prop · GQ03109 · 2003-03-19 00:00:00 — Fartygsarbete har lyfts in i arbetsmiljölagen utan att detta skall påverka regleringen av arbetsmiljön på andra arbetsplatser. Denna paragraf kan i och för sig utan ändringar tillämpas också på fartyg. Att paragrafen har fått ett delvis nytt utseende och att vibrationer särskilt nämns, beror på att den typen av störningar i arbetsmiljön är så väsentliga på fartyg att de uttryckligen bör nämnas i bestämmelsen. Andra stycket i denna paragraf har förts över från 7 kap. 4 § tredje stycket fartygssäkerhetslag. Vissa bestämmelser om arbetsmiljöns utformning på fartyg är så speciella för just den arbetsplatsen, att de inte bör finnas i arbetsmiljölagen utan i fartygssäkerhetslagen. I tredje stycket har en erinran om detta införts. Vid fartygsarbete tillämpas lagen (1998:958) om vilotid för sjömän i stället för arbetstidslagen (1982:673). I andra stycket i denna paragraf har det tagits in en erinran om detta. Det skyddsansvar som regleras i 3 kap. omfattar bl.a. frågor om systematiskt arbetsmiljöarbete, arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet samt företagshälsovård. Bestämmelserna behöver inte anpassas särskilt för att kunna tillämpas på fartygsarbete. I denna paragraf har dock en ändring gjorts av främst redaktionell natur. Eftersom bestämmelserna om arbetsmiljöns utformning skall finnas i dels arbetsmiljölagen, dels fartygssäkerhetslagen, har första stycket fått en delvis annan lydelse. I slutet av den första meningen anges nu förskrivna krav på en god arbetsmiljö. Denna skrivning täcker in såväl arbetsmiljölagen och fartygssäkerhetslagen som föreskrifter om arbetsmiljöns utformning meddelade med stöd av de båda lagarna. Det fanns tidigare i 7 kap. 6 § fartygssäkerhetslag särskilda bestämmelser om samordningsansvaret vid fartygsarbete. Bestämmelsen har delvis flyttats över till denna paragraf i arbetsmiljölagen. Vid fartygsarbete är det särskilt viktigt med klara regler om vem som skall Den som lagen pekar ut som Prop. 2002/03:109 samordningsansvarig har dock numera större möjligheter än tidigare att överlåta ansvaret på någon annan. Ansvaret skall kunna överlåtas på någon av dem som bedriver arbete på arbetsstället eller, i fråga om lastning och lossning av ett fartyg i svensk hamn, på hamnen eller redaren. Något tillstånd från myndighet krävs inte för överlåtelsen. Paragrafens innehåll har behandlats i avsnitt 5.1.4.4. Bestämmelserna om minderårigas arbete skall gälla även fartygsarbete. Ett undantag är emellertid bestämmelsen om minimiålder för arbete. Här finns i stället regleringen i den nya fartygssäkerhetslagen och i sjömanslagen (1973:282). Vissa av bestämmelserna om skyddsverksamheten finns kvar i fartygssäkerhetslagen. Det gäller bestämmelser om hur skyddsombud skall utses, tillsättandet av skyddskommittéer och om skyddsombudets stoppningsrätt på fartyg. I övrigt gäller arbetsmiljölagens bestämmelser om skyddsverksamhet. Dessa frågor har behandlats i avsnitt 5.1.4.3. Vissa av lagrummen i 6 kap. arbetsmiljölagen har behövt anpassas något för att kunna tillämpas på fartyg. Denna paragraf reglerar hur skyddsombud skall utses och av ett nytt andra stycke framgår att fartygssäkerhetslagen skall tillämpas i detta avseende när det gäller fartyg. Ett skyddsombud på fartyg har i princip samma arbetsuppgifter som ett skyddsombud i land. På ett fartyg är det ett sjösäkerhetskrav att fartyget är vederbörligen bemannat. Det skall därför också ingå i skyddsombudets uppgifter att vaka över fartygets bemanning. Bestämmelsen i det nya andra stycket har hämtats från 9 kap. 4 § första stycket fartygssäkerhetslag. En bestämmelse med motsvarande innehåll har tidigare funnits i 6 kap. 6 § fartygssäkerhetsförordningen (1988:594). I stället skall nu bestämmelsen i arbetsmiljölagen tillämpas, vilket fordrar ett tillägg till bestämmelsen. Ett skyddsombud på fartyg skall göra en framställning hos , i stället för hos , för prövning av frågan om förbud eller föreläggande skall meddelas. Ett förbud eller ett föreläggande meddelas då med stöd av 6 kap. fartygssäkerhetslagen. 