prop · GQ03110 · 2003-03-27 00:00:00 — Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsyns- myndigheten kan meddela verkställighetsföreskrifter om vilka uppgifter en anmälan skall innehålla. Som Lagrådet anfört behöver detta inte sär- skilt anges i paragrafen. Enligt artikel 3.3 i auktorisationsdirektivet skall i en anmälan inte innefattas mer än att en juridisk eller fysisk person underrättar den nationella regleringsmyndigheten om att personen har för avsikt att börja tillhandahålla elektroniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster och lämnar det minimum av information som den nationella regleringsmyndigheten behöver för att kunna föra ett re- gister eller en förteckning över leverantörer av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster. Informationen skall enligt direktivet inskränka sig till sådana uppgifter som är nödvändiga för att identifiera leverantören, t.ex. organisationsnummer, och leverantörens kontaktpersoner, adress och en kortfattad beskrivning av nätet eller tjänsten samt den planerade tidpunkten för inledande av verksamheten. Sistnämnda uppgifter kan vara av betydelse t.ex. för att bestämma avgiftsuttag och avgiftens storlek, om denna skall vara beroende av vil- ken typ av nät eller tjänst som tillhandahålls. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 13.1. 2 kap. 2 § Genom bestämmelsen undantas tillhandahållandet av kabel-TV-nät och liknande nät från anmälningsplikten enligt 1 §, om verksamheten enbart består i att överföra signaler via tråd för utsändningar till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL. Detsamma gäller tillhandahållande av elektroniska kommunikationstjänster som avser sådan överföring som anges i sist- nämnda lagrum. Regeln motiveras framförallt av att vissa av de krav som lagen ställer upp för den som bedriver anmälningspliktig verksamhet skulle kunna komma i konflikt med den grundlagsfästa etablerings- friheten för sådana sändningar (se 3 kap. 1 § YGL). Bedrivs även annan verksamhet i sådana nät, t.ex. bredbandsanslutning till Internet, omfattas emellertid den verksamheten inte av undantaget. Genom bestämmelsen införs vidare en motsvarighet till 5 § andra stycket telelagen om möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om ytterligare undantag från anmälningsplikten. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 13.2. 2 kap. 3 § Genom bestämmelsen förpliktas den som bedriver verksamhet som är anmälningspliktig att tillämpa sådana standarder, inklusive specifikatio- ner, som Europeiska gemenskapernas kommission med stöd av arti- kel 17, punkterna 3 och 4 i ramdirektivet har upptagit i en förteckning över standarder som offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas offi- ciella tidning och därvid angett dem som obligatoriska. Syftet är att säkerställa driftskompatibilitet mellan tjänster. Genom bestämmelsen genomförs artikel 17 punkterna 3 och 4 i ramdirektivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 13.3. 2 kap. 4 § För att säkerställa att tillsynsmyndigheten har aktuell information om vilka som bedriver verksamhet enligt lagen stadgas i denna paragraf skyldighet att även anmäla när en anmälningspliktig verksamhet upphör. 2 kap. 5 § Bestämmelsen har förts över från 56 § telelagen med främst den föränd- ringen att teleoperatör ändrats till operatör. I sak avses ingen änd- ring. Beträffande regelns närmare innebörd hänvisas till förarbetena till telelagen (prop. 1992/93:200, s. 146). 2 kap. 6 § Bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 13.4. 3 kap. Rätt att använda radiofrekvenser och nummer Tillstånd att använda radiosändare 3 kap. 1 § Paragrafen, som utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit, mot- svarar 3 § lagen om radiokommunikation (LRK). plikt framgår av avsnitt 14.3. 