prop · GQ03106 · 2003-03-17 00:00:00 — Om en skönstaxering som avses i 2 § 2 innefattar utnyttjande, helt eller delvis, av ett vid tidigare taxering fastställt underskott av en när- ingsverksamhet eller i inkomstslaget tjänst, skall skattetillägg beräknas på ett underlag av en fjärdedel av den minskning av underskottet som skönstaxeringen medfört. Lagrådet finner att rubriken före denna paragraf (Invändningar från den skattskyldige) lämpligen kan utgå, eftersom vad som behandlas i paragrafen utan svårighet kan hänföras under rubriken före 4 § (Beräkning av skattetillägg). Lagrådet ifrågasätter vidare behovet av andra stycket, som dessutom är svårtolkat och kan ge anledning till missförstånd. Om de överväganden som ligger bakom detta stycke ändå anses böra komma till uttryck i lagtexten, föreslår Lagrådet att paragrafen får följande lydelse: Skattetillägget skall beräknas på ett underlag som bestäms utan hänsyn till invändning som går ut på att skatten skall påverkas först eller som i övrigt gäller en annan fråga än den som ligger till grund för tillägget. Lagrådet konstaterar att uppräkningen av de olika fall då skattetillägg inte skall tas ut kan förkortas och förenklas om man, som föreslagits i det bakomliggande betänkandet (SOU 2001:25 s. 36, 218 och 360), generellt undantar fall då faran för ett felaktigt skattebeslut av något skäl framstår som ringa. Lagrådet skulle i och för sig föredra en sådan lösning. fall att den allmänna uppläggningen i remissen bibehålls, vill Lagrådet emellertid framföra följande synpunkter på utformningen av nu förevarande paragraf. Som framgår av Lagrådets kommentarer till 1 §, bör vissa där upptagna bestämmelser lämpligen få sin plats i denna paragraf. När det gäller bestämmelsen i punkt 1 hänvisar Lagrådet, såvitt avser begränsningen till meddelande --- som inte är muntligt, till vad som sägs under 1 §. I sak förefaller det Lagrådet rimligt att rättelse av en felräkning eller ett skrivfel skall kunna ske även genom ett muntligt meddelande, t.ex. vid ett telefonsamtal till skattemyndigheten. I punkt 3 ifrågasätter Lagrådet behovet av den exemplifiering som görs, särskilt som ett sådant angivande av exempel inte är vanligt förekommande i lagtext. Paragrafen kan få ungefär följande lydelse: Skattetillägg skall inte tas ut 1.vid rättelse --- den skattskyldige, 2.om den --- november taxeringsåret, 3.om övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut, 4.om skattemyndigheten avviker från ett yrkande av den skattskyldige men avvikelsen inte gäller någon uppgift i sak, 5.om den skattskyldige frivilligt har rättat den oriktiga uppgiften, eller 6.om den oriktiga uppgiften är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. 9 och 10 §§ Enligt nu gällande lydelse av 5 kap. 6 § kan en skattskyldig under vissa förutsättningar befrias helt från skattetillägg (och förseningsavgift). I motsats till vad som gäller för tulltillägg (jfr 8 kap. 10 § tullagen) finns däremot inte någon möjlighet till partiell befrielse. Den möjlighet till jämkning som föreslås i de nu aktuella paragraferna är alltså en nyhet. Jämkningsbestämmelserna har emellertid inte samordnats med de väsentligt utbyggda bestämmelser om befrielse (16 §) som föreslås. Detta innebär att möjligheterna till hel befrielse och partiell befrielse (jämkning) kommer att styras av bestämmelser som utformats på olika sätt. Trots de skilda formuleringarna står det dock klart att bestämmelserna i betydande omfattning täcker varandra i den meningen att samma slag av omständigheter är relevanta i förhållande till både befrielse och jämkning. Vilka skillnader som är avsedda att föreligga och som rent faktiskt föreligger är svårt att bedöma med hänsyn till bestämmelsernas allmänna karaktär. Det är uppenbart att en lagstiftningsteknik av detta slag kan medföra betydande tillämpningsproblem. En väsentligt enklare ordning, som