7 och 8 §§ Frågor om ett skyddsombuds stoppningsrätt och om tillsättning av skyddskommittéer regleras i fartygssäkerhetslagen i stället för i arbetsmiljölagen när det är fråga om förhållanden på fartyg. upplysning om detta har tagits in i paragraferna. Se kommentaren till 6 kap. 4 §. Tillägget har hämtats från motsvarande bestämmelse i 9 kap. 11 § första stycket fartygssäkerhetslag. Tidsfristerna för ett skyddsombud på fartyg att framställa ett anspråk om skadestånd eller anställningsförmåner, eller att väcka talan om ett sådant anspråk bör vara längre än de som gäller i land. Vad som gäller för dessa skyddsombud regleras i 4 kap. 16 § i den nya fartygssäkerhetslagen. denna paragraf har införts ett nytt stycke som anger att det är fartygssäkerhetslagen som gäller för skyddsombud på fartyg i detta Lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen skall tillämpas såväl när skyddsombud eller ledamot av skyddskommitté utsetts på fartyg som när de utsetts på en arbetsplats i land. är de ombordanställda som utser dessa representanter på fartyg, måste bestämmelsen ha en delvis annorlunda lydelse när den tillämpas på Med ett undantag tillämpas inte 7 kap. arbetsmiljölagen på fartyg. Undantaget avser sekretessbestämmelsen i 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen. Den paragrafen gäller sekretessbelagd information som ett skyddsombud, ledamot i en skyddskommitté eller den som har deltagit i arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamheten tagit del av under utövandet av sitt uppdrag. Rätten för en arbetstagarorganisation att föra talan för att tillvarata arbetstagarnas intresse har delvis varit mer vidsträckt enligt 1988 års fartygssäkerhetslag än enligt arbetsmiljölagen. Enligt 13 kap. 4 § i den nämnda fartygssäkerhetslagen fordrades inte att organisationen tidigare har yttrat sig i ärendet. Regeringen har fört över det materiella innehållet i den bestämmelsen till denna paragraf. Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Ändringen i andra stycket är redaktionell och föranledd av den nya fartygssäkerhetslagen. I paragrafens andra stycke införs en möjlighet att i enlighet med vad som följer av den internationella konventionen om kontroll av skadliga påväxthindrande system på fartyg, den s.k. , utföra stickprovskontroller även på utländska fartyg. Till paragrafen har tillförts ett nytt tredje stycke. Stycket är en följd av den s.k. obligatoriska utökade inspektion som skall göras av vissa fartyg enligt rådets direktiv /21/EG om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll), såsom det ändrats genom och rådets direktiv /106/EG. Motsvarande reglering har införts i den nya fartygssäkerhetslagen. Bestämmelsen har kommenterats närmare i avsnitt 5.2.2.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om förbud för fartyg att anlöpa svenska hamnar samt förbud för svenska hamnar att ta emot fartyg som har blivit förbjudna att anlöpa hamn. Regeringen bemyndigas i första stycket att meddela föreskrifter om anlöpsförbud som följer av ett EG- direktiv eller en EG-förordning, eller av något internationellt avtal som har åtagit sig att följa. Därmed kan föreskrifter också meddelas om sådana anlöpsförbud som följer av . föreskriver regeringen även vilken myndighet som skall fatta beslut om Regleringen motsvarar i huvudsak innehållet 6 kap. 5 § och 7 kap. 7 § i den nya fartygssäkerhetslagen, som har behandlats i Andra meningen i andra stycket har inte någon motsvarighet i fartygssäkerhetslagen utan är föranledd av att vissa fartyg inte skall tillåtas att angöra en medlemsstats hamnar enligt Europaparlaments och rådets förordning (EG) nr 417/2002 om ett påskyndat införande av krav enkelskrov och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 2978/94 Prop. 2002/03:109 (förordningen om