prop · GQ03136 · 2003-05-28 00:00:00 — Arvsfondsdelega- tionen beslutar om fördelning av allt stöd ur Allmänna arvsfonden. Om det finns särskilda skäl får regeringen, efter förslag från Arvs- fondsdelegationen, besluta att annan myndighet skall fördela visst stöd. Regeringens beslut skall avse en bestämd tidsperiod. Personal i ett särskilt kansli inom handlägger stödärenden åt och är föredragande i Arvsfondsdelegationen. I Arvsfondsdelegationen skall såväl ledamöter från Regeringskans- liet, varav en är ordförande, som andra ledamöter ingå. En majoritet skall utgöras av personer som inte arbetar i . Leda- möterna, som skall ha god kunskap om barn, ungdomar eller personer med funktionshinder, utses av regeringen. Regeringens bedömning: Arvsfondsdelegationen skall fortsätta vara en nämndmyndighet inom . Arvsfondsdelegationens ledamöter bör förordnas för högst två år med möjlighet till förlängning. Arvsfondsdelegationen bör vidare ha möjlighet att knyta till sig sakkunniga. tid och möjligheten att utse sakkunniga bör leda till ändringar i förordningen (1994:952) om Allmänna arvsfonden. Myndigheter som fördelar stöd ur Allmänna arvsfonden bör välja en modell för hanteringen av stödet som ger arvsfonden en tydlig framto- förslag: Överensstämmer i stort med rege- ringens förslag och bedömning. Utredningen föreslog dock att Arvs- fondsdelegationens rätt att bevilja stöd skulle begränsas till högst en Utredningen har vidare inte föreslagit några lagändringar till följd av de bedömningar som gjorts. Remissinstanserna: Många remissinstanser betonar värdet av att Arvsfondsdelegationen har tillgång till allsidig verksamhetskunskap och anser att det är en grundläg- gande förutsättning för att satsningar både skall ske på rätt område och för att de skall få långsiktiga effekter. soinstitut, , Handikappförbudens Samarbetsorgan (HSO), (), Synskadades Riksför- bund (SRF) och Unga Allergiker tillstyrker förslaget att Arvsfondsdele- gationen skall vara en nämndmyndighet inom . kapporganisationerna är överlag mycket positiva med nuvarande ordning och vill inte se en byråkratisering av hanteringen med stödärenden. pekar även på betydelsen av att regeringen genom stödgivningen får kun- skap om organisationernas behov inför handikappolitiska ställningsta- Statskontoret, och Kammarkollegiet avstyrker förslaget om att Arvsfondsdelegationen skall vara en nämnd- De anger som främsta skäl emot en placering i att det finns en risk för sammanblandning av statens finanser och medel ur Allmänna arvsfonden. menar också att en sådan ordning går emot den strävan som finns att avlasta regeringen förvaltningsärenden. giet förordar i stället att Arvsfondsdelegationens uppgifter helt koncent- reras till Kammarkollegiet. anser att en lämplig lösning är en nämnd som stöder sig på en värdmyndighet. sionsverket, som inte yttrat sig över organisationen, delar utredarens upp- fattning om att kretsen av myndigheter som fördelar stöd ur fonden bör Skälen för regeringens förslag och bedömning: Viktiga kriterier vid val av organisationsmodell Medel ur Allmänna arvsfonden skall stimulera till verksamhet som inne- bär utveckling och att nya idéer prövas. Verksamheten skall ha ideell karaktär vilket innebär att stödet i första hand skall ges till organisationer som bedriver ideell verksamhet. Verksamheterna skall vidare vara till förmån för barn, ungdomar och personer med funktionshinder. Däri- genom blir de medel som fördelas ur Allmänna arvsfonden i första hand barn-, ungdoms- och handikapporganisationers medel för att utveckla och pröva nya idéer som kan vara till nytta för organisationernas mål- grupper. I detta ligger att målgruppernas upplevelse och erfarenheter av vad som är utvecklande och nyskapande har stor betydelse. Regeringen anser därför att den syn som målgruppernas organisationer har på All- männa arvsfonden och organisationen av dess stödgivande verksamhet måste väga tungt i sammanhanget. En myndighet som skall bedöma om projektansökningar är nyska- pande och