3 kap. 2 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14.3.2. Som där anges finns två möjligheter till internationell harmonisering av tillståndsgivningen. att harmoniseringen avser hur tillståndsgivningen skall gå till eller vilka villkor som får uppställas. Tillståndsgivningen sker då nationellt. andra möjligheten är att även tillståndsgivningen sker enligt ett fullstän- digt harmoniserat förfarande. Ett tillstånd som meddelats i en stat eller i ett internationellt forum gäller då i övriga stater som anslutit sig till överenskommelsen (s.k. one stop shopping-procedur). Paragrafen reglerar det senare fallet med ett fullständigt harmoniserat För det först nämnda fallet måste tillstånd meddelas enligt denna lag, varvid 11 § första stycket 9 kan tillämpas. 3 kap. 3 § Bestämmelsen motsvarar nuvarande 6 § LRK, se prop. 1992/93:200 och 1999/2000:51. 3 kap. 4 § Paragrafens första stycke innebär en utökning av möjligheten att meddela föreskrifter om undantag från tillståndsplikt i förhållande till 8 § LRK. Bestämmelsen kan liksom 8 § LRK användas för radiosändare som ut- nyttjar särskilt bestämda, gemensamma frekvenser. Den kan också såsom 8 § LRK tillämpas med avseende på radiosändare på utländska fartyg, luftfartyg eller motorfordon och radiosändare som används av en person som inte har hemvist i . Avsikten är att rationalisera tillstånds- givningen i synnerhet när fråga är om masshantering där tillstånd regel- mässigt beviljas utan någon föregående individuell frekvensplanering. Exempel på sådana typer av tillstånd är tillstånd för terminaler i mobil- telesystem (GSM, UMTS) och s.k. jaktradiotillstånd. Den omständigheten att undantagen enligt andra stycket kan tids- begränsas underlättar för användarna att veta hur länge de kan utgå från att radioanvändningen är tillåten. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14.3.1 och 14.4. 3 kap. 5 § Bestämmelsen motsvarar 4 § LRK. Den som inte behöver ansöka om tillstånd är inte befriad från regelverket i övrigt, såsom skyldigheten att betala avgift för innehav av tillstånd, i den mån detta innebär någon kost- nad för myndighetens verksamhet. I praktiken torde det dock inte vara aktuellt att ta ut avgifter när föreskrifter om undantag meddelats enligt 4 § för att rationalisera förfarandet vid masshantering. 3 kap. 6 § Paragrafen motsvarar 9 § LRK men med vissa avvikelser. LRK innehåller första stycket de bestämmelser mot vilka ansökningar om tillstånd att använda radiosändare skall prövas. bestämmelsen har redovisats i avsnitt 14.3.2. På samma sätt som enligt LRK är det en förutsättning för tillstånd att använda radiosändare att det framgår av ansökan eller på annat sätt vilket slag av radioanvändning som tillståndet skall gälla. för att myndigheten skall kunna utföra sin frekvensplanering. verksamhet bygger i enlighet med den internationella regleringen på att frekvensområden av tekniska och andra skäl avsätts för viss typ av an- Den radioanvändning som ansökan avser måste också vara möjlig att identifiera. Något uttryckligt krav på att ansökan skall inne- hålla dessa uppgifter ställs inte i paragrafen. nödvändiga för att ansökningen skall kunna prövas mot de i lagrummet angivna särskilda förutsättningarna. Det är vidare möjligt att föreskriva om att ansökan skall innehålla nämnda uppgifter, som anges i 1 § andra Prövningen enligt punkten 1 skall göras utifrån den radioanvändning som vid ansökningstillfället är tillåten i och i de länder som kan komma att påverkas av radioanvändningen. Den användning som ansö- kan avser får inte vara sådan att risk för otillåten skadlig störning upp- Vad som avses med skadlig störning framgår av definitionen i 1 kap. 7 §. Vad som är en otillåten skadlig störning behandlas i 13 §. Exempel på en tillåten störning är sådan som uppkommer till följd av att ett tillstånd förenats med villkor enligt 11 § första stycket 8 om skyldig- het för sökanden att dela frekvensutrymme med annan eller första stycket 9 eller 10 gällande internationella avtal. Det ligger liksom enligt motsvarande punkt i 9 § LRK inom ramen för prövningen att bedöma om sökanden eller den som i sökandens ställe skall hantera radiosändaren har tillräckliga kunskaper