dubbelskrov). Som har anförts i avsnitt 5.2.3.2 är det inte lämpligt ur straffrättslig synpunkt att sanktionera brott mot enkelskrovsförbudet i förordningen om dubbelskrov genom att i straffbestämmelsen enbart hänvisa till att förordningens krav inte har följts. Straffrättslig lagstiftning skall vara klar och tydlig. Artiklarna 4 och 5 i den svenska versionen av dubbelskrovsförordningen stadgar att oljetankfartyg inte skall tillåtas att segla under en medlemsstats flagg eller, oberoende av flagg, inte skall tillåtas att anlöpa en medlemsstats hamn om de inte har dubbelskrov . Ordalydelsen är således sådan att det inte är helt klart till vem reglerna riktar sig. I vart fall riktar sig förordningen inte direkt till ett fartyg utan utgör en åliggande för medlemsstaterna att inte tillåta de aktuella fartygen att anlöpa hamn. Straffsanktionerna har därför knutits till brott mot ett meddelat förbud. När ett beslut om förbud för ett fartyg att anlöpa svensk hamn har fattats får enligt andra stycket förbjuda svenska hamnar att ta emot fartyget. Paragrafen har kompletterats med anledning av genomförandet av artikel 16.2a i direktivet om hamnstatskontroll. Där anges att betalning skall erläggas även för kostnader i samband med kvarhållandet, se närmare om detta kommentaren till 6 kap. 4 § fartygssäkerhetslagen och avsnitt 5.2.2.6. Bestämmelsen, som reglerar när vite får sättas ut i beslut, har kompletterats till följd av att hamnar enligt 6 a § skall kunna förbjudas att ta emot fartyg. I paragrafen har lagts till att även berörda hamnar skall informeras om beslutet att ett fartygs resa eller anlöp av hamn har förbjudits. Paragrafen, som är ny, innehåller ett bemyndigande som motsvarar det som införts i 7 kap. 6 § 7 fartygssäkerhetslagen. Det hänvisas därför till kommentaren till detta lagrum samt till kommentaren till 6 kap. 4 § fartygssäkerhetslagen. 3 och 6 §§ De nya bestämmelserna om förbud att anlöpa svensk hamn har medfört behov av kompletterande ansvarsbestämmelser. Straffsatserna ligger i linje med vad som i övrig lagstiftning gäller för överträdelser av beslut av ifrågavarande slag. 8.4Förslaget till lag om lastning och lossning av bulkfartyg Lagen har tillkommit för att därigenom genomföra och rådets direktiv /96/EG om fastställande av harmoniserade krav och förfaranden för säker lastning och lossning av bulkfartyg, (bulkdirektivet), i svensk lagstiftning. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde och överensstämmer med artikel 2 i bulkdirektivet. I paragrafen finns definitioner av vissa centrala begrepp som används i lagen. Definitionerna överensstämmer med dem som finns i artikel 3 i bulkdirektivet. Några av de begrepp som definieras i direktivet används inte i den svenska lagtexten. Någon definition av dessa begrepp finns följaktligen inte i paragrafen. I annan lagstiftning på sjöfartsområdet jämställs den som har befattning med fartyget respektive den som utövar ett avgörande inflytande över fartygets drift med fartygets redare (jfr 20 kap. 13 § sjölagen (1994:1009), 1 kap. 2 § fartygssäkerhetslagen (och den nuvarande) respektive 1 kap. 6 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg). En motsvarande bestämmelse har tagits in i paragrafens första stycke. Andra stycket motsvarar den definition av befälhavare som finns i artikel 2 i bulkdirektivet. 4 och 5 §§ De bemyndiganden som finns i lagen har samlats i dessa paragrafer. Genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall bulkdirektivet genomföras i de delar där reglering i lag inte är nödvändig. I paragrafen anges de uppgifter som terminaloperatören ansvarar för. Dessa överensstämmer med terminaloperatörens skyldigheter enligt bulkdirektivet. 