i sak inte torde leda till några andra resultat än som åsyftas med de framlagda förslagen, kunde vara att, på samma sätt som gäller och också fortsättningsvis föreslås gälla för tulltillägg, låta samma bestämmelser vara tillämpliga i förhållande till både hel och partiell befrielse från skattetillägg. Lagrådet förordar därför att de föreslagna paragraferna om jämkning får utgå och att frågan om jämkning i stället regleras genom att jämkning av skattetillägg tillåts med stöd av 16 §. Enligt förslaget skall jämkning endast kunna ske till hälften eller en fjärdedel. Det kan i och för sig vara naturligt att tillämpningen i detta hänseende blir tämligen schablonartad. Tillämpningen av bestäm- melserna kommer i första hand att åvila skattemyndigheterna som inte kan förväntas komma att ägna sig åt någon egentlig straffmätning. För att främja en enhetlig tillämpning från skattemyndigheternas sida torde det dock inte vara nödvändigt med en formell begränsning av jämkningsmöjligheterna till hälften eller en fjärdedel (jfr SOU 2001:25 s. 377 f.). framhöll kan också exempelvis en fjärdedel av ett skattetillägg med hänsyn till omständigheterna framstå som ett oskäligt högt belopp. Lagrådet förordar därför, i likhet med vad som gäller och även fortsättningsvis föreslås gälla för tulltillägg, att några särskilda nivåer för jämkning eller befrielse inte anges i lagtext. När det gäller jämkningsreglernas lagtekniska utformning hänvisar Lagrådet till vad som anförs under 16 §. I 11 och 13 §§ finns bestämmelser om förseningsavgift för den som inte kommit in med självdeklaration inom föreskriven tid. Såsom Lagrådet uppfattat regleringen täcker dessa paragrafer även den i nu förevarande paragraf nämnda situationen att den deklarationsskyldige har lämnat in en deklarationshandling som inte är behörigen undertecknad. Enligt paragrafen skall dock förseningsavgift i sådana fall tas ut endast om bristen inte avhjälps på angivet sätt. Paragrafen är således ett undantag från bestämmelserna i 11 och 13 §§. Det föreslagna andra stycket saknar under sådana förhållanden självständig betydelse och är endast ägnat att förvirra. Lagrådet föreslår att stycket får utgå. I paragrafen finns bestämmelser om befrielse från särskild avgift. Bestämmelsernas relation till andra bestämmelser i förslaget är oklar. Detta gäller bl.a. i förhållande till bestämmelserna i 8 § om situationer där skattetillägg inte skall tas ut. Som framgår av vad Lagrådet framfört under den paragrafen är inte heller förhållandet till förslaget i 1 § om definitionen av oriktig uppgift helt oproblematiskt. Även om den föreslagna uppdelningen i fall där skattetillägg inte skall tas ut och i fall där befrielse skall ske inte framstår som självklar vill Lagrådet inte motsätta sig förslaget i den delen. När det gäller förhållandet till de i 9 och 10 §§ föreslagna bestämmelserna om jämkning av skattetillägg förordar däremot Lagrådet, såsom framgår av vad som anförts under dessa paragrafer, att bestämmelserna samordnas med de i denna paragraf föreslagna bestämmelserna om befrielse från särskild avgift. En naturlig följd av en sådan samordning är att bestämmelserna om jämkning görs tillämpliga även i förhållande till förseningsavgift. I praktiken lär visserligen jämkning i sådana fall, med hänsyn till förseningsavgifternas storlek, endast undantagsvis bli aktuell. Någon betydelsefull ändring i sak innebär detta därför inte. De nuvarande bestämmelserna om befrielse från avgift har en mycket allmän formulering. I bestämmelserna lämnas några exempel på omständigheter som skall beaktas, men i grunden innebär bestämmelserna enbart att befrielse skall ske om det föreligger någon särskild omständighet som gör att den felaktighet eller underlåtenhet som avgiften grundas på framstår som ursäktlig eller om det annars framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den särskilda