prop · GQ0389 · 2003-03-20 00:00:00 — Särskilda krav bör ställas på kvaliteten i de uppgifter som lämnas på utlåtandet för hel sjukskrivning. Ett sådant läkarutlåtande bör utformas på så sätt att det utförligt skall motiveras varför arbetsförmågan är helt nedsatt. Det skall även särskilt anges vari nedsättningen av arbetsförmågan består. Dessut- om bör det uppges varför den försäkrade av medicinska skäl bör avhålla sig helt från arbete. Det bör därutöver krävas att läkaren närmare skall ange hur han eller hon har kännedom om den försäkrades arbetsförhål- landen. De ökade kraven på det medicinska underlaget vid hel sjukskriv- ning innebär dock inte att kraven vid deltidssjukskrivning skall minska i jämförelse med vad som gäller . Enligt nuvarande bestämmelser åligger det den försäkrade enligt 3 kap. 8 § AFL att ge in ett särskilt läkarutlåtande senast från och med den tjugoåttonde dagen efter sjukanmälningsdagen. Riksförsäkringsver- ket har med stöd av ett bemyndigande meddelat vissa undantag från den- na skyldighet. Om det behövs för att kunna bedöma i vilken utsträckning den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt på grund av sjuk- dom bör i stället gälla att inhämtar ett särskilt läkarut- Regeringen anser att huvudregeln bör vara att det är en läkare . 2002/03:89 med fördjupad utbildning i försäkringsmedicin som utfärdar ett sådant Avsikten är att utbildningen i försäkringsmedicin skall förstärkas (se avsnitt 5.6). Det kommer dock att ta innan den avsedda ut- bildningen får fullt genomslag vid sjukskrivning av försäkrade. Reger- ingen eller den myndighet regeringen bestämmer bör meddela närmare föreskrifter om särskilt läkarutlåtande samt om krav på den intygsskri- vande läkarens kompetens. Övriga frågor om beslutsunderlag Regeringens förslag: Skyldigheten för en försäkrad att vid en viss tidpunkt inkomma med en skriftlig särskild försäkran skall upphöra att I stället skall en sådan försäkran ges in om Ersättning skall lämnas för en försäkrads och en läkares kostnader i samband med avstämningsmöten i enlighet med vad som fastställs av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Regeringens bedömning: Det är angeläget att könsperspektivet uppmärksammas och beaktas när beslutsunderlag tas fram. För att underlätta för bl.a. läkare att avsätta tid för avstämningsmö- ten bör ersättning betalas ut. Ersättningen bör utges i form av ett tim- Det är viktigt att samtliga intygsskrivande läkare får kännedom om det förändrade synsätt på sjukskrivning som denna proposition avser Lämpliga informationsinsatser bör därför övervägas. mationen bör lämpligen rikta sig även till de försäkrade och arbets- Promemorians bedömning i frågan om ersättning för den tid läkare avsätter för deltagande i avstämningsmöten överensstämmer med reger- Remissinstanserna: De remissinstanser som tagit upp frågan instäm- mer i bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som nämnts i avsnitt 5.4 skall den försäkrade lämna en skriftlig försäk- ran för sjukpenning i samband med ett sjukdomsfall och en skriftlig sär- skild försäkran för att styrka nedsättningen av arbetsförmågan på grund av sjukdom senast från och med den tjugoåttonde dagen efter sjukanmäl- har vid ett flertal uppföljningar upp- märksammat att den senare försäkran inte tillför ärendet några ytterligare uppgifter som inte redan finns. Mot bakgrund av vad som framkommit vid bl.a. dessa uppföljningar föreslår regeringen att lagregleringen av skyldigheten att inkomma med en skriftlig särskild försäkran bör upphöra att gälla. Regeringen föreslår i stället att den för- säkrade skall lämna in en särskild försäkran när begär Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör utfärda föreskrifter om när en skriftlig särskild försäkran skall begäras av den Prop. 2002/03:89 försäkrade. Att själva bestämmelsen föreslås bli upphävd innebär således inte att regeringens uppfattning har ändrats vad gäller värdet och behovet av en skriftlig särskild försäkran. Syftet