7 och 8 §§ I paragraferna behandlas befälhavarens respektive terminalrepresentantens ansvar. I 4 § andra stycket finns bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om deras skyldigheter. Paragrafen genomför artikel 8.1 i bulkdirektivet, där det anges att befälhavaren och terminalrepresentanten skall komma överens om en lastnings- eller lossningsplan innan fasta bulklaster lastas eller lossas. Närmare föreskrifter om hur en sådan lastnings- eller lossningsplan skall vara beskaffad meddelas med stöd av 4 § andra stycket 5 av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen behandlar tillsynsmyndighetens rätt att under vissa förhållanden stoppa lastning och lossning. Paragrafen genomför bulkdirektivets artikel 9.1. 1113 och 15 §§ Paragraferna föreskriver vad som skall ske när en skada har uppstått på fartyget, och motsvarar artikel 10 i bulkdirektivet. Ett beslut som förbjuder ett fartyg att avgå från terminalen skall enligt 15 § gälla bl.a. tills betalning har erlagts för vissa kostnader. Detta framgår inte av bulkdirektivet men gäller enligt motsvarande bestämmelser i fartygssäkerhetslagen (1988:49 och den nya) och lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. Att en erkänd organisation får anlitas av tillsynsmyndigheten för att inspektera skadan och ge råd om nödvändigheten att genomföra en reparation, såsom det sägs i artikel 10.3 i bulkdirektivet, gäller utan att det särskilt föreskrivs i lagen. Paragrafen föreskriver att ett beslut om avgångsförbud får förenas med vite. Detta följer inte av bulkdirektivet, men gäller enligt svensk rätt vid beslut av motsvarande slag (se fartygssäkerhetslagen (1988:49 och den nya) och lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg). Ett beslut om avgångsförbud som meddelats med stöd av 13 § andra stycket skall enligt 14 § innehålla uppgifter om vilka åtgärder som skall vidtas innan fartyget får avgå och den tid inom vilken tid åtgärderna skall vara vidtagna. Denna paragraf anger att tillsynsmyndigheten i vissa fall får verkställa åtgärden på redarens eller fartygsägarens bekostnad. För att ett beslut om avgångsförbud skall kunna upprätthållas behöver berörda myndigheter och den berörda hamnen få kännedom om detta. Myndigheterna skall vidare enligt paragrafen agera så att fartygets resa hindras. Paragrafen föreskriver att ett beslut om avgångsförbud får överklagas på sedvanligt sätt hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövningstillstånd. Beslutet gäller såvida något annat inte föreskrivs . Enligt artikel 16 i bulkdirektivet skall medlemsstaterna fastställa ett påföljdssystem för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. De föreskrivna påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. I 1921 §§ finns påföljdsbestämmelser Prop. 2002/03:109 som ligger i linje med övrig svensk straffrätt. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:958) om vilotid för sjömän Genom lagändringarna görs ett antal av bestämmelserna i lagen om vilotid för sjömän tillämpliga på arbetstagare ombord på fiskefartyg. På så sätt genomförs och rådets direktiv /34/EG om ändring av rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av det direktivet (ändringsdirektivet). Bestämmelserna om vilotid i lagen överensstämmer med direktivets reglering av arbetstid och vilotid, varför det ansetts lämpligt att utnyttja denna befintliga lagstiftning vid genomförandet av direktivet. Därutöver införs några bestämmelser som innebär vissa materiella ändringar även för sjömän på andra fartyg (3, 3 a, 7 b och 10 §§). Lagen om vilotid för sjömän gäller enligt 1 § bl.a. sjömän som är anställda för fartygsarbete, med undantag av fiskefartyg. Genom denna ändring kommer de av lagens bestämmelser som räknas upp i 15 § att gälla för arbetstagare på fiskefartyg. En som är anställd är förvisso också arbetstagare, vilket framgår av förarbetena till sjöarbetstidslagen (1970:105) som i detta avseende i allt väsenligt motsvarar 1 § vilotidslagen, se prop. 1997/98:128 s. 17 och prop. 1970:29 s. 38 f. En som är anställd på ett fiskefartyg kommer således att lyda under de särskilda reglerna för fiskefartyg. Dock är inte anställda på fiskefartyg generellt