avgiften. Enligt vad som anförs i remissen är en avsikt med det nu framförda förslaget att åstadkomma en mer generös tillämpning av befrielsereglerna. Lagrådet har ingen invändning mot en sådan förändring av bestämmelsernas tillämpningsområde och delar också den i remissen framförda uppfattningen att en sådan utbyggnad och precisering av bestämmelserna som föreslås kan vara ett verksamt medel för att uppnå detta mål. Lagrådet finner emellertid anledning att påpeka att det framlagda förslaget formellt sett kan uppfattas som en begränsning av bestämmelsernas tillämpningsområde. Såsom förslaget utformats är det således, i motsats till vad som gäller, endast vissa slag av omständigheter som får beaktas vid bedömningen av om en felaktighet eller underlåtenhet framstår som ursäktlig. Visserligen finns den i punkt 5 upptagna regeln om särskilda omständigheter. I den talas emellertid inte om ursäktlighet utan om att den skattskyldige inte bör lastas för en felaktighet eller underlåtenhet. Varför en annan formulering valts här och på vilket sätt den är avsedd att påverka tillämpningen framstår inte som klart för Lagrådet. Det är också oklart om kravet i punkt 3 på att felaktigheten eller underlåtenheten är ursäktlig innebär ett strängare krav än enligt punkterna 1, 2 och 4, där det endast krävs att den framstår som ursäktlig. I det fall som avses i punkt 6 synes det närmast vara fråga om uppgifter som inte kan anses vara oriktiga, varför punkten bör utgå. Den närmaste motsvarigheten till den nuvarande möjligheten till befrielse om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den särskilda avgiften är enligt förslaget att det av annan anledning framstår som stötande att ta ut avgiften. Förutom att användningen av ordet stötande passar mindre väl i lagtext ger formuleringen intryck av att utrymmet för befrielse skulle vara avsett att minska genom ändringen. Detta gäller även i förhållande till det i förslaget angivna exemplet att avgiften framstår som orimlig. Det är också oklart i vilka fall den omständigheten att avgiften inte står i rimlig proportion till försummelsen kan vara avsedd att utgöra grund för befrielse från avgift. Bristande proportionalitet synes normalt tala för en viss jämkning snarare än för full befrielse från avgiften. Enligt Lagrådets uppfattning har således det framlagda förslaget betydande lagtekniska brister som kan antas också kunna medföra inte oväsentliga tillämpningsproblem. En möjlighet att åstadkomma en tydligare och mer tillgänglig reglering torde vara att i ett inledande stycke, i anslutning till regleringen i nu gällande bestämmelser, ange de grundläggande allmänna kriterierna för jämkning för att därefter i separata följande stycken ange exempel på sådana omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen. Med beaktande av vad som anförts ovan skulle paragrafen exempelvis kunna ges följande lydelse: Den skattskyldige skall helt eller delvis befrias från särskild avgift om felaktigheten eller underlåtenheten är ursäktlig eller om ett uttag av avgiften med fullt belopp annars skulle vara oskäligt. Vid bedömningen av om felaktigheten eller underlåtenheten är ursäktlig skall särskilt beaktas om denna 1.kan antas ha stått i samband med den skattskyldiges ålder eller hälsa, 2.kan antas ha berott på att den skattskyldige har felbedömt en skatteregel eller betydelsen av de faktiska förhållandena, eller 3.föranletts av vilseledande eller missvisande kontrolluppgifter. Vid bedömningen av om ett uttag av avgiften med fullt belopp annars skulle vara oskäligt skall särskilt beaktas om 1.avgiften inte står i rimlig proportion till den skattskyldiges försum- melse, 2.en osedvanligt förflutit efter det att skattemyndigheten funnit anledning att misstänka försummelsen utan att den skattskyldige kan lastas för tidsutdräkten, eller 3.försummelsen medfört att den skattskyldige fällts