utvecklande samt ha ansvar för övergripande uppföljning, utvärdering och erfarenhetsspridning av projekt behöver ha tillgång till god omvärlds- och verksamhetskunskap och goda omvärldskontakter. De tjänstemän/anställda som bereder ansökningar om medel ur Allmänna arvsfonden behöver, för att kunna presentera ett bra underlag för besluts- fattarna, fortlöpande kunna diskutera och inhämta synpunkter från perso- ner med god kunskap om och erfarenhet av de olika områdena. Dialogen underlättas om dessa tjänstemän/anställda finns i anslutning till fondens kansli. Goda omvärldskontakter är vidare till stor nytta vid erfarenhets- spridning samt vid uppföljning och utvärdering. Projektansökningar, den dialog som äger rum inför och under pågåen- de projekt samt resultat från drivna projekt genererar viktig kunskap för beslutsfattare som verkar inom berörda samhällssektorer. Denna kunskap kan på ett smidigt och effektivt sätt komma till nytta om den utvecklas i en miljö där den kan komplettera redan befintlig kunskap. Det innebär bl.a. att utvecklande och nyskapande verksamheter inom barn- ungdoms- och handikappområdet effektivt kan fylla en funktion inom ungdoms-, barn- och handikappolitiken om kunskapen på ett naturligt sätt kommer in i handläggares och beslutsfattares vardag. Handläggningen av ärenden måste ske på ett enhetligt sätt för att inte äventyra trovärdigheten och legitimiteten i prövningsförfarandet. Sprids ärendehanteringen finns en uppenbar risk att praxis inte blir enhetlig. Möjligheterna att väga behov mot varandra skulle även minska och upp- följningen och erfarenhetsspridningen försvåras. Dessutom överlappar målgrupperna varandra. Hantering av ansökningar kan därför kräva en samlad kunskap om de olika målgrupperna. Ytterligare ett viktigt kriterium vid val av organisationsmodell är att ge Allmänna arvsfonden en tydlig egen framtoning. Avsikten med detta är att bidra till att allmänheten blir medveten om vad Allmänna arvsfonden står för. En tydlig framtoning understryker även gränsdragningen mellan medel från arvsfonden och medel via anslagstilldelning. För många aktö- rer som hanterar projektansökningar kan leda till att arvsfondens fram- toning minskar eftersom det kan uppstå skillnader i handläggning och bedömningar. Verksamheten måste även vara kostnadseffektiv. Det innebär bl.a. att organisationen för Allmänna arvsfondens verksamheter inte skall göras mer kostsam än nödvändigt. Det innebär även att myndigheten måste ha kraft att verka och att utvecklas. All verksamhet med Allmänna arvsfonden måste kunna granskas på ett effektivt och meningsfullt sätt. Regeringen återkommer i avsnitt 6 till förslag om redovisning av bl.a. Allmänna arvsfonden och Arvsfondsde- legationens verksamhet. Arvsfondsdelegationen en nämndmyndighet inom Regeringen kan konstatera att arvsfondsutredningen i sin analys av All- männa arvsfondens och Arvsfondsdelegationens rättsliga ställning, redo- visning och revision inte har funnit några problem som i första hand bör lösas genom att förändra arvsfondsverksamheternas organisatoriska pla- cering. De förändringar som behöver genomföras kan lösas på annat sätt. Utredaren anser vidare att Arvsfondsverksamhetens olika uppgifter skiljer sig mycket åt och har få kontaktpunkter. De kan därför ligga på olika myndigheter. Regeringen har redan nu ett samlat ansvar för All- männa arvsfondens verksamheter. Det enda skälet för att sammanföra alla verksamheter vore att skapa en avgränsad enhet kring arvsfonds- frågorna. revisorer föreslog i förslaget till (Förs. 1999/2000:RR9) att verksamheter med Allmänna arvsfonden skulle slås samman i en myndighet. Revisorerna ansåg vidare att rege- ringen borde överväga att placera myndigheten utanför på motsvarande sätt som traditionella myndigheter under regeringen. Den nya myndigheten skulle i princip utformas och styras som andra myndigheter och därmed anpassas till den gällande förvaltnings- strukturen. Kammarkollegiet skulle dock på uppdragsbasis även fort- sättningsvis