skall vara vägledande vid prioriteringar och utformning av den svenska politiken. Regeringens förslag: Politiken skall främja och präglas av respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati och god samhällsstyrning, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt och social utveckling och trygghet. Den skall därutöver inriktas på områden där nya krav ställs på helhetssyn och samverkan. Det gäller främst områdena konflikthantering och globala gemensamma nyttigheter. Globkoms bedömning: Kommittén föreslår inga särskilda huvuddrag. Däremot överensstämmer kommitténs resonemang och analys kring utgångspunkter för att åstadkomma en hållbar fattigdomsbekämpning i huvudsak med regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Erfarenheter visar att några enkla lösningar inte finns när det gäller utveckling. Varje samhälle måste ta makt över sin egen framtid med egen vilja och förmåga. Omvärlden kan stödja och hjälpa, undanröja hinder och verka för ett effektivt och rättvist samarbete på global nivå. Det finns exempel på såväl misslyckade som framgångsrika utvecklingsmodeller. Utifrån dessa erfarenheter och med stöd i aktuell forskning har ett antal huvuddrag för en rättvis och hållbar global utveckling identifierats: respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati och god samhällsstyrning, jämställdhet, hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt och social utveckling och trygghet. Dessa faktorer är ömsesidigt förstärkande. De är Prop. 2002/03:122 uttryck för värderingar som skall genomsyra politik för global Huvuddragen anger vad politiken genomgående skall främja och inriktas på, både vad gäller åtgärder och stöd i enskilda länder och den politik som förs på global nivå. Nedan presenteras dessutom två huvuddrag där nya krav ställs på helhetssyn och samverkan. Det är dels konflikthantering, vars betydelse för global utveckling och nära koppling till övriga utvecklingsinsatser framstår som allt viktigare, dels området globala gemensamma nyttigheter där spelar en internationellt ledande roll. 5.4.1Respekt för de mänskliga rättigheterna Regeringens bedömning: Ökad uppmärksamhet bör ägnas åt att beakta alla människors lika värde och rättigheter oavsett ålder, kön, etnisk bakgrund, trosuppfattning, ursprung, sexuell läggning eller eventuellt funktionshinder. Skälen för regeringens bedömning: De mänskliga rättigheterna utgår från principen om allas lika värde och rättigheter. De bygger på idén om individers rättigheter och staters skyldigheter. De hanterar en ojämn maktrelation till förmån för den svagare parten. Därmed anges en lägsta nivå för vad som bör gälla i ett samhälle för att det skall uppfylla visionen om ett värdigt liv för alla. Den ökade förståelsen för att fattigdom också inkluderar brist på möjligheter och trygghet har satt fokus på respekten för mänskliga rättigheter som en utgångspunkt för ett lands utveckling. Länder som kränker mänskliga rättigheter har ibland försvarat sitt handlande genom att hänvisa till lokala traditioner, religiösa påbud eller låg utbildningsnivå. Alla sådana argument är ohållbara. Mänskliga rättigheter gäller alla människor i hela världen utan åtskillnad. Ökade kunskaper om mänskliga rättigheter kan stärka deltagande och demokrati och därmed vara ett viktigt element i strävan mot toleranta, jämställda och rättvisa samhällen. Att främja tillämpningen av Internationella arbetsorganisationens () grundläggande konventioner om arbetsrättsliga förhållanden ger utsatta människor verktyg att förbättra sin situation. Där betonas bl.a. föreningsfrihet, erkännande av rätten till kollektiva förhandlingar samt avskaffande av alla former av tvångsarbete och barnarbete. Omkring en tredjedel av världens befolkning är barn och ungdomar. Genom satsningar på utbildning och god hälsa ökar deras möjligheter att kunna påverka sin egen och samhällets utveckling. Särskilt viktigt är ungdomars tillgång till sexualupplysning och rådgivning. Flickor och unga kvinnor, som ofta är mer utsatta än pojkar och unga män, bör särskilt uppmärksammas. Åtgärder för att främja barns och ungas möjligheter till inflytande över samhällsutvecklingen bör uppmuntras och stödjas. Barnkonsekvensanalyser kan användas för att se hur beslut och insatser påverkar barn. Människor med funktionshinder återfinns ofta bland de allra fattigaste Prop. 2002/03:122 och har ofta oacceptabla livsvillkor. människor möjlighet att åtnjuta de mänskliga rättigheterna är en fortsatt viktig prioritering. 