för detta. Detta har främst betydelse för de radioanvändningar som utnyttjar gemensamma frekvenser. Bestämmelsen ger således stöd för att uppställa krav på kom- petens exempelvis för den som skall tjänstgöra som radiooperatör på fartyg eller flygplan. De detaljerade krav som då kan behöva uppställas kan utformas som villkor enligt 11 § första stycket 7. Punkten 2 uppställer krav på radioanläggningens tekniska beskaffen- het. Sådana krav kan vanligen bedömas med hänsyn till det standardiseringsarbete som förekommer för ifrågavarande typ av utrust- ning. Allmänt kan sägas att de krav som kan ställas på radioanläggningen skall vara sådana att de mot bakgrund av den trängsel som kan före- komma, kostnaderna för olika tekniska lösningar och tidsperspektivet för genomförande av olika alternativ framstår som rimliga. Det är inte möj- ligt att här närmare ange vad som bör vara avgörande vid prövningen utan vägledning får sökas i den rättspraxis som uppkommit vid tillämp- ningen av motsvarande bestämmelse i LRK. Liksom enligt LRK bör verkställighetsföreskrifter kunna meddelas om generella krav på teknisk beskaffenhet för bestämda slag av radioanläggningar. Uppställda krav måste vara förenliga med om marknadstillträde för varor av detta slag. Regler om viss sådan utrustning finns i lagen (2000:122) om radio- och teleterminalutrustning. Punkten 3 saknar motsvarighet i LRK. Regeln behandlas i av- snitt 14.3.2. Bestämmelsen innebär ett avsteg från principen om att den som först ansöker om ett tillstånd som avser ett ledigt frekvensutrymme skall beviljas detta. Principen om den positiva inriktningen bibehålls, men genom punkten införs lagstöd för myndigheten att ta hänsyn till olika intressen vid policyfrågor för frekvenstilldelning. I detta ingår att ta hänsyn till samhällsekonomiska aspekter samt övergripande samhälls- nytta av en viss radioanvändning. Genom punkten genomförs artikel 9 i ramdirektivet om att medlemsstaterna skall säkerställa en effektiv an- vändning av radiofrekvenserna för elektroniska kommunikationstjänster. Punkten 4 motsvarar 9 § första stycket 3 LRK. Punkten 5 motsvarar delvis 9 § första stycket 4 LRK. Den avser kravet att radioanvändningen inte kommer att ta i anspråk frekvensutrymme som behövs för att upprätthålla en rimlig beredskap för utveckling av befintliga och nya radioanvändningar. I specialmotiveringen till LRK (prop. 1992/93:200, s. 323 f.) behandlas frågan om särskilda problem med hänsyn till att uppgifter om planering och utbyggnad av befintliga radioanvändningar bör ges skydd enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100). Ett tillägg har gjorts i förhållande till motsvarande punkt i LRK genom att det för tillstånd också krävs att radioanvändningen inte tar i anspråk frekvensutrymme för vilket radioanvändningen har harmoniserats i en- lighet med internationella avtal som har anslutit sig till eller be- stämmelser antagna med stöd av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen. Detta är i överensstämmelse med artikel 9.2 i ram- direktivet. Självklart skall en ansökan som överensstämmer med de be- hov som skall skyddas enligt punkten inte avslås på denna grund. Punkten 6 har samma innebörd som 9 § första stycket 5 LRK. Punkten 7 saknar uttrycklig motsvarighet i LRK. Det framgår dock av specialmotiveringen till LRK (prop. 1992/93:200, sid. 323) att det varit avsikten att i bedömningen av sökandens personliga kompetens att han- tera radiosändaren också innefatta ett visst mått av prövning om sökan- den kan förväntas följa tillståndsvillkoren. Den som vid prövningstillfället inom en inte alltför avlägsen tid har fått sitt tillstånd återkallat på grund av att radiosändaren använts i strid med tillståndsvillkoren kan i många fall antas på nytt komma att använda radiosändare i strid med villkoren. Nytt tillstånd skall då inte beviljas, om inte sökanden för fram omständigheter som motiverar en annan bedöm- ning. Punkten skall dock inte medföra att den som fått ett tillstånd åter- kallat för alltid är avstängd från att använda radiosändare. En rimlig av- vägning måste göras. Ju det gått från återkallelsen, desto mindre vikt bör läggas vid den. Andra stycket motsvaras i sak av 9 § tredje stycket LRK. Bestämmel- sen har endast omformulerats. Genom att telelagen upphävs kommer dock tillstånd som erfordras enligt telelagen för tillhandahållande av mo- bila teletjänster inte längre att omfattas av denna bestämmelse. 