prop · GR034 · 2003-09-30 00:00:00 — Vissa delar av det polisiära samarbetet regleras i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete, medan tullsamarbetet regleras i lagen (2000:1219) om internationellt tull- samarbete. För att genomföra rambeslutet, som alltså kommer att beröra olika myndigheter, bör en ny lag om gemensamma utredningsgrupper för brottsutredningar införas. En särskild lag som tar hand om bestäm- melserna i rambeslutet om gemensamma utredningsgrupper blir mer överskådlig och lättillgänglig än att införa likartade bestämmelser i de tre nämnda lagarna. Om en lösning väljs där existerande lagar ändras behöver det även införas regler om möjligheter att delta i en gemensam utredningsgrupp enligt rambeslutet. En sådan lösning skulle kunna resultera i överlappningar i regleringen och gränsdragningsproblem. Ett ytterligare argument för att en särskild lag bör införas är att nuvarande lagar huvudsakligen reglerar bistånd i traditionell mening, dvs. att en stat ansöker om sådant bistånd i som under vissa förutsättningar också har en skyldighet att lämna biståndet. En gemensam utredningsgrupp inrättas däremot efter en ömsesidig överenskommelse mellan de berörda staterna och inte genom ett ensidigt beslut från en stat efter en framställning från en annan stat. En stat kan således fritt bestämma om den vill delta i en gemensam utredningsgrupp eller inte. Regeringen anser därför att övervägande skäl talar för att en särskild lag om gemensamma utredningsgrupper för brottsutredningar bör införas. Rambeslutet antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor . Rambeslutet har enligt artikel 5 trätt i kraft i och med publice- ringen i Europeiska gemenskapens officiella tidning, vilket skedde . Enligt rambeslutets lydelse skall dess bestämmelser vara genomförda i medlemsstaterna . Med hänsyn till beredningsarbetet föreslår regeringen att den nya lagstiftningen träder i kraft . samarbetar svenska brottsutredande myndigheter med myndigheter från andra stater. Samarbetet sker i olika konstellationer och informella utredningsgrupper är en av dessa. I praktiken innebär det att tjänstemän från olika svenska myndigheter genomför samordnade brottsbekämpande uppgifter med utländska kollegor i såväl som utomlands. Genomförandet av rambeslutets bestämmelser innebär således inga principiella nyheter utan rambeslutet syftar till att skapa enhetliga regler inom den Europeiska unionen för brottsutredande myndigheter från flera medlemsstater när de vill samordna sina brottsutredningar på visst sätt. I någon mån kommer också det samarbete som sker informellt att formaliseras med stöd av rambeslutets bestämmelser. Även om detta inte är syftet kommer troligen ett antal medlemsstater att välja att samarbeta med stöd av rambeslutets bestämmelser i stället för att fortsätta samarbetet på informell basis. Enligt regeringens mening är det inte möjligt att avgöra om införandet av den nya lagstiftningen kommer att medföra en ökad tillströmning av framställningar om att inrätta gemensamma utrednings- grupper. Det finns emellertid ingen anledning att tro att en mer omfattande ökning skulle ske. Dessutom torde inrättandet av en gemensam utredningsgrupp kunna leda till effektivitetsvinster. Den svenska brottsutredningen kan samordnas med andra länders motsvarande utredningar och bedrivas mer effektivt. Dessutom är det inget tvång för de svenska myndigheterna att ingå i utredningsgrupper utan en bedömning får göras i varje enskilt fall om det finns skäl att ingå i en utredningsgrupp och om det för ett sådant samarbete finns verksamhetsmässiga förutsättningar, dvs. att personal och andra resurser finns tillgängliga. Regeringen avser att följa utvecklingen av denna samarbetsform. I den mån kostnaderna till viss del skulle öka, vilket regeringen inte kan utesluta, skall dessa enligt regeringens mening finansieras genom omprioritering inom befintliga budgetramar för de berörda myndigheterna. 