5.4.2Demokrati och god samhällsstyrning Regeringens bedömning: Ytterligare ansträngningar bör göras för att utveckla centrala politiska principer och procedurer som ansvarsutkrävande, deltagande, öppenhet och insyn samt maktfördelning. Former och mekanismer för fredlig hantering av sociala och politiska samhälleliga konflikter bör stödjas och vidareutvecklas. Skälen för regeringens bedömning: I arbetet för att avskaffa fattigdomen måste alla kunna delta, höras och respekteras. Detta kan bara åstadkommas med ett demokratiskt styrelseskick. Demokratins form måste utgå från varje samhälles specifika förutsättningar men grundas på gemensamma värderingar om alla människors lika rätt och värde. Den kräver ett väl fungerande rättsväsende grundat på rättsstatens principer. Demokrati kräver fria val, fungerande politiska partier, oberoende media och aktiva enskilda organisationer som får verka fritt. En demokratisk kultur, där medborgare har kunskap om sina rättigheter och möjlighet att utnyttja dem, är en förutsättning. I den demokratiska kulturen ingår även jämställdhet, tolerans och respekt för alla individer och grupper. Politiskt ansvar bör kunna utkrävas av dem som har makt. Utbildning och tillgång till information är en förutsättning. En fungerande demokrati kräver också maktfördelning mellan demokratins institutioner. God samhällsstyrning och god förvaltning är en viktig del av demokratin. Det handlar om fördelning av samhällets resurser, individers likhet inför lagen och metoder för att stävja maktmissbruk. Korruption, nepotism och kleptokrati undergräver rättssäkerheten för medborgare och gynnar etablerade eliter på bekostnad av bredare folklager. Därmed försvagas demokratin. Konflikter och motsättningar finns i alla samhällen. Ofta är det just motsättningarna som driver fram social och politisk utveckling. I en demokrati kan motsättningar hanteras på ett fredligt sätt. Förändringar kan då ske utan att den övergripande stabiliteten och sammanhållningen i samhället hotas. Erfarenheter från utveckling pekar på vikten av olika mekanismer i samhället, t.ex. på arbetsmarknaden, för hantering av konflikter. Alla samhällen behöver spelregler som skapar ansvarstagande och kompromissvilja hos olika intressegrupper. Dessa erfarenheter skall användas i politiken för global utveckling. Regeringens bedömning: Kvinnor och flickor bör tillförsäkras samma rättigheter som män och pojkar. Kvinnors och flickors deltagande och intressen bör säkerställas i alla delar av politiken. Det praktiska arbetet med att införliva ett jämställdhetsperspektiv i arbetet och att tillämpa befintlig kunskap och information bör intensifieras. Metodutvecklingen på området bör stärkas. Skälen för regeringens bedömning: Många kvinnor tillhör de allra fattigaste. Att säkra kvinnors tillgång till mark, krediter, rent vatten och andra resurser, sexuell och reproduktiv hälsa samt medverkan i beslutsfattande är avgörande för fattiga kvinnors möjlighet att ta sig ur sin fattigdom. FN:s konvention mot all form av diskriminering av kvinnor (Convention of the Elimination of All forms of Discrimination Against Women CEDAW) inklusive det fakultativa protokollet och deklarationen och handlingsplanen från kvinnokonferensen i är grundläggande i detta arbete. Att motverka diskriminering och att stärka kvinnors tillgång till resurser och medinflytande är både angeläget i sig och avgörande för en effektiv bekämpning av fattigdom världen över. I enlighet med regeringens jämställdhetspolitik skall olika metoder och bedömningsmodeller, som syftar till att motverka könsdiskriminering, och främja integreringen av ett jämställdhetsperspektiv, systematiskt tillämpas. Ytterst handlar jämställdhet om att alla människor måste ses och behandlas som likvärdiga och med samma