till ansvar för brott enligt skattebrottslagen (1971:69). Även om första stycket inte är tillämpligt skall den skattskyldige helt befrias från skattetillägg om det skattebelopp som kunde ha undan- dragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är obetydligt. I paragrafen föreslås att beslut om eftertaxering inte skall få avse enbart särskild avgift utom i fall som avses i 4 kap. 17 § 1. Den senare bestämmelsen gäller rättelse av felräkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende. Den föreslagna lydelsen motsvarar den som finns i 5 kap. 8 §. Av paragrafen får anses följa att skattemyndigheten, om den av ett uppenbart förbiseende underlåtit att påföra en skattskyldig ett skattetillägg, kan göra detta senare genom eftertaxering. till den skattskyldiges nackdel framstår som betänklig med hänsyn till att skattetillägg enligt är att betrakta som en straffliknande påföljd. Frågor om förenligheten både med artikel 6:1 i konventionen och med artikel 4 i protokoll 7 skulle i sådana fall kunna uppkomma. Lagrådet förordar därför att undantaget för fall som avses i 4 kap. 17 § 1 utgår. Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen Lagrådet hänvisar till vad som anförts rörande 5 kap. 1 § taxeringslagen och föreslår, på där angivna skäl, att paragrafen får ungefär följande lydelse: Om den skattskyldige på något annat sätt än muntligen har lämnat en oriktig uppgift, skall en särskild avgift (skattetillägg) tas ut. En oriktig uppgift skall anses ha lämnats när det klart framgår att en uppgift som den skattskyldige under förfarandet har lämnat till ledning för taxeringen är felaktig eller när den skattskyldige har utelämnat en uppgift till ledning för taxeringen som han varit skyldig att lämna. I jämförelse med den likartade bestämmelsen i 5 kap. 3 § taxeringslagen föreligger två skillnader. För det första är den i andra stycket angivna tidpunkten (då den skattskyldige inte fått kännedom om beslutet om skattetillägg) i taxeringslagen utgången av den tid som anges i första stycket och i skattebetalningslagen efter den i första stycket angivna tidpunkten. På skäl som anförts vid 5 kap. 3 § taxeringslagen finner Lagrådet att utgångspunkten i skattebetalningslagen bör vara utgången av den månad då beslutet om skattetillägg fattades. För det andra föreslås i de båda lagarna olika frister inom vilka den skattskyldige med den verkan som sägs i andra stycket skall kunna inge en deklaration. Lagrådet finner att fristen i båda lagarna bör överensstämma med den frist som anges i första stycket, eftersom det är rimligt att den skattskyldige får lika till sitt förfogande, vare sig han har fått kännedom om beslutet om skattetillägg i normal tid (första stycket) eller först senare (andra stycket). Den nu förevarande paragrafen kan med beaktande av vad nu sagts lämpligen få följande lydelse: Beslut om skattetillägg enligt 2 § skall undanröjas, om har kommit in till en skattemyndighet eller förvaltningsdomstol från utgången av den månad då Om den skattskyldige gör sannolikt att han inte före utgången av den månad då beslutet om skattetillägg fattades har fått kännedom om beslutet, skall skattetillägget undanröjas, om en deklaration har kommit in från den dag då han fick sådan kännedom. Lagrådet hänvisar till vad som anförts rörande 5 kap. 5 § taxeringslagen. Lagrådet hänvisar till vad som anförts rörande 5 kap. 7 § taxeringslagen. Lagrådet hänvisar till vad som anförts rörande 5 kap. 8 § taxeringslagen och förordar, på där angivna skäl, att paragrafen får förslagsvis följande Skattetillägg skall inte tas ut 1.vid rättelse --- den skattskyldige, 2.om övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut, 3.om skattemyndigheten avviker från ett yrkande av den skattskyldige men avvikelsen inte gäller någon uppgift i sak, 4.om den skattskyldige frivilligt har rättat den oriktiga uppgiften, eller 5.om den oriktiga uppgiften är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. 