10.1Förslaget till lag om gemensamma utredningsgrupper för brottsutredningar Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.1. Den klargör att lagen är tillämplig när en gemensam utredningsgrupp inrättas mellan myndigheter i och myndigheter i en eller flera medlemsstater i Europeiska unionen med stöd av rådets rambeslut av om gemensamma utredningsgrupper. Denna avgränsning är tillkommen med anledning av Lagrådets yttrande. Bestämmelsen innebär att när brottsutredande myndigheter, t.ex. polismyndigheten, inrättar utrednings- grupper på informell basis kommer den nya lagen inte att vara tillämplig. Inte heller utredningsgrupper som inrättas med stöd av en annan internationell överenskommelse omfattas av lagen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2. Den klargör att en gemensam utredningsgrupp skall inrättas för ett särskilt syfte och för en begränsad tid. En gemensam utredningsgrupp kan således inte inrättas för en obestämd tid, men den bestämda tiden kan förlängas efter en överenskommelse mellan de stater som inrättat gruppen. När gruppen inte längre ser något behov av att samarbeta kring de brottsutredningar som gruppen inrättades för skall den upplösas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.3. I första stycket regleras vem som för del i första hand får ingå en överenskommelse om att inrätta en gemensam utredningsgrupp, dvs. att skall delta i Om en förundersökning pågår i avseende den brottslighet som den gemensamma utredningsgruppen skall utreda, är det den åklagare eller myndighet som leder förundersökningen som får Om någon svensk förundersökning inte är inledd när en utländsk myndighet gör en framställning om inrättandet av en gemensam utredningsgrupp, kan framställningen ge ett incitament till ett sådant inledande. Så snart en svensk förundersökning i sådant fall har inletts gäller första stycket i fråga om behörigheten att ingå en Om en sådan svensk förundersökning inte pågår och inte heller inleds, skall frågan överlämnas till någon av myndigheterna som räknas upp i andra stycket i bestämmelsen för prövning av om en gemensam utredningsgrupp med svenskt deltagande bör inrättas. sagda innebär att i första ledet kommer det att vara den åklagare eller myndighet som leder förundersökningen eller som är behörig att fatta beslut om att inleda en förundersökning som har behörighet att ingå en överenskommelse om att skall delta i en gemensam Först om detta inte sker kommer någon av de myndigheter som räknas upp i andra stycket att få behörighet att inrätta den gemensamma utredningsgruppen. I andra stycket anges sålunda den situationen att någon svensk förundersökning inte pågår eller inleds. I dessa situationer, som skall ses som undantag från huvudregeln i första stycket, får Riksåklagaren eller den åklagarmyndighet som Riksåklagaren bestämmer, eller den polismyndighet som bestämmer samt eller behörighet att ingå en överenskommelse om att inrätta gruppen. Första och andra stycket är därmed utformade i huvudsak i enlighet med Lagrådets yttrande. Det är underförstått att samråd mellan berörda myndigheter bör ske innan beslut om att inrätta en gemensam utredningsgrupp fattas av åklagare eller någon av de myndigheter som räknas upp i bestämmelsen samt att frågan om vilka tjänsteman från de olika myndigheterna som bör delta i utredningsgruppens verksamhet i eller utomlands därvid diskuteras. I tredje stycket anges att av överenskommelsen skall det framgå vilka tjänstemän som ingår i den gemensamma utredningsgruppen och under vilken tidsperiod gruppen skall vara verksam. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.4. Den innebär att om det för den gemensamma utredningsgruppens arbete krävs att en utredningsåtgärd vidtas i och den åtgärd man önskar få utförd inte kan utföras inom ramen för en pågående svensk förundersökning, får en svensk tjänsteman som deltar i den gemensamma utredningsgruppens verksamhet ansöka om åtgärden i . Bestämmelsen blir tillämplig när en svensk förundersökning inte pågår när ansökan görs eller när visserligen en svensk förundersökning pågår men där det inte kan motiveras att åtgärden vidtas inom ramen för den pågående svenska förundersökningen. En ansökan kan göras av såväl åklagare som annan tjänsteman, t.ex. polisman eller tulltjänsteman, som deltar i utredningsgruppen. En ansökan från en svensk tjänsteman skall alltid göras direkt hos behörig åklagare eller domstol. Vilken åklagare eller domstol som är behörig att pröva ansökan framgår av 2 kap. 7 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. En ansökan skall således inte ges in till . Ansökningen skall prövas i enlighet med lagen om internationell rättslig hjälp brottmål på motsvarande sätt som om den hade gjorts av en utländsk myndighet. Det innebär att samma materiella förutsättningar och samma förfarande kommer att gälla när en ansökan görs med stöd av denna bestämmelse som om ansökan hade gjorts med stöd av nämnda lag. Bestämmelsen har utformats i överensstämmelse med Lagrådets förslag. Bestämmelserna gäller villkor för användandet av uppgifter och bevisning som lämnas såväl till som från svenska myndigheter i samband med en gemensam utredningsgrupps verksamhet. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 6.5. Enligt 5 § gäller de villkor som anges i rambeslutet om användningen av uppgifter som en svensk myndighet fått genom en gemensam Detta gäller även om annat skulle följa av svensk lag Prop. 2003/04:4 eller författning. Innan svenska myndigheter överlämnar uppgifter eller bevisning till en gemensam utredningsgrupp får enligt 6 § villkor ställas upp. Detta förutsätter dock att villkoret inte strider mot bestämmelserna i rambeslutet . I 7 § regleras möjligheterna för den svenska myndighet som har överlämnat uppgifterna att medge undantag från de villkor som ställts upp enligt 6 § eller när begränsningar om att använda uppgifter som överlämnas följer direkt av rambeslutet. 8 och 9 §§ Bestämmelserna behandlar frågor om skadestånd och har behandlats i avsnitt 6.6.2. I 8 § stadgas att i de fall utländska tjänstemän deltar i en gemensam utredningsgrupp som är verksam i och utför uppgifter som medför skada skall svenska staten ersätta skadan som om det hade varit svenska tjänstemän som orsakat skadan. Den utländska tjänstemannen likställs i detta avseende med sin svenska kollega. Frågan om skadeståndskyldighet föreligger bedöms enligt svenska regler. I andra meningen klargörs det att svenska staten inte är skyldig att ersätta skada som uppkommer hos den utländska myndigheten eller tjänstemannen. Bestämmelsen i 9 § reglerar det förhållandet när en svensk tjänsteman deltar i en gemensam utredningsgrupp i en annan stat och vållar skada i samband med sitt uppdrag. I dessa fall tillämpas inte de svenska reglerna om statens skyldighet att ersätta skada som vållas av svenska tjänstemän. 10.2Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 1 kap. 4 § I tredje stycket har den nya lagen om gemensamma utredningsgrupper för brottsutredningar lagts till. Rambeslut om gemensamma utredningsgrupper RÅDETS RAMBESLUT 2002/465/RIF av EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA RAMBESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 34.2 b i detta, med beaktande av initiativet från , Republiken , och Förenade kungariket4, med beaktande av yttrande5, och av följande skäl: (1)Ett av unionens mål är att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och detta mål skall uppnås genom förebyggande och bekämpande av brottslighet genom närmare samarbete mellan polismyndigheter, tull- myndigheter och andra behöriga myndigheter i medlemsstaterna, med iakttagande av principerna om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt av rättsstatsprincipen, vilka utgör grunden för unionen och är gemensamma för medlemsstaterna. (2)i upp- manade till att utan dröjsmål inrätta gemensamma utrednings- grupper i enlighet med fördraget som ett första steg för att bekämpa illegal narkotikahandel, människohandel och terrorism. (3)Artikel 13 i konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater6, vilken upprättats av rådet i enlighet med artikel 34 i Fördraget om Europeiska unionen, innehåller bestämmelser om inrättandet av gemensamma utred- ningsgrupper och om deras verksamhet. (4)Rådet betonar vikten av att alla åtgärder vidtas för att denna konvention skall ratificeras och senast . (5)Rådet är medvetet om att det är viktigt att snabbt reagera på Europeiska rådets uppmaning att utan dröjsmål inrätta gemen- samma utredningsgrupper. 