med regeringens förslag är en- bart att ge socialförsäkringsadministrationen större möjlighet att satsa på kvalitet i stället för kvantitet i sitt arbete med sjukfallen. Flera remissinstanser har framfört att det är angeläget att finansieringen i samband med avstämningsmöten tryggas så att bristande ekonomiska resurser inte hindrar att dessa möten kommer till stånd. Avstämningsmö- tena kan bli helt avgörande för att skall få tillgång till ett fullgott bedömningsunderlag i samband med sjukskriv- ning och rehabilitering. I dessa fall är det nödvändigt att även den intygs- skrivande läkaren och företagsläkaren medverkar i avstämningsmötet. För att underlätta för läkare och framför allt deras arbetsgivare att av- sätta tid för avstämningsmötena bör enligt regeringens uppfattning er- sättning för dessa läkarinsatser betalas ut. Ersättningen bör utges i form av ett timarvode. Även försäkrade kan ha kostnader med anledning av ett avstämnings- möte. Regeringen anser att sådan ersättning bör lämnas i enlighet med vad som fastställs av regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer. Skillnader i beslutsunderlaget för kvinnor respektive män var lika många kvinnor som män sjukskrivna. Där- efter har kvinnornas andel av de sjukskrivna ökat successivt. Kvinnors förvärvsfrekvens har sedan bör- jan av varit oförändrad. Den motsvarar av arbets- kraften. Kvinnornas ökande andel av sjukfallen kan således inte förklaras av ett högre arbetslivsdeltagande. Den sjukdomstyp som har ökat krafti- gast bland de långvarigt sjukskrivna är de psykiska sjuk- domarna. Särskilt dramatisk har denna utveckling varit bland kvinnorna där andelen långtidssjukskrivna för psykisk ohälsa har ökat från . Den främsta orsaken till sjukskrivning bland kvinnor är dock fortfarande sjukdom i rörelseorganen. I , män och sjukfrånvaro (RFV Redovisar 2001:5) redovisas föl- jande. Med största sannolikhet är det redan kända faktorer t.ex. arbets- miljön som förklarar att kvinnor har betydligt högre sjukfrånvaro än män. Mekanismerna bakom kvinnornas högre sjukfrånvaro har troligtvis förstärkts . Ett exempel på detta är den försämrade arbetsmiljön inom den offentliga sektorn med verksamheter som vård, omsorg och skola, där kvinnorna är kraftigt överrepresentera- de. I budgetpropositionen (utgiftsområde 10, avsnitt 2.6.3) före- slås att målet för ökad hälsa i arbetslivet skall vara att frånvaron från ar- betslivet på grund av sjukskrivning skall halveras . lellt skall antalet nya sjuk- och aktivitetsersättningar minska. skall även tas till den demografiska utvecklingen . I pro- positionen anges vidare att det vid arbetet med att halvera sjukskriv- ningarna särskilt måste fokuseras på kvinnors arbetsplatser, arbetsmiljöer och arbetsvillkor. Vidare anges att det är viktigt att målet följs upp årli- gen och att särskild uppmärksamhet bör riktas mot utvecklingen av kvin- nors ohälsa. i har tagit upp frågan om sjuk- skrivningslängd och partiell sjukskrivning i rapporten , kön och agenda formella och reella beslut vid kvinnors och mäns ohäl- sa (2002). Det konstateras att de skillnader som visade sig föreligga i be- dömningen mellan kvinnor och män var mycket konsekventa, och att det av allt att döma tycks finnas underliggande strukturer i samhället och socialförsäkringen som medverkar till dessa skillnader. Sådana strukturer förefaller vara vissa av socialförsäkringens beslutsstrukturer där tidiga individuella beslut i beslutsprocessen om rätt till sjukpenning tenderar att befästa ett visst beslutsmönster. Detta visade sig vara särskilt påtagligt vid deltidssjukskrivning, där inledande individuella beslut om rätt till sjukpenning gav intryck av att vara avgörande för de slutliga utfallen, trots ett formellt stort handlingsutrymme i den efterföljande besluts- processen. Även om beslutsstrukturerna inte aktivt medverkar till att kvinnor och män bedöms olika vid deltidssjukskrivning tycks dock dessa medverka till att initiala skillnader i bedömningen