prop · GQ03114 · 2003-03-20 00:00:00 — Att fördjupa dialogen med EU:s kandidatländer är en annan viktig fråga som driver. kom medlemsstaterna överens om att kandidatländerna skall få ta del av information om de avslag på ansökningar om export som medlemsstaterna notifierar inom ramen för uppförandekodens mekanism för informationsutbyte och samråd. lade Europeiska kommissionen fram ett förslag till ett nytt kontrollinstrument. Förslaget utgår från en diskussion i COARM om behovet av att kontrollera produkter som inte klassas som krigsmateriel, men som särskilt kan användas för att kränka mänskliga rättigheter, inklusive sådan materiel som kan användas för tortyr. Bland de övriga överenskommelser som träffats under uppförandekodens fjärde tillämpningsår kan följande nämnas: SMedlemsstaterna har enats om en lista över element som alltid skall ingå i ett slutanvändarintyg. SVid beslut om tillstånd för licenstillverkning i tredje land skall medlemsstaterna bl.a. ta i beaktande risken för oönskad vidareexport. Som framtida prioriteringar har bl.a. följande identifierats: SÖppenhet (harmonisering av statistikrapportering) SSlutanvändarintyg (harmonisering) SKontroll av licenstillverkning i tredje land SKontroll av elektroniska överföringar (immateriella överföringar) SNärmare samarbete med kandidatländerna SUtveckling av hanteringen av denials och konsultationer verkar fortsatt för ökad öppenhet även inom EU. Ovan nämnda årsrapport innehåller en tabell med uppgifter om medlemsstaternas 2002/03:114 krigsmaterielexport. Denna statistikredovisning har utökats. två första årliga EU-rapporterna redovisade uppgifter om det totala värdet av meddelade utförseltillstånd per medlemsland. Den tredje årliga rapporten var mer detaljerad och innehöll information om medlemsländernas export per region. Rapporten kan ses som ett genombrott när det gäller öppenhet, även om den gemensamma rapporteringen ännu inte kan jämföras med utförligheten i regeringens årliga skrivelse om den svenska krigsmaterielexporten. I redovisas för varje medlemsstat antalet exporttillstånd, värdet av beviljade tillstånd och värdet av faktisk export, fördelat på enskilda mottagarländer. På grund av olikheter i medlemsstaternas system för insamling och redovisning av statistik är dock informationen i rapporten i många fall ofullständig och inte fullt ut jämförbar. Det är bara vissa medlemsländer som, liksom , redovisar både värdet av utfärdade exporttillstånd och värdet av den faktiska exporten. En annan nyhet i rapporten är en redovisning av det totala antalet notifierade avslag på ansökningar om exporttillstånd (denials) för varje mottagarland och de kriterier som har åberopats. En tredje nyhet är ett kompendium innehållande överenskommelser som träffats under fyra års tillämpning av koden. Samarbete om försvarsindustriella frågor Inom EU finns även en ad hoc-arbetsgrupp, Working Party on a European Armaments Policy (POLARM), som har till uppgift att analysera alternativen för en europeisk försvarsindustripolitik och föreslå fortsatta åtgärder inom ramen för gemenskapsrätten eller . behandlade gruppen ämnen som forskning och teknologi, standardisering på försvarssidan, restruktureringen av den kommande gemenskapsutvidgningen, leveranssäkerhetsfrågor, europeiska försvarsindustrin sett i ljuset av rådande överkapacitet samt frågan om ett förenklat administrativt förfarande för transit av krigsmateriel inom EU. Rörande det sistnämnda ämnet fortsätter arbetet med att söka nå en överenskommelse. Den tidigare i arbetsgruppen behandlade frågan om tullar/avgifter för krigsmateriel nationell suveränitet eller gemenskapsfråga fördes över till en tullarbetsgrupp under första pelaren. POLARM:s mandat och arbetsuppgifter berör komplicerade skeenden i en pågående flerårig europeisk omstruktureringsprocess, med ämnen som inte sällan kolliderar med andra pågående europeiska initiativ i andra fora än EU. Det är den huvudsakliga anledningen till att få konkreta resultat kan redovisas från gruppens arbete. Ett beslut av om vapenembargo utgör ett ovillkorligt hinder mot svensk export enligt riktlinjerna för krigsmaterielexport. EU:s medlemsstater iakttar fullt ut FN:s säkerhetsråds bindande beslut om vapenembargon. rekommendationer om restriktivitet har inte samma bindande karaktär och tillämpningen prövas därför från fall till fall. Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i EU beslutas med enhällighet om vissa vapenembargon som går utöver vad har beslutat. Dessa är ett utslag av medlemsstaternas vilja att reagera gemensamt i olika säkerhetspolitiska frågeställningar. Ett vapenembargo beslutat av EU genomförs genom tillämpning av respektive medlemsstats nationella exportkontroll- regelverk. En sammanställning av de embargon som varit i kraft redovisas i skrivelsens bilaga 6. 8Åtgärder för att förebygga och bekämpa destabiliserande ansamlingar och okontrollerad spridning av lätta vapen Uppföljning av om lätta vapen 2001 Fokus inom det internationella lätta vapen-arbetet ligger på implementeringen av FN:s handlingsprogram, som antogs vid om illegal handel med lätta vapen. Detta handlingsprogram innehåller bl.a. vissa grundläggande regler om kontroll av tillverkning och handel med lätta vapen. Begreppet lätta vapen omfattar i princip handeldvapen och andra vapen som är avsedda att bäras och användas av en eller ett par personer, men någon enhetlig definition har ännu inte fastställts. Det första uppföljningsmötet till konferensen äger rum , då staterna förväntas avge nationella rapporter om implementeringen av handlingsprogrammet. Övriga instrument och nationell implementering har som gått undertecknat ett FN-protokoll mot illegal tillverkning av, och handel med, skjutvapen m.m. (vapenprotokollet), som är det tredje tilläggsprotokollet till FN- konventionen mot gränsöverskridande organiserad brottslighet. antog () ett dokument om lätta vapen avseende bl.a. kontroll av tillverkning och export samt regler för märkning, registerhållning, spårning, informationsutbyte, säker förvaring samt överskottsmateriel. 2002/03:114 Beträffande nationell implementering av FN:s handlingsprogram, tillsammans med lätta vapen-dokument samt FN:s vapenprotokoll remitterades dessa dokument till berörda myndigheter och organisationer i . Remissvaren gav överlag att i de flesta fall redan uppfyller de åtaganden som gjorts i handlingsprogrammet. Remissförfarandet kommer att följas upp inför rapportering till det ovan nämnda . EU:s arbete på lätta vapen-området Som grund för EU-samarbetet på detta område ligger ett program, antaget 1997, för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen samt en gemensam åtgärd för att bekämpa destabiliserande anhopning och spridning av handeldvapen och lätta vapen. Den gemensamma åtgärden har uppdaterats genom ett beslut av rådet . Utöver att förbereda och driva gemensamma frågor inför och under finansierar EU gemensamma insatser för att motverka okontrollerad spridning av lätta vapen. finansieras ett projekt i samt insatser på och i . EU sammanställer dessutom en översikt över medlemsstaternas nationella åtgärder samt internationella insatser inom lätta vapen-området. 9Försvarsindustrin, exportstöd och internationellt samarbete på försvarsmaterielområdet Mot bakgrund bl.a. av den svenska försvarsmaktens krympande materielanslag och den vikande internationella försvarsmateriel- marknaden konstateras i propositionen Totalförsvar i förnyelse (prop 1996/97:4), liksom i propositionen Det nya försvaret (prop 1999/2000:30), att ett väsentligt utökat internationellt samarbete framstår som en förutsättning för den svenska försvarsindustrins överlevnad och för Försvarsmaktens anpassningsförmåga. I den förstnämnda propositionen anges också som viktigt att regeringen och de svenska myndigheterna på ett aktivt och strukturerat sätt stödjer försvarsindustrins