förvalta fonden. Däremot skulle den nya myndigheten före- träda fonden. Utredaren har övervägt denna modell och tre andra modeller som före- slogs av andra myndigheter när revisorers gransknings- rapport (1999/2000:2) remissbehandlades. Två av modellerna Arvs- fondsdelegationen som en nämndmyndighet hos Kammarkollegiet och Arvsfondsdelegationen som en nämndmyndighet hos en annan myndig- het samt den organisationsmodell som slutligen föreslogs, dvs. att Arvsfondsdelegationen borde vara en nämndmyndighet inom , har utretts närmare. I alla tre förslagen skulle Kammarkollegiets uppgifter vara oförändrade. Kriterier som god omvärlds- och verksam- hetskunskap, enhetlig handläggning, hög kostnadseffektivitet och tydlig framtoning av arvsfondsverksamheten har vägt tungt i de analyser som gjorts av utredaren. Utredarens skäl till att inte närmare utreda revisorers huvudförslag, dvs. en egen fristående myndighet för samtliga myndig- hetsuppgifter som rör arvsfonden, var att uppbyggnaden av en ny myndighet med begränsade uppgifter skulle bli dyr. Myndigheten skulle sannolikt bli alldeles för liten för att kunna anställa administrativ perso- nal, upprätthålla specialistkunskap samt ha beställarkompetens för kapi- talförvaltning. Utredaren ifrågasatte också förutsättningarna för lång- siktig livskraft hos en så liten myndighet. instämde och menade att inga nya småmyndigheter borde bildas eftersom det är kostsamt och ineffektivt. Statskontoret ansåg att myndigheten skulle bli för liten för att vara livskraftig. att Allmänna arvsfondens speciella karaktär lämpade sig bättre för ända- målsstyrning än resultatstyrning. Samtliga organisationsmodeller som övervägts i arvsfondsutredningen har brister. Enligt regeringens bedömning är det lättast att åtgärda dessa brister i den modell där Arvsfondsdelegationen är en nämndmyndighet inom . Kammarkollegiet saknar den verksamhetskun- skap och de omvärldskontakter som finns i . Denna kunskap är inte bara av stort värde vid beslutsfattandet utan även vid kansliets beredning av ansökningar, uppföljning och utvärdering samt erfarenhetsspridning. Kammarkollegiet har inte heller användning av den kunskap som stödverksamheten genererar inom myndigheten på samma sätt som eller en myndighet som vänder sig till barn, ungdom och/eller personer med funktionshinder har. Stödverksamhet utgör dessutom inte ett naturligt inslag i Kammarkollegiets ordinarie verksamhet. Det finns således nackdelar med att placera Arvsfondsdelegationen som nämndmyndighet inom Kammarkollegiet; nackdelar som kan påverka stödgivningen, uppföljningen, utvärderingen och erfarenhets- spridningen negativt. Det finns även argument som talar mot en placering av Arvs- fondsdelegationen utanför hos en annan värdmyn- dighet än Kammarkollegiet. Det finns risk för att Allmänna arvsfonden inte får en tillräckligt stark framtoning. Det kan vara svårt får allmän- heten att skilja på vad som är ordinarie verksamhet och verksamhet som finansieras med medel ur Allmänna arvsfonden. Ytterligare ett problem är avsaknad av en myndighet som ensam har verksamhetskunskap och omvärldskontakter som täcker alla målgrupper. Handikapporganisationer har i remissyttrandena framfört att de är nöjda med nuvarande ordning och vill att Arvsfondsdelegationen skall vara kvar inom . Regeringen förslår att Arvsfondsdelegationen även framöver skall vara en nämndmyndighet inom . Stor vikt har lagts vid att Arvsfondsdelegationen behöver ha tillgång till allsidig verksamhetskun- skap och god omvärldskunskap. Ytterligare ett skäl är att genom en sådan ordning tillförs den kunskap som stödverksam- heten genererar. Att organisationerna uppskattar den ordning som gäller och att Allmänna arvsfondens framtoning bäst gynnas av att vara en del av , framför att vara en mindre del av en annan myn- dighets verksamhet, har också vägts in i regeringens ställningstagande. Arvsfondsverksamheten vid Kammarkollegiet, dvs. att företräda och förvalta fonden, berörs inte av förslaget. Regeringens