rättigheter. Könsdiskriminering är en av orsakerna till fattigdom och utgör ett grundläggande hinder för en rättvis och hållbar global utveckling. Diskriminering måste därför synliggöras och motarbetas. Män och kvinnor har olika förutsättningar på grund av de ekonomiska och sociala roller de tilldelats. Politiken för global utveckling måste utgå från att kvinnor och flickor i motsvarande mån som män och pojkar är drivkrafter i utvecklingen. Hänsyn måste också tas till att kvinnor och män ofta drabbas av och upplever händelser, processer och problem på olika sätt och att deras förutsättningar och strategier kan variera. Könskonsekvensanalyser kan användas för att synliggöra detta. Skillnader i villkor och makt mellan könen tenderar att vara störst bland de fattigaste och mest marginaliserade befolkningsgrupperna. Kvinnors deltagande och inflytande måste säkerställas på ett helt annat sätt än vad som har varit fallet och deras rättigheter och intressen måste beaktas på samma villkor som mäns. Föreställningar om kvinnor och barn som underordnade männen och rättslösa och därmed lovliga offer för våld och utnyttjande, måste motverkas. Detta kan påverka prioriteringar och val av insatser på utvecklingsområdet. Analyser och insatser måste göras inom varje specifikt område, såsom könsbaserad diskriminering, våld mot kvinnor och flickor samt sexuella och reproduktiva rättigheter inklusive tillgång till preventivmedel. Också män, och samhället som helhet, gynnas av ökad jämställdhet. därför säkerställas att män tillsammans med kvinnor blir aktörer i arbetet Prop. 2002/03:122 för ett jämställt samhälle. 5.4.4Hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön Regeringens bedömning: Ett långsiktigt synsätt på utvecklingsprocessen bör främjas där den miljömässiga hållbarheten görs till en integrerad del i politiken. Skälen för regeringens bedömning: Ett hållbart nyttjande av miljö och naturresurser är en av förutsättningarna för en långsiktigt framgångsrik global utveckling. Fattigdom uppstår och vidmakthålls bl.a. när miljöförstöring undergräver människors försörjningsmöjligheter och hälsa. Landsbygdens fattiga, i synnerhet kvinnor, drabbas särskilt hårt när ekosystemen utarmas genom markförstörelse, vattenbrist, förorening, skogsskövling eller annan miljöpåverkan. är fattigdom ofta grunden till miljöförstöring genom att fattiga människor tvingas att överutnyttja de begränsade resurser som de förfogar över. En av de största utmaningarna i strävan att uppnå en hållbar global utveckling är att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och negativ påverkan på miljö, naturresurser och människors hälsa. I många av dagens utvecklingsländer leder industriella processer till att människors livsmiljöer försämras. I städerna hotas miljö och hälsa genom utsläpp från trafik och industrier och genom bristfälliga vatten- och avloppssystem. Överkonsumtion i såväl rika som fattiga länder och medföljande inskränkningar i miljöutrymmet, sker inte sällan på bekostnad av fattiga människors resurser och behov. Gifter sprids, den biologiska mångfalden utarmas. politik för global utveckling innebär att miljömässig hållbarhet bör beaktas i tillväxt- och utvecklingsstrategier, såväl nationellt som internationellt. Genom att vara drivande i arbetet för hållbara produktions- och konsumtionsmönster kan bidra till en utveckling av ny teknik och nya ekonomiska och politiska styrmedel. Länder som samarbetar med bör själva ta ett långsiktigt nationellt ansvar och säkerställa att hållbarhetsperspektivet tydliggörs i lagstiftning och i strategier. uppgift är att stödja och komplettera dessa ansträngningar. Regeringens bedömning: Tillväxt bör främjas genom insatser för ett stabilt makroekonomiskt ramverk med sunda och transparenta statsfinanser, låg inflation, tillgång till kreditfinansiering på rimliga villkor, hållbar skuldsättning, samt öppenhet för handel och investeringar. Skälen för regeringens bedömning: I många utvecklingsländer är Prop. 2002/03:122 tillväxten alltför låg. För att främja tillväxt är ett stabilt makroekonomiskt ramverk med sunda statsfinanser och låg inflation centralt. God