befästs under hela be- slutsprocessen. Frågan om hur avgörande beslutsstrukturerna är för sjuk- skrivningar och arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder är dock svår att besvara, eftersom det i stor utsträckning saknas studier av den försäk- rades möten med läkaren respektive . I den i avsnitt 5.2 nämnda rapporten från samt i en rapport från forskning inom samhällsve- tenskap (CUFS) vid (2001) har frågan om par- tiell sjukskrivning studerats närmare. Av framgår att kvinnor har en något högre andel partiella sjukdagar jämfört med män. Av rapporten från framgår däremot att en så stor andel som av de partiellt sjukskrivna i och Västerbot- tens län var kvinnor. Enligt regeringens uppfattning är det mot denna bakgrund angeläget att könsperspektivet uppmärksammas och beaktas när beslutsunderlag tas fram. Det kan gälla t.ex. vid bedömning av s.k. symtomdiagnoser (se avsnitt 5.3). Det kan även gälla i samband med en utredning om möjlig- heterna att ta till vara en restarbetsförmåga vid sjukskrivning. Regeringen anser att det är viktigt att samtliga intygsskrivande läkare får kännedom om det förändrade synsätt på sjukskrivning som denna propo- sition avser att uppnå. Det gäller främst vid de tillfällen den försäkrade tar initiativ till sjukskrivning, men då läkaren är tveksam eller avvisande. Lämpliga informationsinsatser kommer därför att övervägas för att ge läkaren stöd i dessa situationer. Informationen bör betona de stora risker- na för passivisering vid långa sjukskrivningar. Informationen om det för- ändrade synsättet på sjukskrivning kommer att rikta sig även till de för- säkrade och arbetsgivarna. Förstärkt utbildning i försäkringsmedicin Regeringens bedömning: De intygsskrivande läkarnas utbildning i försäkringsmedicin bör förstärkas. I ett första skede bör utbildningsin- satserna inriktas på dels en kortare utbildning som vänder sig till alla läkare, dels en utbildning som ger fördjupade kunskaper i försäk- Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker att utbild- ningen i försäkringsmedicin förstärks. att grundutbildningen i arbetsmiljökunskap för läkare bör förstärkas. och framför att en ut- bildningssatsning av den omfattning som är nödvändig inte låter sig gö- ras så snabbt. Förbunden anser dock att behovet av utbildning är mycket stort och att en utbildningssatsning är absolut nödvändig för att det skall finnas utsikter att nå framgång. anser att den för- djupade utbildningen i försäkringsmedicin riktad till vissa läkare inte skall genomföras utan att resurserna i stället bör riktas till alla läkare som har behov av en sådan fördjupad utbildning. Skälen för regeringens bedömning: Det finns inte någon allmänt vedertagen definition av begreppet försäkringsmedicin. säkringsmedicinsk forskning en litteraturgenomgång (Rapport 2000:1) från Försäkringsmedicinskt Centrum och nämns Försäkringsmedicin är vetenskapen om hur diagnostistik, behandling och förebyggande av sjukdom påverkar och påverkas av försäkrings- förmåner som är baserade på medicinska kriterier. I budgetpropositionen (utgiftsområde 10, avsnitt 2.6.3) framhål- ler regeringen att de intygsskrivande läkarnas utbildning i försäkrings- medicin behöver förbättras. Den nuvarande utbildningen är mycket be- gränsad till omfattningen. För att förbättra situationen har ett resurstill- skott på avsatts respektive 2004. satser bör kunna påbörjas . Det handlar dels om en kortare allmänt utformad utbildning avsedd för flertalet läkare som utfärdar intyg, dels en påbyggnadsutbildning riktad till läkare som behö- ver fördjupa sina kunskaper inom området. Denna utbildning bör vända sig till de läkare som avser använda för att inhämta Regeringen anser vidare att det är viktigt att utbild- ningen i försäkringsmedicin stärks under läkarutbildningens alla delar. Som tidigare nämnts finns det ofta brister i läkarintyg och läkarutlå- Dessa brister kan antas bero på att läkaren har otillräckliga kun- skaper i försäkringsmedicin. Det