uppgifter i form av en samlad redovisning, som även inkluderar kommande satsningar och prioriteringar, till förändras inte heller. Enligt regeringens bedömning bör dock mer uppmärksamhet ägnas åt uppföljningen av Kammarkollegiets förvaltning av Allmänna arvsfonden, eftersom fonden saknar företrädare i förhållande till Kammarkollegiet. Tydligare rollfördelning mellan regeringen och Arvsfondsdelegationen Utredaren har lämnat en rad förslag på hur Arvsfondsdelegationen och delegationens verksamhet kan styras upp. Statskontoret har framhållit att om skall fortsätta vara värdmyndighet för Arvsfonds- delegationen är det angeläget att formerna blir sådana att Arvsfondsdele- gationens självständighet är tydlig. Statskontoret ifrågasätter t.ex. om regeringen skall fatta beslut i enskilda ärenden. Regeringen delar i stort dessa bedömningar och anser att Arvsfonds- delegationens roll som egen myndighet i behöver stär- kas och bli tydligare. Regeringen föreslår att Arvsfondsdelegationen skall besluta om och ansvara för all verksamhet som rör stöd. Delegationen skall vidare svara för uppföljning, utvärdering och erfarenhetsspridning samt information om Allmänna arvsfondens verksamhet. Det ger Arvs- fondsdelegation möjlighet att självständigt utveckla sin verksamhet. Regeringen kommer genom denna ordning inte att fatta några beslut i ärenden som rör fördelning av stöd. Rollfördelningen mellan regeringen och Arvsfondsdelegationen blir därigenom tydligare som beslutsprocessen renodlas. Förslaget innebär att regeringen har kvar upp- gifterna att redovisa verksamheten till genom den årliga skri- velsen samt att redovisa inriktning och prioriterade områden för det kommande budgetåret. Inriktningen och de prioriterade områden som anges i skrivelsen kommer tillsammans med ändamålsbestämmelserna att vara styrande för Arvsfondsdelegationen när delegationen skall besluta om stöd. Enligt förordningen (1994:952) om Allmänna arvsfonden kan rege- ringen överlämna till en annan myndighet att pröva frågor om stöd för ett särskilt angivet ändamål. Regeringen anser att andra myndigheter än Arvsfondsdelegationen även fortsättningsvis skall kunna ges möjlighet att fördela stöd ur Allmänna arvsfonden. Skälet till detta är att det finns exempel på stödgivning från andra myndigheter än Arvsfondsdelegatio- nen som på grund av myndigheters speciella kunskaper gett bra effekter när det gäller att utveckla och skapa nya verksamheter för aktuella mål- grupper. En förutsättning för att en annan myndighet skall få fördela stöd är dock att det finns särskilda skäl. Det kan t.ex. gälla när satsningar inom ett särskilt angeläget område kan förväntas ge bättre effekter om en annan myndighet än Arvsfondsdelegationen fördelar stödet. Begräns- ningen föreslås dels för att arvsfondens profil skall vara tydlig, dels för att undvika oklarhet om den grundläggande skillnaden mellan medel ur arvsfonden och statliga anslag. Kretsen av myndigheter som fördelar stöd ur fonden bör av samma skäl begränsas. Regeringen delar utredarens uppfattning att det i vissa fall kan vara bättre att komplettera Arvsfonds- delegationens kansli med personer med erfarenhet och kompetens som är anpassad för det särskilda behovet. Arvsfondsdelegationen har inte rätt att besluta att myndigheter under regeringen skall utföra vissa uppgifter. Det måste därför vara en uppgift för regeringen att besluta om delegering av stödärenden till en annan myndighet och de följdändringar som ett sådant beslut kan aktualisera i respektive myndighets instruktion. Besluten skall avse en bestämd tids- period. Regeringen anser dock att ärenden som innebär att en annan myndighet skall besluta i stödärenden endast skall kunna föreslås av Arvsfondsdelegationen. Skälet till detta är att regeringens roll i stödären- den skall minimeras i syfte att stärka Arvsfondsdelegationens roll som stödgivande myndighet. Arvsfondsdelegationen beslutar därför om stö- dets omfattning. Förslaget om att en annan myndighet än Arvsfondsdelegationen skall Prop. 2002/03:136 kunna fördela stöd om det finns särskilda skäl leder till ändringar i 2 § förordningen om Allmänna arvsfonden. Myndigheter som fördelar stöd ur Allmänna arvsfonden måste ge fonden en tydlig framtoning. Arvsfondsdelegationen bör därför ta fram en enhetlig modell för hanteringen av stödärenden som myndigheterna skall tillämpa vid stödgivning från Allmänna arvsfonden. Regeringen föreslår att den personal som skall handlägga stödärenden och andra ärenden åt Arvsfondsdelegationen skall samlas i ett särskilt kansli inom . Syftet med denna förändring är att ytterli- gare stärka Arvsfondsdelegationens ställning som egen myndighet och att ge Allmänna arvsfonden en tydlig framtoning. Regeringen anser vidare att kansliet bör bilda en egen enhet. Den föreslagna ordningen ger bättre förutsättningar för att garantera en enhetlig policy i hanteringen av stödärenden. Den främjar även samord- ning och överblick samt bryter invanda beteenden och tankesätt. Den underlättar också möjligheten att ta fram, vidareutveckla och genomföra en gemensam samlad strategi för uppföljning och utvärdering, informa- tion och erfarenhetsspridning, se avsnitt 7.1. Ett särskilt kansli främjar dessutom att ansökningar prövas utifrån ett helhetsperspektiv. Målgrup- perna kan överlappa varandra och vad som är utvecklande och nyska- pande för t.ex. barn och unga med funktionshinder är en fråga som berör både dem som har kunskap om barn och unga och dem som har kunskap om personer med funktionshinder. Kansliets tillgång till verksamhetskunskap, omvärldskontakter och effektiva beredningsprocesser som finns i , bör ordnas genom att arbetsrutinerna hos de tjänstemän som skall hantera stödären- den och verksamheten runt dessa utvecklas. Arbetsformer och rutiner bör även utvecklas så att får tillgång till den kunskap som stödverksamheten genererar. Det kan ske på olika sätt t.ex. genom att det skapas naturliga ingångar till de departement som svarar för Allmänna arvsfondens målgrupper. Men det måste också finnas öppningar till andra berörda delar av . Arvsfondsdelegationens sammansättning regleras i förordningen (1994:952) om Allmänna arvsfonden. Delegationen består av högst sju ledamöter. Ledamöterna utses av regeringen för en bestämd tid. Rege- ringen utser även ordförande och vice ordförande för en bestämd tid. har praxis varit att ledamöterna hämtats endast från även om det uttryckligen inte finns någon sådan begränsning i förordningen. Regeringen föreslår att Arvsfondsdelegationen skall få en bredare sam- mansättning än den har , från att enbart bestå av ledamöter från till att också bestå av andra ledamöter som inte arbetar Förändringen görs för att garantera en bättre insyn i Förändringen är också tänkt att Prop. 2002/03:136 stärka Arvsfondsdelegationens legitimitet och effektivitet. från t.ex. andra myndigheter än utökar dessutom Arvs- fondsdelegationens kompetens och omvärldskontakter. För att stärka Arvsfondsdelegationens ställning som egen myndighet skall en majoritet av ledamöterna utgöras av ledamöter som inte arbetar i Regeringskans- liet. Ordföranden skall utses bland ledamöterna som kommer från . Kännetecknande för alla ledamöter skall vara att de har hög kompetens om en eller flera av Allmänna arvsfondens målgrupper. Det kan vara per- soner som verkar inom organisationer eller representanter för myndig- heter som verkar inom områden som motsvarar fondens målgrupper. Gemensamt bör vara att personerna har god överblick, verksamhetskun- skap och goda omvärldskontakter. Ledamöterna som arbetar utanför bör också kunna bidra till att göra Allmänna arvsfon- den känd hos allmänheten. Regeringen föreslår vidare att det fortsättningsvis skall framgå av lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden att det skall vara en uppgift för regeringen att utse ledamöterna i . Förordnan- dena bör vara på högst med möjlighet till förlängning. Det är vik- tigt att i detta sammanhang beakta kriterier som kontinuitet, erfarenhet och