prop · GQ03117d2 · 2003-05-16 00:00:00 — Regeringen avser att uppdra åt att i samråd med utreda möjligheterna att i förordningen om avfallsförbränning närmare reglera kraven på och kontrollen av avfall som förs till förbränning. Arbetet för att minska bildningen och så långt möjligt eli- Ett ekologiskt omhändertagande av avfall minera utsläppen av dioxiner bör fortsätta. Flygaskan, som innehåller den övervägande andelen dioxiner, bör hanteras och omhändertas på ett sådant sätt att risken för utsläpp minimeras. Avfallsförbränningen kommer att öka till följd av förbuden mot deponering av utsorterat brännbart avfall. Fördelarna är att mer energi kan utvinnas ur avfallet och miljöpåverkan minskar från utsläpp av metangas och lakvatten från deponier. För att avfallsförbränning ska bidra till hållbara kretslopp är dock kvaliteten på det avfall som förbränns viktig. En rapport från visar att få analyser görs för att kontrollera om det innehåller farligt och icke brännbart avfall, eller om det är avfall som det vore bättre att materialåtervinna. Regeringen anser att det behövs bättre rutiner för att kontrollera det avfall som går till förbränning. får därför i samråd med i uppdrag att undersöka hur nya bestämmelser kan utformas. Utsläppen av giftiga ämnen från avfallsförbränning har minskat drastiskt under era decennier, däribland olika tungmetaller. De nya kraven om avfallsförbränning kan, enligt , leda till att utsläppen av dioxiner till luft minskar ytterligare. Ombyggnaden av svenska avfallsförbränningsanläggningar kommer att leda till en minskad dioxinbildning och därigenom även en minskad mängd dioxin i ygaskan. har i uppdrag att kartlägga källor till utsläpp av oavsiktligt bildade dioxiner, och kommer att vägleda om försiktighetsåtgärder vid omhändertagande av askan. Skatt på avfall som förbränns Regeringens bedömning: En särskild utredare bör tillkallas med uppgift att lämna förslag till hur en skatt på avfall som förbränns lagtekniskt kan utformas och bedöma lämpligheten av att införa en sådan skatt eller om andra ekonomiska styrmedel i stället bör förordas. Utredaren ska också bedöma vilken skattenivå som är lämplig med hänsyn till de styreffekter som bör uppnås. Metoder för att ta hand om avfall såsom återanvändning, materialåtervinning och biologisk behandling har ofta svårt att konkurrera ekonomiskt med avfallsförbränning. är en utbyggnad av avfallsförbränning, såväl som biologisk behandling och materialåtervinning, en förutsättning för att nå regeringens mål att styra bort från deponering av avfall. Ett sätt att försöka balansera den här avvägningen är att lägga en skatt på förbränning av avfall. En avfallsskatteutredning har funnit både goda skäl för och risker med en sådan skatt. Det nns inte tillräckligt med underlag för ett beslut om att införa en skatt på avfall som förbränns. Ytterligare analyser behövs för att bedöma om en sådan skatt är den metod som bäst styr avfallshanteringen i önskvärd riktning. Regeringen vill därför att en särskild utredare ska få i uppdrag att undersöka om en skatt på förbränning av avfall bör införas, när det i så fall är lämpligt samt vilken nivå skatten bör ha. Deponering av avfall leder till brutna kretslopp och miljöproblem i form lakvatten som bär med sig giftiga ämnen Ett ekologiskt omhändertagande av avfall och utsläpp av klimatpåverkande metangas från nedbrytningsprocesser. För att öka återvinningen gäller ett förbud mot deponering av utsorterat brännbart avfall. Det nns även ett krav på att brännbart avfall ska förvaras och transporteras bort skilt från annat avfall. Ett förbud mot deponering av organiskt avfall träder i kraft . Förbuden att deponera utsorterat brännbart avfall och organiskt avfall Regeringens bedömning: Förbudet att deponera utsorterat brännbart avfall bör kvarstå. Dispensmöjligheten från förbudet är endast en tillfällig övergångslösning. Ytterligare åtgärder kan behöva vidtas för att avskaffa deponering med dispens som den är utformad . När