prop · GQ0349 · 2003-02-19 00:00:00 — Regeringens bedömning: Statens företräde för skatter och avgifter vid löneutmätning bör behållas. Kommitténs förslag: Statens företräde för skatter och avgifter vid löneutmätning avskaffas (se betänkandet s. 73, 74, 193 f. och 360). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan någon invändning. framhåller att de ekonomiska konsekvenserna av för- slaget inte har utretts och att förekomsten av en företrädesrätt för staten vid löneutmätning torde ha varit en förutsättning för den genomförda skattebetalningsreformen. Även i och i tar upp inkomstbortfallet för staten. i och i påtalar att förslaget i vart fall inte bör genomföras utan att konsekvens- erna för skattebetalningsmoralen utreds ytterligare. Kronofogdemyndig- heten i anmärker att ett avskaffande kan ha vissa negativa konsekvenser för ställföreträdaransvaret. i berör konsekvenserna för indrivningsarbetet. Landsorganisa- tionen i (LO) är tveksam till förslaget. Skälen för regeringens bedömning: På samma sätt som vid utmät- ning av andra tillgångar ger utmätning i lön förmånsrätt enligt förmåns- rättslagen. När löneutmätning har beslutats för flera fordringar utan företrädesrätt, har dessa lika rätt i förhållande till fordringarnas storlek till det belopp som förfaller till betalning. Vissa fordringar har dock företräde framför andra vid utmätning av lön (7 kap. 14 § utsöknings- balken). Det gäller i första hand fordringar som avser underhållsbidrag och underhållsstöd. I andra hand gäller företräde för konkursbos fordran på gäldenärens lön enligt 3 kap. 4 § konkurslagen. Slutligen har också fordran som avses enligt 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. företräde. Kommittén föreslår att även statens företräde vid löneutmätning avskaffas. Kommittén anser att det inte finns tillräckliga skäl att behålla företrädesrätten vid löneutmätning när den allmänna förmånsrätten för skatter och avgifter avskaffas. Som har framhållits är ett av reformens övergripande syften dock att förbättra förutsättningarna för rekonstruktion av företag. Löneutmätning gäller däremot enbart en person som uppbär lön eller liknande ersättning och blir därför inte aktuell i fråga om företag. Enligt regeringens mening finns det därför ingen anledning att i detta sammanhang överväga att avskaffa statens företräde vid löneutmätning. Detta får övervägas i annat sammanhang. Regeringens förslag: Statens fordringar på böter och viten efterställs i lag. Detsamma gäller fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens (se betänkan- Prop. 2002/03:49 det s. 48 f., 54, 64 f., 196, 329 f., 336 och 349 f.). Remissinstanserna tillstyrker över lag förslaget eller lämnar det utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: Att en fordran är efterställd innebär att den har rätt till betalning först efter det att alla andra borgenärer har fått betalt. Med undantag för en särskild bestämmelse i lagen angående vissa utfästelser om gåva är inga fordringar efterställda enligt lag. Sådana bestämmelser fanns dock tidigare. Fram till fick vissa fordringar betalt först efter oprioriterade fordringar, nämligen fordringar grundade på straffrättsliga regler, t.ex. statens ford- ran på böter och viten samt fordringar på grund av förverkande o.d. Kommittén föreslår nu att en sådan ordning införs igen. Fastän frågan har liten betydelse för övriga borgenärers rätt, anser kommittén att denna sorts fordringar inte bör konkurrera med andra borgenärers fordringar om utdelning. Få remissinstanser har någon invändning, och även regeringen instäm- mer i kommitténs bedömning. 