3 kap. 7 § Bestämmelsen avser det fallet att ett frekvensband har avsatts för viss radioanvändning och det planerade frekvensutrymmet inte räcker för alla som vill ha tillstånd. Det skall således råda frekvensbrist för en viss radioanvändning för att bestämmelsen skall vara tillämplig. Det kan gälla en ny eller väsentligt ändrad radioanvändning. Bestämmelsen får tilläm- pas också när en redan befintlig radioanvändning får ökat frekvens- utrymme eller utrymme blir ledigt som en följd av att effektiviteten i frekvensutnyttjandet höjs. Såsom konstateras i motiven till 9 a § LRK (prop. 1997/98:167, s. 10) är det inte tillfredsställande vare sig från konkurrenssynpunkt eller med hänsyn till intresset av högsta möjliga frekvenseffektivitet att den som först kommer in med en ansökan alltid blir den som får tillstånd. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14.3.3 och kommentaren till 8 §. Bestämmelsen avser sådana åtgärder som regleras i artikel 7 i auktorisationsdirektivet. Bestämmelser om samråd inför sådana beslut finns i 8 kap. 3 kap. 8 § Bestämmelsen är avsedd att ersätta 14 § telelagen och 9 a § LRK. Den har behandlats i avsnitt 14.3.3. En förändring i första stycket i förhållande till telelagen och LRK är att det i lagrummet anges att om särskilda skäl föranleder det behöver ett allmänt inbjudningsförfarande inte tillämpas. Detta har utvecklats i av- snitt 14.3.3. I andra stycket har i förhållande till motsvarande bestämmelse i LRK beträffande första punkten lagts till att första stycket inte gäller sådan radioanvändning som huvudsakligen avser utsändning till allmänheten av radioprogram m.m. Huvudsakligen skall läsas mot bakgrund av förslaget i 10 § om rätt att använda ett tillstånd som avser sådana utsändningar även för annan radioanvändning. En sådan rätt medför således inte att inbjudningsförfarande skall tillämpas vid tillståndsgivningen. I andra stycket har också lagts till en tredje punkt i förhållande till 9 a § LRK om undantag från inbjudningsförfarande för radioanvändning som skall an- vändas uteslutande för verksamhet som bedrivs i syfte att tillgodose all- män ordning och säkerhet. I tredje stycket anges de båda huvudformerna för inbjudnings- förfarandet samt att de kan kombineras. Det som allmänt har benämnts skönhetstävlan benämns här jämförande urvalsförfarande. Auktioner be- nämns anbudsförfarande där det pris sökanden är villig att betala för till- ståndet är utslagsgivande. Ett auktionsförfarande kan också kombineras med skönhetstävlan. Priset bör då bli utslagsgivande bland dem som upp- fyllt kraven enligt skönhetstävlan. Särskilda inbjudningsförfaranden för mobila teletjänster motsvarande bestämmelsen i 14 § telelagen skall inte genomföras enligt den nya la- gen. Genom den uppräkning av villkor som är möjliga att uppställa enligt 11 § skapas dock förutsättningar för att tillgodose behov av att uppställa täckningskrav m.m. som erfordras för tillgodoseende av krav på geogra- fisk spridning m.m. Bestämmelsen i 11 § första stycket 11 ger möjlighet att som villkor uppställa samtliga åtaganden som har gjorts i samband med beviljande av tillstånd enligt ett allmänt inbjudningsförfarande. Regeln i punkten B 7 i bilagan till auktorisationsdirektivet är mycket öppen i sin formulering beträffande vilka villkor som får uppställas. Där anges att villkor kan avse varje åtagande som under ett urvalsförfarande baserat på konkurrens och jämförelse har gjorts av det företag som erhåller nyttjanderätten. I ett tillståndsförfarande med allmän inbjudan till ansökan bör det därför vara