förbudet att deponera utsorterat brännbart avfall trädde i kraft fanns en stor brist på kapacitet att omhänderta avfallet på annat sätt än genom deponering. Till följd av detta införde regeringen en möjlighet för länsstyrelser att bevilja dispenser från förbudet. Dispenserna gäller i taget och totalt beräknas länsstyrelserna ha gett eller planerar att ge dispens för ungefär 1 brännbart avfall. bedömer att denna mängd kommer att minska kontinuerligt , särskilt mot bakgrund av den utbyggnad av avfallsförbränningskapacitet och kapacitet för biologisk behandling som sker. En prognos baserad på länsstyrelsernas redovisningar visar att deponeringsförbudet för brännbart avfall till största delen kommer att vara genomfört . Regeringen anser att dispensmöjligheten som den är utformad endast bör kvarstå och bör tas bort så snart det bedöms möjligt. På kommer dispens endast att beviljas undantagsvis i enskilda fall. Ingen höjd skatt på avfall som deponeras på dispens Regeringens bedömning: Ingen särskild skatt bör införas på deponering av sådant avfall som omfattas av dispens från förbuden mot deponering av utsorterat brännbart respektive organiskt avfall. Lagen om skatt på avfall trädde 2000 och innebar att en skatt togs ut med per ton avfall som deponeras eller förvaras än . Avsikten med skatten är att öka de ekonomiska incitamenten att behandla avfall på ett från miljö- och naturresurssynpunkt bättre sätt. Skattenivån har höjts och är per ton. anser att på brännbart avfall som deponeras med dispens bör läggas en skatt med ytterligare Det skulle stödja förbuden mot att deponera brännbart respektive organiskt avfall och styra över mot andra metoder för avfallshantering. Regeringen anser dock att det nns skäl att avvakta effekterna av den beslutade höjningen av avfallsskatten. Under de närmast följande åren kommer man att behöva bygga ut en tillräcklig kapacitet för att kunna ta hand om avfall. Ett ekologiskt omhändertagande av avfall Deponering av avfall i glesbebyggelse Regeringens bedömning: Dispensmöjligheten för enskilda deponier är tillräcklig. Regeringen nner ingen anledning att använda möjligheten till undantag för deponering i glesbebyggelse enligt deponeringsdirektivet. antogs ett EG-direktiv om deponering av avfall. Det ligger till grund för svenska regler på deponiområdet. Bland annat handlar direktivet om vilka miljökrav som ska ställas på deponianläggningar. Medlemsstaterna kan välja att vissa delar av direktivet inte ska gälla deponeringsanläggningar i glesbygd. Regeringen valde dock att istället införa en möjlighet att meddela dispens för Ett generellt undantag utifrån direktivets denition av glesbebyggelse skulle endast beröra två svenska anläggningar och innebära mindre möjligheter att ställa miljökrav. Enskilda undantag är dels inte beroende av geogrask placering, dels sker en bedömning utifrån påverkan på hälsa och miljö. Även om kommuner i glesbygd kan få svårt att ta hand om avfall i egna anläggningar och måste transportera det till större kommuner är det ofta miljömässigt motiverat. Utredningar visar att insamlat avfall kan transporteras långa sträckor utan att energiförbrukning eller miljöpåverkan påverkas så mycket. Regeringen anser dock att det är viktigt att så långt som möjligt minska de transporter som ändå uppkommer och deras miljöpåverkan. Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur Ett väl fungerande system för att ta hand om avfall är en av de nödvändiga infrastrukturerna i samhället. Det går att jämföra med försörjningen av el och vatten eller med traknätet. Avfallshanteringens infrastruktur omfattar insamling, transport och olika sätt för att ta hand om avfall. Hushåll, offentliga verksamheter och företag är alla beroende av att kommunala eller privata aktörer erbjuder en fungerande avfallshantering. Flera stora förändringar har påverkat avfallshanteringen . har producenterna fått ansvar för förpackningar, returpapper, däck, bilar och elektronik. Det har lett till kraftigt ökad