7 Ett bättre löneskydd De anställdas lönefordringar har på två sätt ett särskilt skydd. Sådana fordringar är förenade med förmånsrätt enligt förmånsrättslagen och omfattas av lönegaranti enligt lönegarantilagen. Det är dessa båda, till stor del samverkande regelsystem, som utgör löneskyddet vid insolvens. Löneförmånsrätten regleras i 12 § förmånsrättslagen. Förmånsrätten omfattar fordran på lön eller någon annan ersättning på grund av anställningen. Hit hör tidlön, uppsägningslön, övertidsersätt- ning, semesterlön och semesterersättning, provision, ackordslön, trakta- Även för pensionsförsäkring ryms inom förmåns- Det är således ett vidsträckt lönebegrepp som Eftersom löneförmånsrätten är en allmän förmånsrätt, krävs att arbetsgivaren har försatts i konkurs för att förmånsrätten skall kunna Ett annat grundläggande krav är att lönefordringarna måste vara skäliga (5 kap. 2 § första stycket konkurslagen). beloppsbegränsning finns inte. Det finns dock begränsningar i tiden. För att en lönefordran skall åtnjuta förmånsrätt krävs dels att fordringen har förfallit till betalning av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären (arbetsgivaren) eller därefter, dels att fordringen inte har förfallit till betalning tidigare än konkurs- ansökningen kom in till tingsrätten. Det är alltså fordringens förfallodag som är avgörande, och det saknar betydelse vilken period en viss löne- De tidsmässiga begränsningarna redovisas närmare nedan. En ytterligare begränsning för vissa speciella fall är att en arbetstagare . 2002/03:49 saknar skydd för sin lönefordran om han själv eller tillsammans med en nära anhörig äger en väsentlig andel av företaget och har ett betydande inflytande över dess verksamhet. För att en förmånsrätt skall vara av värde krävs att det finns någon behållning i konkursboet. I många konkursbon saknas det tillgångar som räcker till betalning av de anställdas löner. Därför har löneförmånsrätten kombinerats med det garantisystem som finns i lönegarantilagen. Lönegarantin är kopplad till löneförmånsrätten. Betalning enligt garan- tin lämnas för lönefordringar som är förmånsberättigade (7 § första stycket lönegarantilagen). Skälighetsregeln i konkurslagen gäller även här (7 § andra stycket lönegarantilagen), men lönegarantin är till skillnad från löneförmånsrätten dessutom begränsad till ett högsta belopp om för varje arbetstagare (9 §). När staten har betalat löne- garanti till en arbetstagare, övertar staten arbetstagarens lönefordran mot arbetsgivaren och inträder som borgenär på arbetstagarens plats i konkursen. Som har framgått är förmånsrätten begränsad i tiden och omfattar endast de lönefordringar som förfallit till betalning under de sista sex måna- derna av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären och inte tidigare än före konkursansökningen. Ges en konkurs- ansökan in från det att en företagsrekonstruktion enligt lagen om företagsrekonstruktion upphörde, omfattar förmånsrätten om det är förmånligare för arbetstagaren fordringar som har förfallit till betalning före beslutet om företagsrekonstruktion i stället för fordringar som har förfallit till betalning före konkurs- ansökningen. Har en lönefordran varit föremål för tvist, omfattas den under vissa förutsättningar av förmånsrätt, om en konkursansökan görs från det att tvisten slutligt har avgjorts. Även lön eller annan ersättning på grund av anställningen som belöper på tid efter konkursansökningen kan vara förenad med förmånsrätt. Fordran på uppsägningslön omfattas inte av förmånsrätt än för den uppsägningstid som arbetstagaren kan ha rätt till enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd. För uppsägningstid gäller förmånsrätten vidare endast lön eller ersättning som överstiger inkomst som arbets- tagaren förvärvat eller borde ha kunnat förvärva. För tid under vilken arbetstagaren inte utför arbete för konkursgäldenären eller någon annan, eller driver egen rörelse, gäller förmånsrätten dessutom endast om arbets- tagaren kan visa att han utan dröjsmål har anmält sig som arbetssökande hos arbetsförmedling. Enligt en undersökning utförd av har av fordringar avseende innestående lön gällt fordringar som förfallit före konkursansökan. ningen visar också att nära hälften av fordringarna på uppsägningslön avser en uppsägningstid och mer än två tredjedelar Prop. 2002/03:49 en uppsägningstid . Mot bakgrund av dessa siffror ansågs den tidsmässiga begränsningen innebära att förmånsrätten för det stora flertalet arbetstagare omfattar en till två månaders innestående lön samt lön (se prop. 1993/94:208 s. 24). Enligt tidigare gällande regler omfattade löneförmånsrätten semesterlön och semesterersättning som tjänats in före konkursansökningen och som stod inne för det löpande och de två föregående intjänandeåren samt ersättning för all semester som den anställde sparat enligt de särskilda reglerna härom. begränsas förmånsrätten till vad som står inne av semesterlön och semesterersättning för det löpande och närmast före- gående intjänandeåret. Därmed begränsas förmånsrätten även för sparad semester. Löneförmånsrätt och lönegaranti aktualiseras En förutsättning för att löneförmånsrätt och lönegaranti skall aktualiseras är alltså att arbetsgivaren försätts i konkurs. Ett förfarande enligt lagen om företagsrekonstruktion innebär däremot inte att lönegaranti betalas ut. En arbetsgivares konkurs medför inte automatiskt att arbetstagarens anställningsavtal upphör att gälla (se rättsfallen NJA 1979 s. 253 och AD 1974 nr 9). Om arbetstagaren sägs upp av konkursförvaltaren, vilket är det vanligaste förfarandet, eller är han uppsagd före konkursbeslutet, betraktas arbetstagarens fordran på uppsägningslön som en konkurs- fordran, alltså en fordran som i konkurrens med andra fordringar mot konkursgäldenären görs gällande i konkursen och som har löneskydd. Detta gäller även till den del uppsägningslönen hänför sig till tiden efter konkursbeslutet och oberoende av om arbetstagaren utför arbete eller inte. är arbetstagaren skyldig att, om det krävs, stå till arbetsgivarens förfogande för att utföra anvisat arbete mot avtalad lön. För att uppsägningslön skall omfattas av löneförmånsrätt och lönegaranti krävs dock att arbetstagaren kan visa att han har anmält sig till offentlig arbetsförmedling som arbetssökande. Om konkursboet väljer att träda in i anställningsavtalet och arbets- tagaren således arbetar vidare åt konkursboet utan att bli uppsagd, blir hans lönekrav en fordran på konkursboet som skall betalas av konkurs- boets tillgångar innan utdelning får ske till borgenärerna, en s.k. massa- fordran. En sådan lönefordran omfattas inte av lönegarantin i den aktuella konkursen. I en konkurs är det i första hand konkursförvaltaren som har att se till att förmånsrättsordningen iakttas. Beslut om utbetalning enligt löne- garantilagen fattas av förvaltaren, och det är som sedan ombesörjer utbetalningen. Lönegarantilagen innehåller ett flertal bestäm- melser av huvudsakligen administrativ karaktär om prövning av löne- garantianspråk, beslut och utbetalning. Normalt får en arbetstagare betal- ning enligt lönegarantin, varefter staten, som sagt, inträder i arbets- tagarens rätt mot konkursgäldenären när det gäller det som staten har betalt enligt garantin. I övrigt, dvs. till den del arbetstagaren inte fått Prop. 2002/03:49 ersättning från lönegarantin, har arbetstagaren kvar sina löneanspråk mot konkursgäldenären. Det är dock anspråk som sällan ger någon utdelning. Lön för arbete som utförts före ett konkursbeslut Regeringens förslag: Löneförmånsrätt för fordringar som har förfallit högst före en konkursansökan ersätts med en förmånsrätt för fordringar som belöper högst före en Sådana lönefordringar är också berättigade till löne- Denna huvudregel förses med undantag för de praktiskt viktiga situationerna där i stället förfallodagen är avgörande. särskild regel införs för de fall där det kan vara svårt att snabbt få igång ett konkursförfarande. Den frist som gäller för att en löne- fordran som har varit föremål för tvist skall ha förmånsrätt förkortas Kommitténs förslag överensstämmer i stort sett med regeringens (se betänkandet s. 51, 235 f. och 332 f.). Remissinstanserna: Det flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan någon invändning. i (LO) och Tjänstemännens Central- organisation (TCO) avstyrker