exportansträngningar, under förutsättning att dessa står i överensstämmelse med gällande riktlinjer för svensk krigsmaterielexport. försvarsutskott uppmanade i betänkande (1998/99:FöU1) regeringen att vidta ytterligare åtgärder i syfte att skapa bättre förutsättningar för exportframgångar rörande viktiga försvarsmaterielprojekt, däribland stridsflygplan JAS 39 . Även Försvarsberedningen har understrukit vikten av aktiva exportstödjande åtgärder från regeringens sida. 2002/03:114 I slutbetänkandet av (SOU 2001:21) konstaterades att exporten av krigsmateriel har en säkerhets- och försvarspolitisk betydelse för , eftersom den bidrar till att upprätthålla de inhemska företagens kompetens och kapacitet. Exportframgångar bidrar vidare till att den inhemska industrin uppfattas som en intressant partner i de internationella samarbetena. Aktiva exportstödjande åtgärder från regering och myndigheter förutsattes för att förbättra förutsättningarna för industrin att marknadsföra och sälja materiel utomlands. Det finns flera motiv för staten att engagera sig i exportstödjande verksamhet, som de sammanfattningsvis redovisas i propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop 2001/02:10). Således bidrar exporten till att långsiktigt säkerställa en teknologisk och industriell bas för nyutveckling, men också vidmakthållande och vidareutveckling av befintliga materielsystem. Exporten är vidare en viktig förutsättning för att stärka den inhemska industrins internationella konkurrenskraft. Det finns också ett värde i att kundbasen för materiel som används i Försvarsmakten breddas, varigenom möjligheter uppstår att dela kostnaderna för vidareutveckling, samordna utbildning och underhåll samt att utbyta erfarenheter om materielens användning. Vad beträffar internationaliseringen av den svenska försvarsindustrin, med därmed sammanhängande omstruktureringsåtgärder, är bedömningen att denna kommer att fortsätta framåt. Det finns alltjämt en betydande överkapacitet främst inom den europeiska försvarsindustrin. Som framgick av regeringens redogörelse /01:114, presenterade regeringen för i prop 2000/01:49 det ramavtal mellan , , , , och som framförhandlats mellan länderna som en följd av den avsiktsförklaring ländernas försvarsministrar ingick , det s.k. sexstatsinitiativet, Letter of Intent (LoI), sedermera åtföljt av det undertecknade ramavtalet (Framework Agreement) rörande åtgärder för att underlätta omstruktureringen och driften av den europeiska försvarsindustrin. fortsatte arbetet i de aktuella arbetsgrupperna, med kontinuerliga avrapporteringar till den internationella exekutivkommitté som funnits . På exportkontrollsidan har arbetet med ett underavtal till ramavtalet i huvudsak slutförts. preciserar närmare de bestämmelser om procedurer och konsultationer som återfinns i ramavtalets exportkontrollavsnitt. Vidare har arbetsgruppen studerat ett antal frågor med direkt relevans för exportkontroll, av typen vilka krav som skall ställas på innehållet i slutanvändarintyg från tredje land, hur man skall behandla en underleverantör från ett sjunde land, alternativt ett sjunde lands mer principiella deltagande i ett projekt, hanteringen av överskottsmateriel och vidare önskemålet om en allmän strömlinjeformning och möjlig harmonisering av den praktiska exportkontrollhanteringen. Det faktum att , som ensamt land i kretsen, inte avslutade ratifikationsprocessen vad beträffar ramavtalet, har lett till en viss 2002/03:114 försening för initierandet av de första globala projektlicenserna mellan de I propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop 2001/02:10), underställde regeringen godkännande ett undertecknat generellt avtal mellan , , och om stöd för industrisamarbete på försvarsmaterielområdet. Avtalet, som på exportkontrollsidan i väsentliga delar är modellerat efter ramavtalet mellan LoI-staterna, innebär en bekräftelse på den pågående försvarsindustriella förändringsprocessen i . Som ett första annex till det generella avtalet lades försvarsindustrisamarbetet inom det nordiska ammunitionsföretaget , som bildades , med delar från Raufoss i , i och dåvarande i . godkände det generella avtalet (rskr. 2001/02:104). Avtalet ratificerades av länderna och trädde därmed i kraft . Alltsedan avsiktsförklaringen , har ett alltmer tilltagande amerikanskt intresse noterats för att underlätta förutsättningarna för ett ökat internationellt och transatlantiskt försvarsindustriellt samarbete. Efter en inledande överenskommelse med , fortsatte att med , , och diskutera principerna för, och innehållet i, ett ramavtal allmänt kallat (DoP) i stort med liknande innehåll som det europeiska LoI, fast kortare och mer allmänt hållet. Vad beträffar , och har ramavtalen färdigförhandlats och undertecknats. För svenskt vidkommande inleddes diskussioner om ett ramavtal . Fortsatta förhandlingar mellan och ägde rum . berörs även av ytterligare ett amerikanskt initiativ, det s.k. Initiative (DTSI), som har sitt ursprung från . Initiativet går ut på att främja effektivitet i den amerikanska licenshanteringen, uppmuntra interoperabilitet och standardisering mellan och närstående och samverkande länder, underlätta transatlantiska industriella s.k. joint och höja den gemensamma nivån beträffande teknologiskydd samverkande länder emellan. Till följd av ett beslut på amerikansk sida omfattas av detta initiativ. länder som omfattats av initiativet är NATO-stater samt och . Som en del av initiativet skulle, i ett något längre perspektiv, ett generellt undantag från de amerikanska bestämmelserna i det amerikanska regelverket International Traffic in Arms Regulations () kunna bli föremål för förhandlingar mellan och . Liknande förhandlingar har redan inletts mellan och respektive . Som modell tjänar även här en tidigare överenskommelse mellan på området. Regeringens bedömning är att , genom att fortsatt delta i det internationella samarbetet på försvarsmaterielområdet, säkrar långsiktiga utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska intressen, såväl i ett kortare som ett längre tidsperspektiv. De försvarspolitiska aspekterna 17 2002/03:114 grundas bl.a. på den svenska militära alliansfriheten. De utrikes- och säkerhetspolitiska målen på detta område tillgodoses genom att tillåta export och samarbete med länder som är av grundläggande betydelse för svenska säkerhetsintressen. förblir ett intressant land för internationellt samarbete endast med ett vidmakthållande av en teknologinivå som har en internationell konkurrenskraft. En konkurrenskraftig teknologinivå förutsätter för sin existens dels tillräckliga ekonomiska resurser för kunna bestå och utvecklas, dels i sin tur ett visst mått av samarbete över gränserna. Exporten bedöms vara en nödvändig faktor i bevarandet av en hög svensk teknologinivå med internationell slagkraft. En grundläggande utgångspunkt för statens exportstöd är, självfallet, att de aktuella materielobjekten är godkända ur exportkontrollsynvinkel. 10Utvecklingen av internationell handel med vapen I sin årsbok och i en särskild databas, som regeringen bidrar ekonomiskt till, sammanställer viss statistik över överföringar av vapen i världen. Statistiken är baserad på trend-indikatorvärden (för ytterligare information om metod för datainsamlingen se : ) och avser överföringar av tyngre konventionella vapen. Enligt senast tillgängliga uppgifter från SIPRI:s databas ökade överföringarna av tyngre konventionella vapen något , från till . I den lista som publicerar över exportländer avseende tyngre konventionella vapen (flygplan, krigsfartyg, artilleri, pansarfordon, missiler samt målsöknings- och radarsystem) ligger för på 11:e plats av världens totala export, som uppgick till 92 552 miljoner US- dollar. Största exportland är , som svarade för av den totala exporten, närmast följt av (), (), (5,) och (5,). Ledande importörer av tyngre konventionella