möjligt att uppställa sådana krav på att upplåta nät till andra och roamingskyldighet som återfinns i 23 a och 23 b §§ telelagen. I övrigt hänvisas till avsnitt 14.3.3 samt till motiven till 14 § telelagen och 9 a § LRK i relevanta delar. Tillsammans med 7 § och bestämmelserna om samråd i 8 kap. genom- förs artikel 7 punkterna 1 och 2 i auktorisationsdirektivet genom paragra- fen. 3 kap. 9 § Paragrafen har sin motsvarighet i 11 § LRK. Bestämmelsen har behand- lats i avsnitt 14.3.2. Det klargörs att tillstånd att använda radiosändare för viss radio- användning och tillstånd att använda enskilda radiosändare inom denna användning får meddelas vid skilda tillfällen. Detta är en praktisk nöd- vändighet med hänsyn till att tillstånd enligt telelagen för mobila tele- tjänster kan meddelas. Det skulle sannolikt bli ohanterligt att bevilja alla enskilda tillstånd att använda radiosändare i ett sammanhang som täckningskrav m.m. skulle fastställas. Angående avgift, se kommentaren till 8 kap. 17 §. 3 kap. 10 § En möjlighet ges för tillståndsmyndigheten att förena ett tillstånd som avser digital utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller an- nat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket YGL med rätt att använda radio- sändaren för annan användning, motsvarande högst tjugo procent av den digitala kapaciteten i frekvensutrymmet, om det inte inverkar menligt på konkurrensen samt om villkor enligt 3 kap. 2 § 8 radio- och TV-lagen (1996:844) inte uppställts för motsvarande sändningstillstånd. Bestäm- melsen har behandlats utförligt i avsnitt 14.3.4. Gränsen avser inte användningen utan över viss skälig tid. Ett digital-TV-nät bör t.ex. kunna användas enbart för datatrafik, som faller utanför huvudanvändningsområdet, un- der förutsättning att den totala användningen för sådana sido- användningar inte överstiger den andel som föreskrivits. Inom ramen för ett sådant medgivande om rätt till annan användning bör även falla sändningar till slutna grupper. Ett medgivande om rätt till annan användning hindrar givetvis inte användning av hela utrymmet för huvudändamålet då detta är det som skall eftersträvas. En skälig tidsperiod bör vara högst . Därigenom upprätthålls möj- lighet att kontrollera hur bestämmelsen efterlevs. 3 kap. 11 § Bestämmelserna har sin motsvarighet i 11 § LRK. behandlas villkor som får ställas enligt auktorisationsdirektivet, artikel 6.1 och bila- gan, del B. Flertalet av dessa villkor behövs med hänsyn till att denna lag saknar motsvarighet till telelagens regler om tillstånd för mobila tele- tjänster. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 14.4. Bestämmelserna i första stycket punkterna 1, 48 har motsvarigheter i 11 § LRK. Beträffande dessa hänvisas därför till förarbetena till den la- gen. Punkten 2 avser villkor om vilken eller vilka elektroniska kommunikationstjänster eller slag av elektroniska kommunikationsnät eller tekniker som tillståndet avser. Det kan med stöd av denna punkt t.ex. anges att tillståndet är avsett för mobiltelefoni och avser viss teknik, t.ex. enligt specifikationer för NMT eller GSM. Det kan också avse elektroniska kommunikationsnät för mobila datatjänster enligt specifika- tioner för UMTS. Genom bestämmelsen genomförs punkten B 1 i bila- gan till auktorisationsdirektivet. Punkten 3 avser täckning och utbyggnad inom landet. Sådana täckningskrav som i allmänhet uppställs i samband med tillstånd för mo- bila teletjänster kan uppställas med stöd av denna punkt liksom krav på utbyggnadstakt. Motsvarande kan naturligtvis tillämpas också för andra tjänster eller nät såsom för datatrafik och utsändningar till allmänheten. Genom punkten genomförs andra ledet i punkten B 2, bilagan till auktorisationsdirektivet. Punkten 9 gör det möjligt att uppställa villkor om sådant som i enlighet Prop. 2002/03:110 med beslut om en harmoniserad användning av radiofrekvenser skall gälla som villkor när den som skall tilldelas radiofrekvens har utsetts i enlighet med internationella