8 och 9 §§ Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 5 kap. 9 och 10 §§ taxeringslagen och förordar i överensstämmelse härmed att de föreslagna paragraferna får utgå och att frågan om jämkning i stället regleras genom att jämkning tillåts med stöd av 12 §. Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 5 kap. 16 § taxeringslagen. Lagtexten bör med vissa smärre justeringar kunna utformas i överensstämmelse med vad som angivits under den paragrafen. Någon motsvarighet till Lagrådets förslag till andra stycket 3 i 5 kap. 16 § taxeringslagen torde dock inte vara motiverad. 2 och 6 §§ Den ändring av tempus som i remissen föreslagits i dessa båda paragrafer är enligt Lagrådets mening språkligt omotiverad, varför Lagrådet förordar att paragraferna får kvarstå i oförändrat skick. Bestämmelsen om anstånd i paragrafen är enligt förslaget tillämplig såväl vid överklagande som vid begäran om omprövning. Med hänsyn till att omprövning kan begäras och att ett överklagande kan komma att ske efter det att en begäran om omprövning avslagits föreslås dock att anstånd inte skall beviljas om den skattskyldige tidigare beviljats anstånd angående samma fråga. Avsikten har således varit att anstånd inte skall kunna beviljas mer än en gång beträffande samma fråga. Lagrådet har inte någon invändning i sak mot en sådan begränsning. Lagrådet vill emellertid erinra om att anståndsbestämmelsen har sin bakgrund i krav på rätt till domstolsprövning. Det framstår mot den bakgrunden som mindre tillfredsställande att skattskyldig som överklagat en skattemyndighets beslut skall kunna vara berövad rätten till anstånd på grund av att en omprövning av beslutet skett hos skattemyndigheten. Ett principiellt riktigare och enklare sätt att begränsa möjligheten till upprepade anstånd synes vara att endast anknyta denna till överklaganden. Detta innebär visserligen att anstånd inte kan beviljas enligt nu förevarande paragraf (men däremot enligt 2 §), om den skattskyldige endast begär omprövning. Någon påtaglig nackdel för den skattskyldige är dock detta knappast, särskilt som en omprövning alltid skall ske även i anledning av ett överklagande. Beträffande den tid som anståndet skall avse sägs i den föreslagna paragrafen endast att den skall vara längst efter det att beslut fattats med anledning av begäran om omprövning eller överklagandet. Någon kortaste tid för anståndet anges däremot inte. Det är emellertid tydligt att anståndet, för att det skall fylla sin funktion att garantera rätten till domstolsprövning, alltid måste avse tiden fram till dess att länsrätten beslutat om skattetillägget. Detta bör framgå av lagtexten. Med beaktande av det anförda och viss redaktionell justering kan paragrafen ges förslagsvis följande lydelse: Även om förutsättningarna i 2 § inte är uppfyllda skall skattemyndig- heten efter ansökan av den skattskyldige bevilja anstånd med inbetalning av skattetillägg, om den skattskyldige till länsrätten överklagat beslutet om skattetillägg eller beslutet i den fråga som föranlett skattetillägget. Anståndet skall gälla fram till dess att länsrätten har meddelat sitt beslut med anledning av överklagandet eller längst efter dagen för detta beslut. Det föreslagna nya andra stycket kan enligt Lagrådets mening utgå, eftersom det är en självklarhet att ett anstånd som beviljats i avvaktan på att ett förfarande slutförs inte kan fortsätta att gälla om förfarandet avslutas efter återkallelse. 