förslaget och framhåller särskilt att över- gången från en förfalloprincip till en intjänandeprincip kommer att negativt påverka arbetslivets utveckling vad gäller arbetstider och andra villkor och att det är negativt att tidsgränsen för att ansöka om konkurs skall beräknas från det att lönen tjänades in, eftersom en redan snålt tilltagen tidsgräns härigenom ytterligare förkortas. tionerna anser att det dessutom bör införas ytterligare löneskydd för Skälen för regeringens förslag: Regeln om förmånsrätt och löne- garanti för lön som har förfallit högst före en konkurs- ansökan leder till att nästan fyra månaders intjänad lön skyddas. kommittén riskerar ett sådant omfattande skydd att bidra till att en Det blir också svårare att hitta en finansiär som vill betala så stora löneskulder när finansiären i stället helt kan undgå alla löneskulder genom att köpa inkråmet vid konkurs, dvs. köpa företagets samtliga tillgångar i stället för att ta över den juridiska person som företaget utgör. Kommittén föreslår därför att löneförmånsrätt och lönegaranti skall omfatta lön som har intjänats före konkurs- Förslaget innebär alltså en begränsning av löneförmåns- rätten och lönegarantin. , när motsvarande skydd är knutet till lön som förfaller , kan löneförmånsrätt och lönegaranti, som sagt, inte sällan omfatta fyra månadslöner. lönegaranti för intjänad lön begränsas på detta sätt till en viss har den fördelen att det ger arbetstagarna och den arbetsgivare som månar om sina anställda ett incitament att påbörja en insolvenshantering i sådan tid att de anställda inte riskerar att gå miste om intjänad lön. man antar att det i normalfallet kan ta högst en månad att lämna in en konkursansökan eller att inleda ett förfarande enligt lagen om företags- rekonstruktion, borde det enligt kommittén vara tillräckligt med förmåns- rätt och lönegaranti högst konkursansökningen kom in till tingsrätten. Regeringen konstaterar först att de sociala skäl som löneskyddet vilar på är särskilt tydliga när det gäller förmånsrätt och lönegaranti för lön intjänad före en konkursansökan. Arbetstagaren är ofta beroende av den redan intjänade lönen för sin försörjning. Om betalning uteblir, kan han inte kompenseras genom något annat socialt skyddsnät än socialhjälp. Arbetstagaren kan sällan i förväg anpassa sig till den nya situationen. De sociala skälen avspeglas också i de internationella normer som gäller på området. Att ett löneskydd är motiverat av sociala skäl innebär dock inte att det behöver omfatta hur gamla lönekrav som helst. Skyddsbehovet minskar generellt sett med den intjänade lönens ålder. Denna realitet innebär att det avgörande motivet, den sociala skyddsaspekten, avklingar vad gäller krav på att få ut lön som intjänats eller förfallit till betalning tillbaka. När en arbetstagare har månadslön som betalas den 25 efter det att den har intjänats (lön avseende arbete utfört t.ex. betalas ), kan i de allra flesta fall arbetstagaren, beroende på vilken dag en konkursansökan ges in till tingsrätten, förlora som mest ungefär en månadslön på kommitténs förslag. Och förlusten blir så stor endast när arbetstagaren inte har fått ut någon lön vid . Det torde vara sällsynt att en arbets- tagare fortsätter att arbeta utan att få ut sin lön. Det är särskilt svårt att tänka sig att en arbetstagare fortsätter att arbeta utan att få ut lön i ett företag som befinner sig i allvarliga ekonomiska svårigheter. Regeringens bedömning är att det aktuella förslaget inte torde ha någon praktisk inverkan för den enskilde arbetstagen. Dessutom är lönegarantin beloppsbegränsad, vilket innebär att en arbetstagare ofta ändå inte får ut lön som har förfallit tillbaka. finns det goda skäl att ha kommitténs förslag som huvud- regel. I ett helhetsperspektiv bör det eftersträvas att även löneförmåns- rätten och lönegarantin kan gynna företagsrekonstruktioner så långt detta är möjligt utan att det går ut över det sociala skyddsintresse som bär upp löneskyddet. Ett