återvinning av avfall, men har också lett till missnöje hos kommuner och hushåll över oklara ansvarsförhållanden och till skräpiga återvinningsstationer. har den tidigare kommunala avfallshanteringen öppnats för marknadsaktörer vilket har lett till nya roller när det gäller insamling och att ta hand om avfall. Dessa förändringar har genomförts som tekniska krav på deponier har höjts och förbud mot att deponera vissa typer av avfall har införts. Regeringen ser ett behov av att se över era delar av avfallshanteringen. Producentansvaret för förpackningar och insamlingen av farligt avfall behöver utvecklas vidare. Dessutom måste ansvarfördelningen mellan olika aktörer göras tydligare. Kunskaperna på avfallsområdet kan också samlas på bättre sätt. Dessa förändringar ser regeringen som viktiga för den fortsatta omställningen till hållbara kretslopp. Regeringens bedömning: Avfallshanteringen bör ses som en del av samhällets infrastruktur. Regeringen anser därför att uppgift omfattar att bevaka kapacitet och metoder för avfallshanteringen samt att verka för att avfallshanteringen sker på ett för samhället effektivt och för konsumenterna enkelt sätt. Detta innebär dock inte att kommunernas, producenternas och övriga aktörers ansvar minskar. har stora förändringar skett på avfallsområdet. Behovet av en fortsatt utveckling gör det nödvändigt för staten att öka sitt engagemang på avfallsområdet. Det bör ske genom att får ett utökat ansvar. I instruktion betonas verkets ansvar för att verka pådrivande i omställningen till ett hållbart omhändertagande av avfall. Arbetet har till stor del begränsats till den ekologiska dimensionen av avfallshanteringen. Den uppgiften bör utvidgas till att även omfatta bevakning av kapacitet och effektivitet för avfallssystemen. Det är dock viktigt att påpeka att ansvar ska begränsas till att bevaka och följa avfallshanteringens utveckling. se till att systemen för insamling och Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur omhändertagande av avfall fungerar, ska ligga på kommuner, producenter, verksamhetsutövare och andra aktörer. Ett råd för avfallsfrågor bildas Regeringens bedömning: Ett råd för avfallsfrågor bör inrättas inom för att vara rådgivande och bistå i genomförandet av avfallspolitiken samt för att bredda samrådet med olika aktörer. Avfallshanteringen berör många aktörer. Det nns behov av ett forum för diskussioner om avfallsrelaterade frågor mellan dessa både offentliga och privata aktörer. Regeringen vill därför inrätta ett råd för avfallsfrågor där myndigheter, producenter och kommuner ska kunna diskutera olika frågor, till exempel deponeringsförbuden för brännbart och organiskt avfall, dagens insamlingssystem och producentansvar för nya produktgrupper. Syftet med rådet är inte att skapa en ny myndighet, utan att inrätta en organisation för att samordna arbetet på avfallsområdet. Rådet ska verka för ett enkelt och effektivt system för Rådet bör ha en rådgivande roll och bistå i genomförandet av avfallspolitiken. I rådet bör främst företrädare för centrala aktörer inom avfallsområdet ingå, men även representanter för näringslivet, konsumenter och frivilligorganisationer. Avfallsplanering på , regional och nationell nivå stärks Regeringens bedömning: Det instrument som avfallsplaneringen utgör bör stärkas på , regional och nationell nivå. Planeringen bör syfta till att slå fast tydliga strategier för att nå målen på avfallsområdet. Planeringen bör också anvädas till att få ökad kunskap om mängder och öden av avfall samt kapaciteten för omhändertagande. ges i uppdrag att utarbeta en nationell avfallsplan. Länsstyrelsernas roll i den regionala planeringen stärks och den kommunala avfallsplaneringen anpassas till rådande omständigheter. Avfallshanteringen har fram till nästan uteslutande skett på nivå. De esta kommuner hade tidigare en egen deponi för att ta hand om invånarnas avfall. är kommunerna inte längre ensamma om ansvaret för att se till att det nns tillräcklig