22 kap. 11 § Bestämmelserna rörande skattetillägg i föreslagna första stycket 6 och föreslagna andra stycket kan enligt Lagrådets mening leda till manipulation och en viss godtycklighet i tillämpningen. som påförts skattetillägg och som inte vill vara underkastad regeln om prövningstillstånd ett incitament att överklaga inte endast beslutet om skattetillägg utan också taxeringen, även om han i sak inte har något att invända mot denna. Härtill kommer att de föreslagna bestämmelserna gäller befrielse från skattetillägg men inte jämkning av sådana tillägg, trots att grunderna i båda fallen är likartade. I detta sammanhang är det också svårt att göra en klar distinktion mellan påförande av skattetillägg och befrielse från sådant tillägg. Lagrådet förordar därför att första stycket 6 i berörda delar och andra stycket får utgå. 23 kap. 2 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 3 kap. 6 § taxeringslagen. Lagtexten bör med vissa justeringar kunna utformas i överensstämmelse med vad som angivits under den paragrafen. Förslaget om ändring i tullagen 2 och 3 §§ Lagrådet hänvisar först till vad som anförts i anslutning till 5 kap. 1 § När det gäller de andra och tredje meningarna i 2 § andra stycket finner Lagrådet i analogi med vad som föreslagits beträffande motsvarande bestämmelser i 5 kap. 1 § taxeringslagen och 15 kap. 1 § skattebetalningslagen att dessa meningar bör infogas i 8 kap. 6 § Vidare anser Lagrådet det böra framgå av lagtexten att de tulltillägg som kan påföras enligt 2 och 3 §§ är alternativa och inte kumulativa i de fall då det är fråga t.ex. om en olaglig införsel (se 3 §) som skett med hjälp av oriktig uppgift (2 §). Slutligen finner Lagrådet att 2 § med fördel kan uppdelas i två para- grafer samt att 2, 2a och 3 §§ kunde få i huvudsak följande utformning: Om den som är gäldenär och skyldig att lämna en skriftlig eller med databehandlingsteknik upprättad tulldeklaration har lämnat en oriktig uppgift, skall han påföras en särskild avgift (tulltillägg). gäller, om gäldenären har lämnat en sådan uppgift i ett ärende som avser omprövning av tulltaxeringsbeslut eller i ett överklagat ärende som avser fastställande av tull. En oriktig uppgift skall anses ha lämnats när det klart framgår att gäldenären har, på annat sätt än muntligen, lämnat en felaktig uppgift till ledning för tulltaxeringen eller har utelämnat en uppgift som han varit skyldig att lämna till ledning för tulltaxeringen. Tulltillägget är tjugo --- oriktiga uppgiften godtagits. Avgiftsbestämning enligt tredje stycket sker efter --- enligt mervär- desskattelagen (1994:200). Tulltillägg skall påföras gäldenären även i de fall då skönstulltaxering har skett på grund av utebliven --- påförs dock tulltillägg enligt 2 § första Tulltillägg skall, även i andra fall än som avses i 2 och 2 a §§, tas ut på grund av --- i förfoganderätten. Första stycket --- fastställande av tull. Tulltillägget enligt första --- tull som påförs. Lagrådet har ovan förordat att vissa bestämmelser överförs till 6 §, som då kan få ungefär följande lydelse: 1.vid rättelse av en felräkning eller felskrivning, som uppenbart framgår av tulldeklaration eller annat dokument som lämnats till ledning för tulltaxeringen, 2.om övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut, 3.om avvikelse sker från ett yrkande av gäldenären men avvikelsen inte gäller någon uppgift i sak, 4.om gäldenären frivilligt har rättat den oriktiga uppgiften eller anmält förhållande som avses i 3 §, eller 5.om den oriktiga uppgiften är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 5 kap. 16 § taxeringslagen. Lagtexten bör med vissa smärre justeringar kunna utformas i överensstämmelse med vad som angivits under den paragrafen. Någon motsvarighet till Lagrådets förslag till andra stycket 3 i 5 kap. 16 § taxeringslagen torde dock inte vara motiverad. 10 kap. 4 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 3 kap. 6 § taxeringslagen. Lagtexten bör med vissa justeringar kunna utformas i överensstämmelse med vad som angivits under den paragrafen Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , . O., , ., , Andnor, , , Regeringen beslutar proposition 2002/03:106 Administrativa avgifter på skatte- och tullområdet, m.m.