rekonstruktionsförfarande bör kunna inledas , och en central kategori borgenärer är då de anställda i företaget. I och med att löneskyddet i någon mån krymps bakåt i tiden får de anställda anledning att ingripa tidigare, vilket typiskt sett gynnar rekonstruktion. En rekonstruktion underlättas vidare normalt av att det finns så få gamla skulder som möjligt när rekonstruktionen inleds. På vilket sätt äldre skulder regleras är ju viktigt för hur man kan ordna för framtiden. De borgenärer som deltar i rekonstruktionen måste få ett godtagbart utfall, och de borgenärer som inte drabbas av nedsättning genom ackord, t.ex. löneborgenärer, bör inte ha så stora fordringar att övriga borgenärer inte kan få ett tillfredsställande utfall. Till detta kommer att risken för missbruk av lönegarantin och löneförmånsrätten motverkas om garantitiden krymps bakåt i tiden, och vid eventuellt missbruk blir omfattningen av missbruket mindre om garantin har en mer begränsad omfattning. De fackliga organisationerna hyser oro för att en sådan ändring skulle inverka negativt på arbetslivets utveckling när det gäller olika system med flexibel arbetstid och s.k. arbetstidsbanker. Dessa innebär i allmän- het att arbetstagaren efter eget val eller efter arbetsgivarens önskemål vissa perioder arbetar mer och andra perioder mindre än ordinarie arbetstid men uppbär lika stor lön. Arbetstagaren kan då ha arbetat mer än ordinarie arbetstid, varvid han har ett krav på arbetsgivaren att ha ledigt mot betalning. Om en arbetstagare på något sådant sätt har sparat arbetstid för att ta ut denna i ledighet, skulle han i en insolvenssituation, hävdas det, inte kunna få ut den sparade tiden i pengar om man knyter förmånsrätten till den period under vilken lönen har intjänats. Regeringen har förståelse för synpunk- ten och konstaterar att det inte går att med säkerhet ange hur dessa situationer skulle komma att behandlas. Utformningen av det aktuella anställningsavtalet får naturligtvis avgörande betydelse. Ofta torde ersätt- ningen i dessa fall anses vara bestämd enligt särskild beräkningsgrund, vilket innebär att den skulle omfattas av det undantag från intjänande- principen som regeringen strax kommer till. Tillämpningen av reglerna bör dock särskilt uppmärksammas i den uppföljning av reformens konse- kvenser som regeringen avser att göra (se avsnitt 10). Det sagda innebär alltså att regeringen anser att löneskyddet som huvudregel bör vara knutet till den tidsperiod före konkursansökningen under vilken lönen har intjänats. Dagens regel om att löneförmånsrätt och lönegaranti gäller för ford- ringar som har förfallit högst före en konkurs bör dock även fortsättningsvis gälla i ett antal praktiskt viktiga fall. Det bör för det första, som kommittén föreslår, gälla när en lönefordran skall bestämmas enligt en särskild beräkningsgrund. I dessa fall bör alltså fordringen vara förmånsberättigad om den har förfallit innan konkurs- ansökningen lämnades in till tingsrätten. Mot bakgrund av att Lagrådet uttalat att det är oklart vilka ersättningsformer som avses med begreppet särskild beräkningsgrund kan framhållas att det rör sig om de inte ovan- liga fallen att lönen skall bestämmas efter en särskild beräkning av omfattningen på utfört arbete eller arbetsgivarens försäljning eller dylikt och att undantaget är motiverat av att det då kan förflyta mellan intjänandet och förfallodagen. Med en spärr vid tre månaders belöpande- tid skulle sådana lönefordringar sakna löneskydd, fastän den anställde kan basera sin ekonomi på sådana utbetalningar. Här bör förmånsrätten och lönegarantin täcka lön som har förfallit före en konkursansökan. Det är emellertid svårt att ange de avsedda fallen på ett tydligare sätt än med det av kommittén föreslagna begreppet särskild beräkningsgrund. Även här får naturligtvis det en- skilda anställningsavtalet avgörande betydelse. I författningskommen- taren ges några exempel på avtal där lönen kan anses bestämd enligt särskild beräkningsgrund, främst ackord och provision. Regeringen ansluter sig också till kommitténs bedömning att det behövs en särskild reglering för de fall där det är svårt för arbetstagaren att ge in en framgångsrik konkursansökan. Delgivning av betalnings- uppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen är vanligen ett effektivt sätt att snabbt och enkelt visa att en arbetsgivare är på obestånd och få denne försatt i konkurs. går det inte att nå arbetsgivaren med en sådan betalningsuppmaning, eftersom denne har avvikit eller håller sig undan. 