3EGT L 162, 20.6.2002, s. 1 4EGT C 295, 20.10.2001, s. 9. 5A5-0369/2001. 6 EGT C 197, , s. 1. (6) Rådet anser att det är lämpligt att i detta skede, i syfte att bekämpa Bilaga 1 den internationella brottsligheten så effektivt som möjligt, på unionsnivå anta ett särskilt, rättsligt bindande instrument som skall gälla för gemensamma utredningar av såväl illegal narkotikahandel och människohandel som terrorism. (7)Rådet anser att sådana grupper i första hand bör inrättas för att bekämpa brott som begås av terrorister. (8)De medlemsstater som inrättar en sådan grupp bör besluta om gruppens sammansättning, syfte och varaktighet. (9)De medlemsstater som inrättar en utredningsgrupp bör ha möjlighet att, när det är möjligt och i enlighet med gällande lag, tillåta personer som inte företräder de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att delta i gruppens verksamhet; sådana personer kan t.ex. vara företrädare för Europol, kommissionen () eller företrädare för myndigheter i tredje land, i synnerhet företrädare för de brottsbekämpande myndigheterna i . I dessa fall bör överenskommelsen om gruppens inrättande omfatta bestämmelser om sådana företrädares rättsliga ansvar. (10)En gemensam utredningsgrupp som är verksam inom en medlems- stats territorium bör verka i enlighet med gällande lag i den medlemsstaten. (11)Detta rambeslut skall inte påverka tillämpningen av andra befint- liga bestämmelser eller arrangemang om inrättandet av gemen- samma utredningsgrupper eller om deras verksamhet. HÄRMED FÖRESKRIVS FÖLJANDE. För ett särskilt syfte och för en begränsad period, som kan för- längas med samtliga parters samtycke, får de behöriga myndigheterna i två eller flera medlemsstater genom ömsesidig överenskommelse inrätta en gemensam utredningsgrupp för brottsutredningar i en eller flera av de medlemsstater som inrättat gruppen. Gruppens sammansättning skall anges i överenskommelsen. En gemensam utredningsgrupp får i synnerhet inrättas om a)en medlemsstats brottsutredningar är komplicerade och krävande och har kopplingar till andra medlemsstater, b)flera medlemsstater genomför brottsutredningar där omständig- heterna kräver samordnade, gemensamma åtgärder i de berörda medlemsstaterna. En framställning om att inrätta en gemensam utredningsgrupp får göras av varje berörd medlemsstat. Utredningsgruppen skall inrättas i någon av de medlemsstater där utredningarna förväntas äga rum. 2.Framställningar om att inrätta en gemensam utredningsgrupp skall, förutom de uppgifter som finns angivna i de relevanta bestämmelserna i artikel 14 i Europeiska konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brott- mål och i artikel 37 i Beneluxfördraget av , i dess ändrade lydelse enligt protokollet av , innehålla förslag till gruppens sammansättning. 3.Den gemensamma utredningsgruppen skall vara verksam på territoriet i de medlemsstater som inrättar gruppen på följande villkor: a)Gruppens ledare skall företräda den behöriga myndighet som deltar i brottsutredningar från den medlemsstat där gruppen är verksam. Gruppens ledare skall agera inom gränserna för sin befogenhet enligt nationell lagstiftning. b)Gruppen skall vara bunden av lagstiftningen i den medlemsstat där den är verksam. Gruppens medlemmar skall utföra sina uppgifter under ledning av den person som avses i punkt a, med beaktande av de villkor som fastställs av deras egna myndigheter i överens- kommelsen om att inrätta gruppen. c)Den medlemsstat där gruppen är verksam skall skapa de nöd- vändiga organisatoriska förutsättningarna för verksamheten. Medlemmar i den gemensamma utredningsgruppen som kommer från andra medlemsstater än den medlemsstat där gruppen är verksam omnämns i detta rambeslut som "avdelade" till gruppen. Avdelade medlemmar i den gemensamma utredningsgruppen skall ha rätt att närvara när utredningsåtgärder vidtas i den medlemsstat där verksamheten äger rum. Emellertid får gruppens ledare av särskilda skäl, i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där gruppen är verksam, fatta ett annat beslut. 