kapacitet och infrastruktur för att hantera avfall. Nya krav på hantering och omhändertagande av avfall ställer allt högre krav på samordning och planering över större områden. Regeringen tycker därför att avfallsplaneringen behöver utvecklas även på regional och nationell nivå. Avfallsplaneringens huvuduppgift är vara ett styrinstrument som översätter de nationella miljökvalitetsmålen och andra mål på avfallsområdet till praktisk handling. Avfallsplanerna bör kunna ge beslutsfattande myndigheter underlag för nya åtgärder på avfallsområdet. De ska även tjäna som vägledning för näringslivet inför beslut om investeringar för att ta hand om avfall. Avfallsplaner bör innehålla uppgifter om mängden avfall, kapaciteten för att ta hand om avfallet och övergripande strategier för arbetet. Avfallsplanering på nationell, regio- Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur nal och nivå har olika uppgifter och delvis olika syften. Mycket är dock gemensamt och därför är det viktigt att de olika nivåerna kan fungera i en sammanlänkad kedja. avfallsplanering Trots att kommunerna har fått ett successivt minskat praktiskt ansvar för avfallshanteringen anser regeringen att kommunerna fortfarande har en viktig uppgift att fylla för att avfallssystemen ska fungera. För kommuninvånarna upplevs kommunen ofta som den naturliga kontakten när de har synpunkter på avfallshanteringen, oavsett vem som är formellt ansvarig för avfallet. Det är viktigt att kommunerna även i fortsättningen har en lokal överblick genom avfallsplaneringen. För att kunna ha kontroll över mängder och öden av avfall i kommunen, bör det övergripande planeringsansvaret även i fortsättningen gälla allt avfall som uppkommer i kommunen, och inte enbart det avfall för vilket kommunen har ett renhållningsansvar. Regional avfallsplanering Nya krav på behandling av avfall kräver samarbete över kommungränserna. Långsiktiga strategier, tekniskt komplicerade och kostsamma behandlingsmetoder samt uppfyllandet av regionala mål är faktorer som pekar på behovet av regional planering. samarbetar många kommuner regionalt med att ta fram kommunala avfallsplaner. Länsstyrelsernas roll i planeringsarbetet bör stärkas, bland annat bör de kunna kalla till samråd om framtida behandlingskapacitet. Regeringen ser mycket positivt på andra frivilliga regionala samarbetsformer, vilka även kan involvera näringslivet. Nationell avfallsplanering Det nns ett behov av tydliga strategier för avfallshanteringen även på nationell nivå. Regeringen anser att en nationell avfallsplan bör tas fram. Den ska innehålla övergripande strategier, långsiktiga styrmedel och ansvarsfördelning för hur de olika målen ska uppnås. Planen bör också innehålla en redovisning av mängder av olika kategorier av avfall samt en uppföljning av hur insamlingen fungerar. Framför allt gäller detta servicenivån för hushållen. Även hur dessa ska behandlas och miljöpåverkan från avfallshantering bör tas upp. får i uppdrag att ta fram en nationell avfallsplan till . Regeringens förslag: Det ansvar som varje innehavare av avfall har ska uttryckligen anges i . Ansvaret innebär en skyldighet att se till att avfallet hanteras på ett hälso- och miljömässigt godtagbart sätt. I bestämmelsen ska erinras om att producenter och kommuner enligt andra bestämmelser har eller kan åläggas skyldighet att hantera avfall eller att avfall i vissa fall ska hanteras av kommunerna. Miljölagstiftningen i innehåller olika regler som berör avfallsområdet. Bland annat måste alla som producerar avfall såväl privatpersoner som företag ha tillräcklig kunskap för att undvika negativ miljöpåverkan. Det nns också krav på att var och en ska Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur hushålla med energi och resurser, till exempel genom återanvändning och återvinning. gäller alltså alla i samhället. Ansvaret för avfallet som uppkommer i yrkesmässig verksamhet är bara reglerad i de allmänna hänsynsreglerna. Det har visat sig leda till en bristande