att jämställa med anställda sjömän vid tillämpningen av vilotidslagen, även om en person i vissa fall kan uppfylla kraven för att ingå i bägge personalkategorierna. I avsnitt 5.2.5.1 har nämnts den speciella struktur som råder inom fiskebranschen där fiskarna i regel betraktar sig som egna företagare. I den mån fiskarna inte är anställda omfattas dessa inte av vilotidslagen. Eftersom det med anställd inte avser att innebära annat än vad som normalt anses omfattas av arbetstagarbegreppet, måste frågan huruvida en fiskare är anställd eller inte avgöras utifrån en sedvanlig tolkning av begreppet arbetstagare. Andra meningen i första stycket, som skall gälla både sjömän och arbetstagare på fiskefartyg, är tillkommen på grund av krav i ändringsdirektivet, men motsvarande reglering finns även i det direktiv om sjömännens arbetstid (rådets direktiv /63/EG om det avtal om arbetstidens organisation för sjömän som ingåtts av () och in Union (FST)), som lagen om vilotid för sjömän är anpassad till. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 5.2.5.2 och där har anförts bl.a. att bestämmelsen, oaktat att den lämnar ett stort utrymme till parterna, får anses utgöra en gräns för i vad Prop. 2002/03:109 mån kollektivavtalsvisa undantag kan godtas. Övriga ändringar är redaktionella, dels som en följd av den nya fartygssäkerhetslagen och dels som en följd av den nya 7 b §. Undantag från den nya 7 b § skall således kunna göras även för vaktgående sjömän. De materiella ändringarna i första och femte styckena har kommenterats närmare i avsnitt 5.3. Därutöver har i första stycket gjorts en redaktionell ändring som är föranledd av den nya fartygssäkerhetslagen. Ändringen innebär endast att fullständigt namn anges på det direktiv som nämns i paragrafen. Denna nya paragraf anger den maximala arbetstiden som är tillåten . Med anledning av den kritik som vissa remissinstanser har lämnat, se avsnitt 5.2.3.2, skall följande förtydligande göras. Lagen om vilotid för sjömän reglerar i princip vilotid, inte arbetstid. Anledningen till detta är att den reviderade STCW- konventionen, som genomfördes genom lagen om vilotid för sjömän, innehåller tvingande regler om vilotid (prop. 1997/98:128 s. 15). Arbetstidsdirektivet har kunnat genomföras i lagen om vilotid för sjömän eftersom direktivet möjliggör genomförande antingen med regler om minsta tillåtna vilotid eller om högsta tillåtna arbetstid. Direktivet innehåller dock en artikel som inte på ett lämpligt sätt kan anses genomförd genom existerande regler i lagen om vilotid för sjömän. Därför har förevarande bestämmelse om arbetstid befunnits nödvändig att införa i lagen. Bestämmelsen, som skall tillämpas även på sjömän, har inte någon motsvarighet i nu gällande lag om vilotid för sjömän, men är inte avsedd att utgöra någon ny riktlinje för sjömännens arbetstid. Bestämmelsen utgör således inte något undantag från vare sig t.ex. 7 § som reglerar den ordinarie arbetstiden, eller lagens bestämmelser om minsta tillåtna vilotid, utan fastslår endast vilken den högsta sammanlagda arbetstiden får vara. Lagrådet har påpekat att det av paragrafen inte framgår hur beräkningen skall göras om anställningen varar än . Den artikel som ligger till grund för paragrafen, dvs. artikel 17 b.2 i direktivet 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden, som införts genom ändringsdirektivet 2000/34/EG, ger heller inte något svar i det avseendet. I dessa fall torde dock den genomsnittliga veckoarbetstiden i stället få beräknas under längsta möjliga period. Ändringen är redaktionell och föranledd av den nya fartygssäkerhetslagen. 