är naturligtvis inte enbart detta som gör att många intyg och utlåtanden är ofullständiga. läkares arbetsförhållanden t.ex. tidsbrist kan vara ett skäl till att inty- gen inte alltid håller den kvalitet som är önskvärd. Det kan enligt regeringens mening inte vara realistiskt att tänka sig att alla intygsskrivande läkare skall ges möjlighet att under den närmaste tiden inhämta de relativt omfattande kunskaper i försäkringsmedicin som I ett första skede bör därför utbildningsinsatserna inriktas på dels Prop. 2002/03:89 en kortare utbildning som vänder sig till alla läkare, dels en utbildning som ger fördjupade kunskaper i försäkringsmedicin. För att lägga grund till ett nytt förhållningssätt vid sjukskrivning krävs att helst alla intygsskrivande läkare ges möjlighet att delta i någon form av allmän utbildning i försäkringsmedicin. Antalet läkare uppgår till ca 25 000 och flertalet av dessa utfärdar intyg eller utlåtanden. Läkare inom primärvården står för merparten av de utfärdade intygen och utlå- tandena. En allmän utbildning som skall kunna nå dessa läkare bör vara utformad på ett enhetligt sätt. En första utbildningsomgång bör genomföras regionalt. Utbildningen bör därefter föras ned på lokal nivå. För att tillgodose behovet i vissa fall av kompletterande intyg efter en viss tids sjukskrivning behövs enligt regeringens uppfattning även en mer omfattande utbildning i försäkringsmedicin. Utbildningen bör vända sig till läkare som vill fördjupa sina kunskaper i försäkringsmedicin. Läkarna inom företagshälsovården är i regel väl införstådda med arbetsplatsens möjligheter att hjälpa den som är sjuk att återgå i arbete. Företagsläkarna har därmed bäst förutsättningar att ge arbetsgivaren och den försäkrade ett medicinskt stöd. Utbildningen bör därför särskilt inrik- tas mot denna grupp av läkare. Eftersom primärvården utgör basen i häl- so- och sjukvården bör även utbildningen av läkare inom primärvården prioriteras. Som framgår av avsnitt 5.4 anser regeringen att väsentligt fler avstämningsmöten bör komma till stånd. Dessa kan jämföras med den multidisciplinära bedömning som förekommer bl.a. hos företagshälso- vården, hos vilken arbetet med patienterna i många fall bedrivs i team. Mot den bakgrunden kan det i vissa fall vara befogat att låta även andra yrkeskategorier än läkare kunna få del av utbildningen i försäkringsme- dicin. har fått i uppdrag (dnr S2003/1501/SF) att i samråd med och efter kontakt med klargöra omfattningen av utbildningsbe- hovet, utarbeta utbildningsmaterial samt initiera och ansvara för att de ovan nämnda utbildningsinsatserna genomförs. Inriktningen är att de första utbildningsinsatserna skall påbörjas . Det är enligt regeringens uppfattning viktigt att könsperspektivet uppmärksammas och beaktas i samband med utbildningsinsatserna. Forskning och utveckling hör nära samman med de aktuella utbild- ningarna. Det är därför angeläget att hitta former som leder till en forsk- ningsmässig, yrkesmässig och akademisk kompetenshöjning i försäk- ringsmedicin. I nämnda uppdrag ingår även att i samverkan med skall verka för att forskning och utveck- ling inom området försäkringsmedicin stärks. Fler försäkringsläkare samt en ändrad roll för dessa Regeringens bedömning: Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om behörighetskrav och arbetsuppgifter för försäkringsläkare samt om ut- bildning av dessa. Fler försäkringsläkare bör anställas hos försäkringskassorna för att öka kvaliteten vid den medicinska bedömningen. Försäkringsläkarnas arbetsuppgifter bör preciseras ytterligare. gifterna bör i ökad utsträckning inriktas mot mer direkta insatser för att minska sjukfrånvaron. Försäkringsläkarna bör också ha en nyckel- roll i utbildningen i försäkringsmedicin. bör ges en samordnande roll för att stödja Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstanser tillstyrker att yt- terligare försäkringsläkare tillförs socialförsäkringsadministrationen samt att försäkringsläkarnas roll ändras