medvetenhet bland företag om det ansvar de faktiskt har för att ta hand om sitt avfall på ett godtagbart sätt. Kommunens ansvar för hushållsavfall innebär till exempel inte att den måste se till att det nns kapacitet för omhändertagande av annat avfall. Regeringen bedömer att ett tydligt ansvar tillsammans med krav på kunskap om resurseffektivitet kan leda till ökad materialåtervinning. Därför föreslår regeringen att detta ansvar ska göras tydligare i lagtexten. Enligt den föreslagna bestämmelsen måste den som innehar avfall se till att det hanteras på ett hälso- och miljömässigt godtagbart sätt. Den föreslagna bestämmelsen är dock inte begränsad till avfall som uppkommit i yrkesmässig verksamhet utan riktar sig till alla som producerar avfall. Detta förtydligande av lagstiftningen bör kompletteras med vägledning och information till företag om vad innebär och hur företagen kan arbeta med avfallsfrågor. Producentansvar för förpackningar och returpapper Regeringens bedömning: Det författningsreglerade producentansvaret för förpackningar och returpapper bör kvarstå. Ansvar och skyldigheter för insamling av förpackningar och returpapper bör tydliggöras för samtliga inblandade aktörer. Producentansvar för förpackningar och returpapper infördes och innebär att producenterna har ansvar för att samla in och ta hand om uttjänta produkter. Syftet med producentansvaret är att få producenterna att miljöanpassa sina produkter så att miljöbelastningen och resursförbrukningen minimeras i ett helhetsperspektiv. Produkterna ska även utformas på ett sådant sätt att de kan återanvändas eller återvinnas. En utredning har sett över producentansvaret, särskilt inom förpackningsområdet. Allmänt visade den att målen med producentansvaret för förpackningar och returpapper i stort Det gäller såväl återvinningsnivåer och miljömässiga syften som resurshushållning och minskade mängder avfall till deponi. Utredningen konstaterade också att nivån på nuvarande återvinning är samhällsekonomiskt försvarbar. Utredningen såg en del brister i systemet. Dels rör det konsumenternas möjlighet att delta i systemen, dels nns det oklarheter om ansvar och skyldigheter mellan olika aktörer på området. Det nns bland annat en osäkerhet i samspelet mellan producenter och kommuner kring frågan vem som ska driva, äga och utveckla systemen. Producentansvaret medförde att ett antal materialbolag bildades. Dessa anlitar entreprenörer, privata eller kommunala, som samlar in och omhändertar avfallet. Materialbolagens verksamhet har betydelse för era kommunala beslutsområden, till exempel den kommunala avfallsplaneringen. Regeringen tycker att producentansvaret till stor del uppfyllt sina syften och inneburit en värdefull koppling Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur mellan produkt och avfallshantering. Det bör därför nnas kvar men behöver utvecklas vidare. Regeringen vill bland annat klargöra ansvarsfördelningen på de områden där det nns oklarheter. Producenterna får ansvaret att förbättra tillgänglighen för konsumenter Regeringens bedömning: Det bör bli enklare för konsumenterna att delta i källsorteringen av förpackningar och returpapper. Detta kan ske genom att servicen till konsumenterna förbättras. Producenternas insamlingssystem bör anpassas till de lokala förutsättningarna och företrädesvis genom fastighetsnära insamling där så är lämpligt. Producentansvaret innebär att producenterna ska erbjuda insamlingssystem så att hushåll kan sortera ut sina förpackningar respektive sitt returpapper från övrigt hushållsavfall. Regeringen anser att det är viktigt att konsumenterna på ett enkelt sätt kan delta i systemet. Konsumenterna måste också vara miljömässigt motiverade att sortera sitt avfall. Dagens system med återvinningsstationer gör att många grupper i samhället har svårt att delta eftersom det är långt till närmaste insamlingsplats. Insamlingen av hushållens förpackningsavfall och returpapper behöver utvecklas och i större utsträckning