10 § Prop. 2002/03:109 Paragrafen reglerar skyldigheten för arbetsgivare respektive befälhavare att föra anteckningar om arbetstid. I paragrafen har ordet vilotid bytts ut mot ordet arbetstid. Även om vilotidslagen i första hand reglerar vilotid och inte arbetstid finns det numera även materiella regler om arbetstid i lagen. Eftersom vilotid är den tid som inte är arbetstid (jfr klausul 2 i bilagan till direktivet 1999/63/EG om avtalet om arbetstidens organisation för sjömän samt artikel 2.2 i direktivet 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden) saknar det således betydelse om anteckningar förs om arbetstid eller vilotid, då det ur anteckningar om arbetstiden indirekt går att läsa ut omfattningen av vilotiden. Det är dock naturligare att kräva att en arbetsgivare eller en befälhavare skall föra anteckningar om arbetstid än om vilotid. Paragrafen innehåller ett bemyndigande att meddela föreskrifter om bl.a. arbetstid. I paragrafen har ordet vilotid bytts ut mot ordet arbetstid av samma skäl som redogjorts för i kommentaren till 10 §. Paragrafen anger vilka bestämmelser i lagen som skall tillämpas även på arbetstagare ombord på fiskefartyg. Övriga bestämmelser är således inte tillämpliga på dessa arbetstagare, se 2 §. Paragrafen reglerar arbetsgivarnas skyldighet att tillhandahålla arbetstagarna läkarundersökning. Bestämmelsen har kommenterats närmare i avsnitt 5.2.5.5. 8.6Förslaget till lag om ändring i sjömanslagen (1973:282) Paragrafen har ändrats på så sätt att en nu har rätt att frånträda sin befattning på fartyget utan att säga upp sin anställning, om det är fara för att fartyget skall uppbringas av krigsförande eller utsättas för krigsfara, eller om en sådan smittsam sjukdom som anges i första stycket 2 har vunnit utbredning i den hamn som fartyget är på väg till. var en som i sådana situationer ville lämna fartyget tvungen att säga upp sig från anställningen. Liksom vad som gällde tidigare gäller dock inte sjömannens rätt i det aktuella avseendet om han eller hon har godtagit att följa med under de ifrågavarande förhållandena. För att sjömannen skall ha en praktisk möjlighet att undvika de faror som gör att befattningen frånträds, skall han eller hon få lämna befattningen innan fartyget anländer till det riskfyllda området. Den ändring som har gjorts medför inte någon ändring i sak, utan är enbart redaktionell och föranledd av att 9 § har ändrats. 11 § Prop. 2002/03:109 På motsvarande sätt som sägs i 9 § har en i vissa andra angivna situationer där han eller hon kan antas bli utsatt för allvarlig fara rätt att frånträda befattningen på fartyget, under förutsättning att felet eller bristen inte undanröjs. Detsamma gäller om fartyget i väsentligt avseende brister i fråga om skyddet mot ohälsa och olycksfall och rättelse inte sker. Eftersom den som frånträder en befattning ombord på ett fartyg fortfarande har kvar sin anställning, kan arbetsgivaren omplacera honom eller henne. En har numera enligt 9 och 11 §§ i vissa situationer rätt att frånträda sin befattning på ett fartyg. Sjömannen har då rätt till fri hemresa med underhåll under samma förhållanden som om han eller hon får semester eller annan ledighet, eller frånträder sitt anställningsavtal. Andra stycket, som begränsar rätten till fri hemresa om fartyget beräknas nå en hamn från vilken hemresan kan ske avsevärt billigare, gäller inte i de fall när sjömannen frånträder befattningen med stöd av 9 eller 11 §. Detta framgår av ett nytt tredje stycke. Nytt i paragrafen är att även den som underrättar arbetsgivaren om att han eller hon vill frånträda sin befattning med stöd av 9 eller 11 § skall göra en skriftlig framställning om rätten till fri hemresa enligt 29 §, om denna vill utnyttjas. Av paragrafen framgår bl.a. att om som frånträtt sin befattning med stöd av 9 eller 11 § omplaceras, har han eller hon rätt till fri resa med underhåll till den ort dit omplacering skall ske. Ändringen är redaktionell och föranledd av den nya fartygssäkerhetslagen. 8.7Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) En ändring av redaktionellt slag har gjorts med anledning av den nya fartygssäkerhetslagen. Första stycket har också fått en könsneutral lydelse. 8.8 Förslaget till lag om ändring i mönstringslagen Prop.