2003/04:4 6. Avdelade medlemmar i den gemensamma utredningsgruppen får, i Bilaga 1 enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där gruppen är verksam, av gruppens ledare anförtros vissa utredningsåtgärder om detta har godkänts av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där verk- samheten äger rum och i den avdelande medlemsstaten. 7.När det för den gemensamma utredningsgruppens arbete krävs att det vidtas utredningsåtgärder i någon av de medlemsstater som har in- rättat gruppen, får personer som avdelats till gruppen av den medlems- staten begära att deras egna behöriga myndigheter vidtar åtgärderna. Dessa åtgärder skall bedömas i denna medlemsstat på samma villkor som om åtgärderna begärdes i en inhemsk utredning. 8.Om den gemensamma utredningsgruppen behöver hjälp från en annan medlemsstat än de som har inrättat gruppen eller från en tredje stat, får de behöriga myndigheterna i den stat där verksamheten äger rum begära hjälp av de behöriga myndigheterna i den andra berörda staten i enlighet med de relevanta instrumenten eller arrangemangen. 9.En medlem av den gemensamma utredningsgruppen får i enlighet med sitt lands lagstiftning eller inom ramen för sin befogenhet förse den gemensamma gruppen med uppgifter som finns tillgängliga i den medlemsstat som har avdelat honom eller henne för de brottsutredningar som utförs av den gemensamma gruppen. 10.Uppgifter som en medlem eller en avdelad medlem i behörig ordning har erhållit under sitt deltagande i en gemensam utredningsgrupp och som de berörda medlemsstaternas behöriga myndigheter inte på annat sätt har tillgång till, får användas för följande ändamål: a)För de ändamål för vilka gruppen inrättats. b)Med förbehåll för föregående medgivande av den medlemsstat där informationen har blivit tillgänglig, för att upptäcka, utreda och beivra andra brott. Sådant medgivande får vägras endast om en sådan användning skulle äventyra brottsutredningar i den berörda medlemsstaten eller om medlemsstaten i ett sådant fall skulle kunna vägra ömsesidig rättslig hjälp. c)För att förhindra ett överhängande och allvarligt hot mot allmän säkerhet och utan att det påverkar tillämpningen av punkt b om en brottsutredning skulle inledas . d)För andra ändamål i den mån de medlemsstater som har inrättat gruppen kommer överens om detta. Detta rambeslut skall inte påverka tillämpningen av andra befintliga bestämmelser eller arrangemang om inrättande av gemen- samma utredningsgrupper eller deras verksamhet. I den mån de berörda medlemsstaternas lagstiftning eller bestämmelserna i rättsliga instrument som gäller dem emellan medger det, får arrangemang avtalas så att andra personer än företrädare för de behöriga myndigheterna i de medlemsstater som har inrättat den gemensamma utredningsgruppen kan delta i gruppens verksamhet. 2003/04:4 Sådana personer kan till exempel vara tjänstemän i organ som inrättats Bilaga 1 enligt Fördraget om Europeiska unionen. De rättigheter som med- lemmarna eller de avdelade medlemmarna av gruppen får enligt detta rambeslut skall inte gälla för dessa personer såvida inte något annat uttryckligen fastställs i överenskommelsen. Under sådan verksamhet som avses i artikel 1, skall tjänstemän från en annan medlemsstat än den medlemsstat där verksamheten äger rum likställas med tjänstemän i den stat där verksamheten äger rum när det gäller brott som de utsätts för eller begår. 