ske närmare den plats där avfallet uppkommer. Regeringen anser därför att producenternas insamlingssystem måste byggas ut för att i ökad omfattning ske genom fastighetsnära insamling. Denna utbyggnad bör ske i samråd med kom- muner och fastighetsägare. Regeringen anser också att det nns anledning för både kommunerna och producenterna att gemensamt anpassa sina insamlingssystem för hushållens avfall så att konsumenterna får tillgång till enkla och lättillgängliga system. Det åtagande som producenterna genom materialbolagen har gjort innebär att den fastighetsnära insamlingen ska byggas ut så att av hushållen omfattas . Enligt regeringen är åtagandet ett steg i rätt riktning, men alla hushåll har rätt till en fullgod servicenivå. Därför nns det anledning att bygga ut den fastighetsnära insamlingen ytterligare. Högre krav kommer därför att ställas på tillgänglighet i producenternas insamlingssystem. Det nns dessutom en osäkerhet om vem som har ansvaret för renhållning kring producenternas återvinningsstationer. Regeringen anser att denna fråga är viktig att klargöra. Dåliga möjligheter för hushållen att lämna sina grovsopor kan bidra till nedskräpningen. Regeringen ska se över om det behövs tydligare krav på kommuner att erbjuda en god service på området. Kommunernas roll i producentansvaret tydliggörs och stärks Regeringens bedömning: Kommunerna bör få ett ansvar för planeringen av insamlingssystemen samt för informationen till hushållen. Kommunerna har ansvar för att samla in och ta hand om hushållsavfallet från sina invånare. Det gör att kommunerna även har en viktig roll när det gäller insamlingen av förpackningar och re- Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur turpapper från hushållen. Kommunens ansvar är främst att ha tillsyn över att insamlingen sköts. Producenternas utbyggnad av sina insamlingssystem bör så långt som möjligt anpassas till den insamlingsstruktur som kommunerna har för hushållsavfallet. Kommunernas ansvar för avfallsplaneringen bör i större utsträckning omfatta en planering av insamlingssystemen för förpackningar och returpapper i samråd med producenterna eller deras företrädare. För att konsumenterna enkelt ska kunna delta i systemen nns det behov av att informationen utvecklas och i större utsträckning utformas på lokal nivå. Det är viktigt att informationen sker samlat och att den är anpassad efter de lokala förutsättningarna. Ett övergripande ansvar för informationen till hushållen bör därför ligga på kommunerna. Informationen behöver dessutom förbättras genom anvisningar om hur sorteringen ska gå till, var och varför, men även vilket resultat som den har gett upphov till i form av faktisk återvinning. Samrådet mellan producenter och kommuner utvecklas Regeringens bedömning: Det lokala samrådet bör utvecklas och tydliggöras. Producenter är skyldiga att samråda med kommunerna när det gäller insamlingssystem för bortforsling av förpackningsavfall. En oklar ansvarsfördelning har dock lett till att samarbetet inte fungerat och har ofta fastnat i frågor om hur många återvinningsstationer som ska nnas och var de ska placeras. regeringen vill göra i förordningarna ska det bli tydligare vem som ansvarar för vad. Det kommer att medföra att oklarheterna minskar och att förutsättningarna för samarbetet mellan aktörerna blir bättre. Det nns anledning att se över hur samrådet skulle kunna utvecklas och att det bör tydliggöras vad som ska ingå i samrådet. Som tidigare nämnts anser regeringen att kommunerna i större utsträckning bör få ett inytande över planeringen av producenternas insamlingssystem för förpackningar och returpapper. Bättre hantering av farligt avfall från hushållen Regeringens bedömning: Kommunens ansvar att samla in hushållens farliga avfall samt hushållens ansvar att sortera detta avfall enligt kommunens anvisningar bör stärkas och klargöras. En förutsättning för att ta hand om avfall på miljömässigt bästa sätt är att det innehåller så lite farliga ämnen som möjligt.