vapen var av den totala importen, närmast följt av (7,), (5,), () och (4,). intog en 35:e plats av världens totala import av tyngre konventionella vapen. För ytterligare information se databasen på : 11Korruption inom internationell handel med vapen har länge haft ett aktivt engagemang i att bekämpa korruptionen inom den internationella vapenhandeln. initierade ett samarbete på detta område tillsammans med den brittiska avdelningen av den internationella organisationen (). Samarbetet har resulterat i en rad möten och seminarier. Det första hölls i och samlade en unik blandning av representanter från statsförvaltningen, den militära sektorn, försvarsindustrin samt den akademiska världen. Deltagarna representerade såväl producent- som konsumentländer på olika ekonomisk utvecklingsnivå. Syftet var att erbjuda aktörerna en möjlighet att mötas och föra en öppen och konstruktiv dialog. Mötesstrukturen har bibehållits och under det andra mötet i , 2001 bildade projektet en styrgrupp för det fortsatta arbetet. Styrgruppen höll sitt första möte i och arbetar med att föra diskussionen över till konkreta förslag. Ett av dessa förslag är att introducera TI:s koncept Integrity Pact i den internationella vapenhandeln. Grundprincipen i detta koncept är att ett avtal upprättas mellan köpare och anbudsgivare där garantier lämnas att inga mutor eller otillbörliga förmåner skall utkrävas eller ges. En annat förslag är att sammanföra de många etikprogram som används av industrin till en gemensam modell. Nästa möte inom styrgruppen beräknas hållas och målet är att då presentera och gå vidare med de konkreta förslagen. avser driva frågan vidare inom EU. Projektet har det officiella namnet Corruption in the Official Arms Trade (COAT). Avdelning II Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden 12Samarbete inom de multilaterala exportkontrollregimerna har frågan om icke-spridning av massförstörelsevapen stått högt på den internationella dagordningen. Skälen härtill är flera, bl.a. indikationer på att vissa länder i instabila regioner söker få tillgång till massförstörelsevapen och tecken på ett ökat intresse från icke-statliga aktörer att anskaffa massförstörelsevapen. Efter dåden i har terroristhotet stått i särskild fokus. 2002/03:114 Med "massförstörelsevapen" avses kärnvapen samt kemiska och Därutöver inkluderas vissa vapenbärare, som ballistiska missiler med lång räckvidd och kryssningsmissiler, i arbetet för att hindra spridningen av massförstörelsevapen. Begreppet "icke- spridning" avser de multilaterala åtgärder som vidtas för att stävja spridningen av massförstörelsevapen. Dessa åtgärder har framförallt tagit sig uttryck i dels ett antal internationella avtal och dels ett antal mer informella s.k. exportkontrollregimer. Avseende de internationella avtalen kan särskilt nämnas fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT), konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt deras förstöring (BTWC) samt konvention om förbud mot utveckling, produktion, lagring och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC). är part i alla tre konventionerna (jfr SÖ 1970:12; SÖ 1976:18 samt SÖ 1993:28). Genom NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot eller tillverka kärnvapen, som de fem kärnvapenmakterna åtar sig att nedrusta. Vidare åtar sig parterna under fördragets artikel III att inte överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material, till någon icke-kärnvapenstat med mindre än att materialet eller utrustningen står under det internationella atomenergiorganets () kontroll. I enlighet med artikel III i BTWC åtar sig parterna bl.a. att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver artikel I i CWC att parterna inte direkt eller indirekt skall överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat. Även om de internationella avtalens primära syfte är att förhindra spridning av massförstörelsevapen och nedrusta, så