avtal eller bestämmelser antagna med stöd av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Bestämmel- sen behandlas delvis även i avsnitt 14.3.2, jfr även kommentaren till 2 §. Genom bestämmelsen blir det möjligt att uppställa sådana villkor som tagits fram i enlighet med beslut om en harmoniserad användning av radiofrekvenser, även om de inte skulle omfattas av övriga punkter i pa- ragrafens andra stycke. Genom bestämmelsen genomförs artikel 8 i auktorisationsdirektivet, till den del det inte sker genom 2 §. Punkten 10 ger möjlighet uppställa villkor om skyldighet i enlighet med tillämpliga internationella avtal i fråga om användning av frekven- ser. Genom denna punkt blir det möjligt att uppställa krav som kan följa av t.ex. Radioreglementet. Genom bestämmelsen genomförs punkten B 8, bilagan till auktorisationsdirektivet. Punkten 11 ger möjlighet att som villkor uppställa samtliga åtaganden som har gjorts i samband med beviljande av tillstånd enligt ett allmänt inbjudningsförfarande. Med denna punkt genomförs punkten B 7, bila- gan till auktorisationsdirektivet. Frågan behandlas vidare under kom- mentaren till 8 §. Punkten 12 möjliggör att uppställa villkor om annat som krävs för att säkerställa ett faktiskt och effektivt frekvensutnyttjande. LRK innehåller en bestämmelse i 11 § andra stycket 7 om möjlighet att uppställa villkor om annat som är av betydelse för ett effektivt frekvensutnyttjande. Punkten B 2 i bilagan till auktorisationsdirektivet anger som ett villkor som får knytas till nyttjanderätter till radiofrekvenser faktiskt och effek- tivt utnyttjande av frekvenserna. Exempel på när bestämmelsen kan tillämpas är att ett tillstånd bör förenas med villkor om lägsta utnyttjande av radiosändaren. Används t.ex. ett nät för mobiltelefoni i mindre om- fattning än vad villkoret anger kan fråga om återkallelse av tillståndet aktualiseras. 3 kap. 12 § Paragrafen motsvarar 12 § LRK med den skillnaden att det har lagts till att giltighetstiden för tillståndsvillkor får vara kortare än tillståndstiden. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.5. Genom paragrafen genomförs artikel 5.2 sista meningen i auktorisationsdirektivet. 3 kap. 13 § Bestämmelsen har utformats med 16 § LRK som förebild. Begreppet skadlig störning motsvarar en internationellt använd och definierad ter- minologi. Detta bör kunna ge bättre vägledning för rättstillämpningen. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 14.6. 3 kap. 14 § Bestämmelsen motsvarar i allt väsentligt 17 § LRK och har behandlats i avsnitt 14.6. 3 kap. 15 § Bestämmelsen motsvarar i princip 37 § telelagen. Bestämmelsen be- handlas i avsnitt 15.1. Genom bestämmelsen genomförs artikel 10.1 och 10.2 första ledet i ramdirektivet. 3 kap. 16 § Bestämmelsen är utformad med förebild i 38 § telelagen. Skyldigheten att följa fastställda nummerplaner gäller endast i den utsträckning som nummerplaner har fastställts för det nät eller den tjänst som verksamhe- ten avser. 3 kap. 17 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 27.2 i USO-direktivet . Syftet med bestämmelsen är att det europeiska telefonnummerutrymmet (ETNS) skall kunna nås från alla allmänna telefonnät genom slagning av prefixet 3883. Härvid skall gängse villkor gälla för de samtrafik- arrangemang som aktualiseras. 3 kap. 18 § Genom bestämmelsen genomförs artikel 10.3 i ramdirektivet. Den myn- dighet som fastställer nationella nummerplaner skall hålla planer och alla fortlöpande ändringar som görs i dessa allmänt tillgängliga. Detta kan bl.a. ske genom att myndigheten publicerar den gällande nummerplanen på sin webbplats på Internet. Myndigheten skall dock i tillämpliga fall beakta kraven på sekretess i enlighet med 2 kap. sekretesslagen innan uppgift görs allmänt tillgänglig. Tillstånd att använda nummer 3 kap. 19 § Paragrafen, som har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit, har behandlats i avsnitt 15.2. Genom paragrafen genomförs artikel 5.2 i auktorisationsdirektivet i vissa delar.