2002/03:49 Visserligen kan obeståndet då ändå framgå, men i praktiken kan det vara svårt för arbetstagaren att ge in en konkursansökan som kan vinna bifall. Det kan leda till att en konkursansökan inte ges in förrän det har gått mer än från det att lönen börjat tjänas in, vilket alltså i så fall går ut över löneskyddet. Ett undantag bör därför finnas för de situationer där arbetstagaren inte kunnat nå arbetsgivaren med en betalningsuppmaning. Regeringen föreslår att det i ett sådant fall skall finnas skydd för den lön som har intjänats eller förfallit när lönen skall bestämmas enligt särskild beräkningsgrund under den som med hänsyn till omständigheterna bedöms skälig. Liksom kommer det också att behövas en särskild reglering för de fall där en lönefordran har varit föremål för tvist och därför blivit obetald . En lönefordran som har förfallit till betalning tidigare än före en konkursansökan och som har varit föremål för tvist har förmånsrätt, om talan väckts från förfallodagen och konkursansökningen följt från det att tvisten slutligt har avgjorts. Enligt kommittén bör konkursansök- ningen i stället följa från tvistens slutliga avgörande. Därigenom åstadkoms en likabehandling med från början ostridiga fordringar, för vilka löneskydd i konkurs upphör ungefär efter förfallodagen (dvs. de måste ha intjänats före konkursansökningen). Även detta förslag är betingat främst av rekon- struktionsintresset. En sådan skärpning ställer krav på den enskilde arbetstagaren, och i förekommande fall hans fackliga organisation, att agera snabbare. Regeringen anser att ändringen är motiverad och föreslår att den genomförs. Avslutningsvis kan nämnas att de fackliga organisationerna förordar att innestående semester avseende skall vara skyddad vid konkurs med hänvisning till vad som gäller om sparande av semester. Enligt semesterlagen (1977:480) kan en arbetstagare genom att inte ta ut all semesterledighet föra över icke uttagna semester- dagar till ett senare år. Genom att på detta sätt spara semester kan arbetstagaren t.ex. ha betald semesterledighet . Om arbetsgivaren skulle försättas i konkurs, är inte all sparad semester tillförsäkrad löneförmånsrätt eller lönegaranti. Löneskyddet gäller endast för semesterlön och semesterersättning som står inne för det löpande och närmast föregående året. Regeringens bedömning är dock att det av kostnadsskäl inte finns förutsättningar att utvidga löneskyddet på detta sätt. I likhet med kommittén anser regeringen alltså att det är svårt att låta ytterligare sparad semester omfattas av löneskyddet, men det kan finnas anledning att ta upp frågan på nytt . Uppsägningslön och lön vid fortsatt drift i konkurs Regeringens förslag: Om arbetstagaren inte utför arbete åt konkurs- boet , omfattas en fordran på uppsägningslön av förmånsrätt och av lönegaranti under efter konkursbeslutet. För tiden därefter omfattas en sådan fordran på upp- sägningslön av lönegaranti men inte av förmånsrätt. Om arbetstagaren utför arbete åt konkursboet under uppsägningstid, skall lönen betalas av konkursboet med undantag för efter konkurs- beslutet. Arbetstagarens lönefordran mot konkursboet omfattas varken av förmånsrätt eller lönegaranti i den aktuella konkursen. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens med det undantaget att kommittén föreslår att övergångstiden skall vara och att vissa avräkningsregler skall avskaffas (se betänkandet s. 51, 69, 239 f. och 355 f.).