1.När tjänstemän från en medlemsstat är verksamma i en annan medlemsstat i enlighet med artikel 1, skall den första medlemsstaten vara ansvarig för skador som dessa kan ha vållat i samband med uppdraget, i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat på vars territorium tjänstemännen är verksamma. 2.Den medlemsstat på vars territorium de skador som avses i punkt 1 orsakas skall ersätta skadorna enligt de villkor som gäller för skada som orsakats av dess egna tjänstemän. 3.Den medlemsstat vars tjänstemän har orsakat en person skada på någon annan medlemsstats territorium skall fullt ut ersätta den senare staten för det belopp som denna betalat ut till de skadelidande eller deras rättsinnehavare. 4.Utan att det påverkar rättigheterna gentemot tredje man och utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3, skall varje medlemsstat i de fall som nämns i punkt 1 avstå från att kräva ersättning för skador den vållats av en annan medlemsstat. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa bestämmelserna i detta rambeslut . Medlemsstaterna skall till rådets generalsekretariat och kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser genom vilka deras skyldigheter enligt detta rambeslut införlivas med nationell lag- På grundval av dessa och andra uppgifter, skall kommissionen ge in en rapport till rådet om tillämpningen av Rådet skall bedöma i vilken utsträckning medlems- staterna har följt detta rambeslut. Detta rambeslut träder i kraft som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Det upphör att gälla när konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater har trätt i kraft i samtliga medlemsstater. 1 Förslag till lag om gemensamma utredningsgrupper Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller för sådana gemensamma utredningsgrupper som inrättas för en begränsad tid av två eller fler medlemsstater i Europeiska unionen för samarbete i brottsutredningar i enlighet med rådets rambeslut (2002/465/RIF) av om gemensamma utrednings- grupper. Inrättande av en gemensam utredningsgrupp 2 § Den åklagare som Riksåklagaren bestämmer får ingå en överens- kommelse om att inrätta en gemensam utredningsgrupp. Om en förundersökning har inletts i avseende brottslighet som har anknytning till en medlemsstat i Europeiska unionen får även undersökningsledaren ingå en sådan överenskommelse. Av överenskommelsen skall det framgå vilka personer från som ingår i den gemensamma utredningsgruppen. Ansökan om rättslig hjälp 3 § Om det för den gemensamma utredningsgruppens arbete krävs att en utredningsåtgärd vidtas i , får en svensk tjänsteman som ingår i utredningsgruppen begära att åtgärden vidtas. En sådan begäran prövas i enlighet med lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål på motsvarande sätt som om ansökan hade gjorts av en utländsk myndighet. En begäran enligt första stycket skall göras direkt hos behörig åklagare eller domstol. Riksåklagaren bestämmer vem som är behörig åklagare. I fråga om behörig domstol gäller lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. 4 § Har en svensk myndighet fått uppgifter genom en gemensam utredningsgrupp, gäller rambeslutets villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifterna oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. 5 § Överlämnande av uppgifter eller bevisning från en svensk myndighet till en gemensam utredningsgrupp får i enskilda fall förenas med villkor som är påkallade av hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt. Sådana villkor får inte ställas upp om de strider mot rambeslutets 6 § Den svenska myndighet som överlämnat uppgifter eller bevisning och ställt villkor enligt 5 § får på begäran av en myndighet i den andra staten medge undantag från villkoret. Detsamma gäller i fråga om villkor som följer direkt av rambeslutets bestämmelser. Straffrättsligt skydd och ansvar 7 § Utländska tjänstemän som utför uppgifter genom att delta i en gemensam utredningsgrupp i skall vara skyddade enligt 17 kap. 1, 2 och 4 §§ och vara ansvariga för tjänstefel enligt 20 kap.