samhällsstyrning och fungerande institutioner är nödvändiga för sparande och investeringar. Andra viktiga faktorer är öppenhet för handel, investeringar och företagande samt en hållbar skuldsättning. Genom att skapa möjligheter för hela befolkningen, inte minst de fattiga, att fullt ut bidra till den ekonomiska utvecklingen blir tillväxten ett effektivt verktyg i kampen mot fattigdom. Ofta är den informella sektorn avgörande för en stor del av de fattigas försörjning. Kvinnor arbetar i högre utsträckning än män i den informella sektorn. Hur den skall kunna integreras i den formella sektorn är en viktig utmaning i den ekonomiska politiken. Ekonomisk tillväxt är nödvändigt, men inte tillräckligt för en rättvis och hållbar utveckling. Välstånd och utveckling kan inte mätas enbart i ekonomiska termer. Ekonomisk tillväxt måste vara hållbar och kombineras med satsningar på rättvisa och välfärd för att leda till utveckling. I många fattiga länder hindrar stora inkomstskillnader en snabb och effektiv fattigdomsbekämpning. Ett system för att omfördela resurser och därmed makt krävs för att tillväxten skall komma alla till del. En relativt jämn inkomstfördelning förstärker tillväxten. En sådan omfördelning kan också minska riskerna för konflikter. Ett ömsesidigt handelsutbyte med omvärlden är nödvändigt för tillväxt. Detta är särskilt viktigt för utvecklingsländer som globalt sett är små ekonomier. En öppen handel, både export och import, behövs för en snabbare utveckling, ökad resursmobilisering, näringslivsutveckling och arbetstillfällen. Staten kan utöver det institutionella ramverket också genom investeringar, enskilt eller i samarbete med näringslivet, bidra till tillväxten genom att stärka den inhemska resursbasen. God infrastruktur har stor betydelse för utveckling, både inom länder och regionalt. En frisk och kunnig befolkning behövs också, vilket pekar på behovet av god hälso- och sjukvård samt utbildning. Att stärka kvinnors reproduktiva rättigheter kan i många fall vara en förutsättning för kvinnors deltagande i lönearbete. Utveckling på landsbygden är nödvändigt i många utvecklingsländer för att skapa tillväxt och sysselsättning. Jordbruket, även det småskaliga, har en särskilt viktig roll. Åtgärder på jordbruksområdet bidrar också till att stärka förutsättningarna för ökad livsmedelstrygghet. Stöd till utvecklingsländer och fattiga människor att bedriva ett jordbruk som är miljömässigt hållbart är viktigt, liksom rika länders omställning till ett hållbart jordbruk. 5.4.6Social utveckling och trygghet Regeringens bedömning: bör verka för att hållbar utveckling präglas av rättvis fördelning. Ett brett och aktivt deltagande av det civila samhället i beslutsprocessen bör främjas. Svenska erfarenheter av en politik för social trygghet bör tas tillvara i politiken för global utveckling. Skälen för regeringens bedömning: Utveckling bort från fattigdom är förenad med stora förändringar. För många människor innebär förändringarna nya möjligheter genom utbildning, bättre bostäder och hälsa, högre avkastning i jordbruket eller bättre avlönat arbete i framväxande moderna sektorer av ekonomin. Men förändringarna kan också innebära försämrad livsmedelssäkerhet, arbetslöshet, ohälsa och en försämrad miljö. De innebär dessutom ofta en stor påfrestning på sociala relationer och nätverk som individer litar till för sin försörjning och trygghet. En politik för social utveckling och trygghet stärker människor i deras kamp mot fattigdom. Den måste omfatta alla, bygga på ett brett och aktivt deltagande av det civila samhället i beslutsprocesser och utgå från förutsättningar som råder i varje enskilt samhälle. Friska, välutbildade och trygga individer har förutsättningar att ta tillvara de möjligheter som står till buds för att försörja sig och förbättra sina livsvillkor. Därför är det angeläget att ta itu med, de bl.a. miljöbetingade, orsakerna till ohälsa. Särskild uppmärksamhet bör ägnas kvinnor och barn samt grupper med särskilda behov såsom äldre och funktionshindrade människor. En positiv och jämlik hälsoutveckling är av strategisk betydelse för ekonomisk tillväxt och minskad