innehåller alla tre också bestämmelser om att parterna skall främja handel för fredliga ändamål. Detta bottnar i att en betydande del av de aktuella produkterna och teknologierna har dubbla användningsområden, dvs. de utgör produkter som kan användas för både civila och militära ändamål. För att underlätta det internationella samarbetet för icke-spridning av massförstörelsevapen har närmare ett fyrtiotal länder slutit sig samman i ett antal multilaterala exportkontrollregimer: (), ' Group (NSG), Australiengruppen (AG), Missilteknologikontrollregimen (MTCR) samt Wassenaararrangemanget (WA). Medlemskapet i dessa regimer redovisas i bilaga 5. Regimernas syfte är att identifiera varor och teknologier som kan användas för framställning av massförstörelsevapen, och vars utförsel således bör kontrolleras på ett samordnat sätt av medlemmarna, samt att utbyta information om spridningsrisker. Exportkontrollregimerna skiljer sig från de ovannämnda internationella avtalen genom att de inte är baserade på några folkrättsligt bindande avtal. Grunden för samarbetet i de multilaterala regimerna står snarare att finna i en gemensam vilja att förhindra spridning av massförstörelsevapen samt i nationell lagstiftning som möjliggör exportkontroll av de varor och teknologier som har 2002/03:114 identifierats såsom strategiska produkter. Deltagande i regimerna kan ses som en åtgärd som underlättar uppfyllandet av de folkrättsliga förpliktelserna i de ovan nämnda internationella avtalen om att inte direkt eller indirekt bistå en annan stat att anskaffa massförstörelsevapen. Två nyckelbegrepp i det multilaterala samarbetet är "denials" och "no- undercut". En medlem i en regim som har nekat ett utförseltillstånd för en specifik transaktion med hänvisning till regimens målsättningar (en s.k. denial) förväntas informera de övriga medlemmarna om sitt beslut. De övriga förväntas då konsultera den stat som utfärdade denna denial om de avser besluta om utförseltillstånd för en motsvarande transaktion. Detta konsultationsförfarande brukar benämnas som principen om "no- undercut". Systemet med att meddela denials tillämpas inom NSG, AG, MTCR samt WA. Proceduren med no-undercut-konsultationer tillämpas inom NSG, AG och MTCR. Terroristattackerna i och förorsakade massförstörelse utan att massförstörelsevapen i traditionell bemärkelse kom till användning. Spridningen av mjältbrandsbakterier i visade att biologiskt material, som kan användas som biologiskt stridsmedel, hade kommit i orätta händer. Mot bakgrund av dessa händelser har samarbetet inom de multilaterala exportkontrollregimerna i hög grad kommit att inriktas på terroristhotet. Ett första steg har varit att uttryckligen fastslå i regimernas grunddokument att ett av syftena med verksamheten just är att förhindra spridning av produkter med dubbla användningsområden till terrorister. En sådan ändring genomfördes i Wassenaararrangemanget 2001 och i Australiengruppen och NSG 2002. Samma beslut kommer att fattas i MTCR . En annan åtgärd är att det informationsutbyte som äger rum inom regimerna även inriktas på spridningsriskerna till icke- statliga aktörer. (), som bildades , behandlar frågor om exportkontroll avseende det nukleära icke-spridningsfördraget (NPT). Kommittén fastställer vad som menas med utrustning och materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material enligt fördragets artikel III. NPT föreskriver att export av sådan utrustning och materiel till en icke-kärnvapenstat, liksom atområbränsle och särskilt klyvbart material, endast får ske om det klyvbara materialet underställs IAEA-kontroll. Utrustningen och materielen anges i kommitténs kontrollista, som kontinuerligt uppdateras i ljuset av den tekniska utvecklingen. Listan finns återgiven i informationscirkulär nr 209 (INFCIRC/209/Rev.2). 2002/03:114 beslöt , på svenskt initiativ, att i sin kontrollista inkludera viss utrustning för separation av plutoniumisotoper.