så att de skall arbeta mer aktivt med de Detta skall ske bl.a. genom en mer utvecklad dialog i samband med längre sjukskrivningsfall. Skälen för regeringens bedömning: I budgetpropositionen (utgiftsområde 10, avsnitt 2.6.3) framhåller regeringen att fler försäk- ringsläkare behöver anställas på försäkringskassorna för att öka kvalite- ten vid den medicinska bedömningen av det stora antalet långtidssjuk- Det är också nödvändigt att försäkringsläkarnas roll ändras så att de i fortsättningen arbetar mer aktivt med de intygsskrivande läkar- na, bl.a. genom en mer utvecklad dialog i samband med längre sjuk- Det är nödvändigt att ges en sam- ordnande roll för att stödja försäkringsläkarna. fanns det sammanlagt 427 försäkringsläkare hos försäk- De arbetade i genomsnitt . går av budgetpropositionen bedömer regeringen att det behövs ytterligare ca 100 försäkringsläkare med halvtidsanställning. satts ca för detta ändamål. Detta innebär en resursök- ning med , mätt i tillgänglig arbetstid. 2003 har det avsatts för ett ökat antal försäkringslä- Enligt 18 kap. 15 § AFL har försäkringsläkarna följande uppgifter: I en allmän försäkringskassa skall det finnas en eller flera försäkrings- läkare och försäkringstandläkare för att hjälpa med medicinsk och odontologisk sakkunskap och verka för ett gott samar- bete mellan och de läkare och tandläkare som är verksamma inom område. Regeringen anser att försäkringsläkarnas arbetsuppgifter bör preciseras Uppgifterna bör förutom att verka för ett gott samarbete i ökad utsträckning inriktas mot mer direkta insatser för att minska sjuk- Exempelvis bör försäkringsläkarna arbeta mer aktivt med in- tygsskrivande läkare än vad som i regel är fallet . De bör också ha en nyckelroll i utbildningen både i de kommande nyhetsutbildningarna Prop. 2002/03:89 och i de löpande utbildningarna. De bör således medverka i kompetens- utvecklingen för intygsskrivande läkare. Dessutom bör Riksförsäkrings- verket ges en samordnande roll för att stödja försäkringsläkarna. bör enligt regeringens uppfattning svara för att även försäkringsläkarna kontinuerligt ges möjlighet att delta i relevanta utbildningar. Dessa bör bedrivas dels i form av centrala utbildningar på riksnivå för att föra ut övergripande riktlinjer och anvisningar vad gäller t.ex. kvalitetsfrågor vid bedömning av rätten till sjukpenning, dels i form av utbildningar på lokal och regional nivå för att främja idéutbyte mellan de lokalt verksamma försäkringsläkarna och de intygsskrivande läkarna. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet regeringen be- stämmer att meddela närmare föreskrifter om behörighetskrav och ar- betsuppgifter för försäkringsläkare samt om utbildning av dessa. I regleringsbrevet har fått i uppdrag att se över om det finns behov av att göra förändringar av det tillsynsansvar som gäller försäkringsläkarna. Samråd skall ske med . Uppdraget skall redovisas . De föreslagna åtgärderna för att öka precisionen vid sjukskrivning bör enligt regeringens bedömning kunna få följande följder. En ökad betoning av den medicinska grunden för sjukskrivning leder till att intygsskrivande läkare får en allmänt ökad medvetenhet om vad intygandet innebär. Den ökade medvetenheten leder till ökad precision vid sjukskrivning och medför därigenom att antalet slentrianmässiga sjukskrivningar minskar. Förslagen om avstämningsmöten och särskilda läkarutlåtanden som komplement till dessa leder till ett förbättrat beslutsunderlag. Därmed ökar förutsättningar för att läkare i primärvården får färre återbesök med det huvudsakliga syftet att förlänga sjukskrivningen. Detta bidrar till att underlätta arbetssituationen för dessa läkare och tid frigörs för deltagande i avstämningsmötena. Regeringen bedömer att det genom de föreslagna åtgärderna ges ökade förutsättningarna att kunna minska sjukfrånvaron. Om andelen heltids- sjukskrivningar minskar och därigenom andelen deltidssjukskrivningar ökar, minskar kostnaderna för sjukfrånvaron (allt annat