fattigdom. Främjandet av social utveckling och trygghet bygger på en syn som utgår från att människor är aktörer med egna motiv och resurser, och egen kunskap, kapacitet och vilja till förändring. Social utveckling på landsbygden såväl som i städerna förutsätter att människor har möjlighet att tillsammans bygga upp och förvalta sitt sociala kapital. Gemensamma normer och värderingar, liksom förtroendefulla och ömsesidiga sociala relationer är en viktig grund för samarbete, trygghet och säkerhet, och därmed för utveckling. Hiv/aids, väpnade konflikter, demografiska förändringar och utarmade naturresurser är förhållanden som frestar på traditionella sociala nätverk och ökar människors sårbarhet. Städernas fattiga områden är sårbara vad gäller naturkatastrofer, ökade kostnader för boende, mat och transporter, arbetslöshet och svårigheter med att upprätthålla fungerande sociala nätverk. I växande grad behöver de informella systemen för social trygghet och omsorg kompletteras med en formell politik som gör tryggheten tillgänglig för alla. Hållbar utveckling, socialt, ekonomiskt och miljömässigt, skapas och Prop. 2002/03:122 upprätthålls av människor som är friska, har tillgång till information och kunskap, samhällsservice och försörjningsmöjligheter, och som aktivt kan delta i beslutsprocesser som rör olika delar av samhällslivet. Särskilt viktig för social utveckling och trygghet är en politik som skapar tillväxt och sysselsättning, vilket i sin tur möjliggör investeringar i vatten och sanitet, folkhälsa och sjukvård, utbildning, infrastruktur och en god miljö. Det krävs en politisk vilja att omsätta ekonomisk tillväxt i social utveckling, genom en rättvis fördelningspolitik och genom fungerande och demokratiska institutioner och regelverk. Bestående klyftor är inte bara orättvisa utan också ekonomiskt ineffektiva och i längden även farliga. När inte alla får del av utvecklingens resultat och när förändringar utgör ett hot mot enskilda växer motståndet också mot sunda reformer. Social oro och frustration tillhör grogrunderna för politisk populism och extremism. Därför bör också stödja uppbyggnaden av sociala trygghetssystem som både kan stärka människors egen kapacitet och inflytande och ge stöd och skydd i utsatta situationer. I har den sociala välfärds- och trygghetspolitiken varit nära förbunden med den allmänna ekonomiska politiken. Även om inte färdiga modeller kan exporteras har vi genom vår moderna historia format program och gjort erfarenheter som motiverar ett särskilt svenskt engagemang inom detta område. Regeringens bedömning: Helhetssynen på konfliktfrågor, säkerhet och utveckling bör vidareutvecklas genom fortsatt metodutveckling och överföring i praktisk verksamhet. Skälen för regeringens bedömning: Väpnade konflikter utgör det allvarligaste hindret för utveckling i många fattiga länder. Runt om i världen pågår otaliga konflikter som, vid sidan av mänskliga förluster och skador, innebär en tillbakagång i livsvillkoren för befolkningen och undergräver förutsättningarna för framtida ekonomisk utveckling. Fattigdom till följd av krig, i kombination med tillgänglighet till vapen, utgör dessutom en farlig grogrund för terrorism och uppblossandet av nya konflikter. Därför är förebyggande av väpnade konflikter och konflikthantering viktiga delar av politiken för global utveckling. Säkerhetspolitik handlar i ökad utsträckning om att minska fattigdom och klyftor, undanröja förtryck och motsättningar mellan olika befolkningsgrupper, vid sidan av att trygga den nationella territoriella säkerheten. Betydelsen och behoven av tidiga, förebyggande insatser har ökat. Regeringen verkar för att de instrument som finns inom internationella organisationer och fora som vi deltar i, utnyttjas på bästa sätt för att 29 förebygga kriser och hantera konflikter. Det gäller de instrument som Prop. 2002/03:122 finns inom EU, inklusive inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, liksom inom FN, () och andra organisationer. Samverkan mellan olika diplomatiska, civila och militära krishanteringsinsatser, humanitärt bistånd och utvecklingssamarbete blir allt viktigare.