kunskap. Dessa kriterier bör dock vägas mot behovet av nytänkande, föryngring och utveckling. Arvsfondsdelegationen bör även ha möjlighet att knyta till sig utomstående sakkunskap när det behövs en speciell kompetens. Det kan antingen vara en person från eller en person utifrån. Sådana sakkunniga bör ha förslags- och yttranderätt men inte beslutanderätt. Förslagen om Arvsfondsdelegationens sammansättning och att regeln om att regeringen skall utse ledamöter till Arvsfondsdelegationen flyttas till lagen om Allmänna arvsfonden leder till ändringar i 4 § förordningen om Allmänna arvsfonden. Förordnandenas begränsningar och möj- ligheten att utse sakkunniga bör också leda till ändringar i förordningen om Allmänna arvsfonden. Delegation av Arvsfondsdelegationens ärenden Nämndmyndighetsformen förutsätter ett kollektivt beslutsfattande och därmed ett kollektivt ansvarstagande för fattade stödbeslut och andra åtgärder. De av regeringen utsedda ledamöterna bör med andra ord fullt ut följa och påverka arbetet. Det leder till att omfattningen av delegation av ärenden till ordföranden och andra ledamöter bör begränsas. Detta bör vara vägledande när Arvsfondsdelegationen beslutar om sin arbetsord- ning. Regeringens förslag: Kammarkollegiet skall till regeringen lämna en redovisning för kapitalförvaltningen av Allmänna arvsfon- dens tillgångar som avser det senast avslutade räkenskapsåret. visningen skall lämnas i Kammarkollegiets årsredovisning. Regeringens bedömning: I och med att Kammarkollegiet åläggs att i sin egen årsredovisning lämna en redovisning för sin förvaltning av Allmänna arvsfonden kommer också denna att bli föremål för Riksre- visionens granskning inom ramen för årlig revision enligt lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. Någon särskild bestämmelse om granskning av Kammarkollegiets förvaltning behöver därför inte införas. I förordningen (1994:952) om Allmänna arvsfonden avser rege- ringen införa en ändring så att det framgår att donationsförordningen (1998:140) bör tillämpas på Kammarkollegiets redovisning för kapi- talförvaltningen av Allmänna arvsfondens tillgångar. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslog dock att Kammarkollegiets redovisning av kapitalförvaltningen av Allmänna arvsfondens tillgångar skulle ske enligt bestämmelserna i årsredovis- ningslagen (1995:1554) och att granskning av Kammar- kollegiets redovisning skulle regleras i lagen (1994:243) om Allmänna Remissinstanserna: , , Kammarkollegiet anser att det finns goda skäl att lämna en årsredovisning enligt årsredovisningslagen för kapital- förvaltningen av fonden. Den verksamhet med Allmänna arvsfonden som bedrivs vid kollegiets arvsfondsenhet och fondbyrå bör inte förändras. Skälen för regeringens förslag: Allmänna arvsfonden, som är en självständig och självägande förmögenhetsmassa av allmännyttig karak- tär, är en egen juridisk person. Dess förmögenhet har redovisats bland statens tillgångar i årsredovisningen för staten. Lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden saknar egna regler om redovisning eller revi- sion av fonden. Allmänna arvsfonden omfattas inte heller av andra gene- rella regler om revision för juridiska personer. Den faller vidare, med undantag för vad som nämnts om årsredovisningen för staten, utan- för området för statlig redovisning och revision. Regeringen anser att Allmänna arvsfonden i någon form skall vara föremål för revision. Skälen till detta är dels Allmänna arvsfondens stora tillgångar, dels att det krävs en ansvarsfull förvaltning av de medel som efterlämnats till Allmänna arvsfonden. kapitalförvaltningen av Allmänna arvsfonden men lämnar inte någon särskild redovisning över denna. Därmed sker inte heller någon närmare granskning av förvaltningen. Regeringen föreslår att Kammarkollegiet skall lämna en redo- visning till regeringen. Redovisningen skall upprättas enligt de bestäm- melser som gäller på det statliga området och lämnas i Kammarkollegiets Prop. 2002/03:136 årsredovisning.