lika). Det finns även skäl att anta att sjukfallens längd kan minska, eftersom man genom den kontinuerliga kontakten med arbetsplatsen torde bli mer observant på vilka arbetsuppgifter man kan respektive inte kan utföra. Genom en ökad andel deltidssjukskrivningar och genom kortare sjukskrivningsperioder minskar även risken för passivisering. Det är vanskligt att på detta stadium bedöma storleken eller omfatt- ningen av den förväntade minskningen av sjukfrånvaron, eftersom ut- vecklingen även påverkas av övriga åtgärder som genomförs för att minska sjukfrånvaron. De föreslagna åtgärderna i denna proposition syf- tar i stor utsträckning till att förändra kunskapsnivån och förhållningssät- tet hos de olika aktörerna i sjukskrivningsprocessen. svårt att i förväg ha en uppfattning om i vilken utsträckning detta kom- Prop. 2002/03:89 mer att ske. I avsnitt 4.1 har utvecklingen av sjukfrånvaron och sjukförmånerna be- skrivits närmare. Av beskrivningen framgår att andelen deltidssjukskriv- ningar har ökat påtagligt . Det finns fog att anta att detta kan ha samband med den uppmärksamhet möjligheterna att sjuk- skriva på deltid fått , t.ex. vid presentationen av budget- propositionen . Man kan göra olika antaganden om hur andelen deltidssjukskrivningar kan komma att utvecklas . Andelen skulle kunna antas uppgå till och de sjukfall som annars skulle ha avsett hel sjukskrivning skulle kunna förkortas . Med dessa antaganden skulle det sammanlagda antalet nettosjukpenning- dagar vara lägre i jämförelse med oförändrad fördelning mellan hel- och deltidssjukskrivning. Detta motsvarar en minskning av utgifter- na för sjukpenning med ca . Om andelen deltidssjuk- skrivningar i stället antas öka till skulle antalet nettosjukpen- ningdagar vara lägre (med samma antagande om förkortning av sjukfallen). Detta skulle innebära en minskning av utgifterna för sjuk- penning med ca . Som påpekats i avsnitt 5.2 ligger de föreslagna åtgärderna om ökad användning av deltidssjukskrivning samt övriga föreslagna åtgärder i denna proposition i linje med regeringens sysselsättningsmål att 80 pro- cent av befolkningen skall vara sysselsatt . Förslaget om att ge läkare ersättning för deltagande i avstämningsmö- ten kan få följande kostnadskonsekvenser. Det antal avstämningsmöten som kan bli aktuellt är svårt att uppskatta, eftersom det kommer att bestämmas dels av i hur många sjukfall ett sådant möte bör aktualiseras, dels på de praktiska möjligheterna att genomföra mötet. Regeringens beräkningar innebär att kostnaderna för läkares medverkan i avstämningsmötena beräknas uppgå till ca . 6.1Förslag om obligatorisk rehabiliteringsutredning Regeringens förslag: Rehabiliteringsutredning enligt 22 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall vara obligatorisk. förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Till skillnad från regeringen föreslår utredningen bl.a. att rehabiliterings- utredningen fortsättningsvis skall benämnas rehabiliteringsunderlag, att underlagets innehåll skall regleras i lag, att underlaget skall innehålla ett yttrande från företagshälsovården och att en avgift skall tas ut av de ar- betsgivare som kommer in för sent med underlaget. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag i stort. Det är dock endast ett fåtal instanser som uttalar sig speci- fikt om förslaget i den del det innebär att möjligheten tas bort för arbets- givaren att avstå från att påbörja en rehabiliteringsutredning om det fram- står som obehövligt. En övervägande andel av de remissinstanser som kommenterat utredningens förslag tillstyrker att rehabiliteringsunderlaget skall innehålla ett yttrande från företagshälsovården. Detta gäller exem- pelvis , , , , och . Remissopinionen är delad vad gäller att en försening- savgift skall tas ut om rehabiliteringsunderlaget inte kommer in . LO, TCO och HSO tillhör dem som tillstyrker förslaget i denna del. Avstyr- ker gör bl.a. , och Svenska kommunförbun- det. Skälen för regeringens förslag: