prop · GQ03117d2 · 2003-05-16 00:00:00 — Det är därför av stor vikt att det farliga avfallet sorteras ut från övrigt avfall. Det är viktigt att insamlingen sker på en hög och jämn nivå med ambitionen att samla in allt farligt avfall. Genom en sådan utsortering ökar möjligheterna att minska spridningen av skadliga ämnen som de kan tas omhand bättre. är det stor skillnad i ambitionsnivån mellan kommunerna när det gäller insamling av farligt avfall från hushållen. En hög grad av servicenivå i form av många insamlingsställen har visat sig ha ett samband med större mängd insamlat farligt avfall. Liksom när det gäller övrig avfallshantering från hushållen är det viktigt att servicen till hushållen är bra Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur och att hushållen på ett enkelt sätt kan delta i systemet. Det är därför viktigt att tillgängligheten till insamlingssystemen förbättras. Regeringen vill göra en ändring i avfallsförordningen som klargör kommunens ansvar för att samla in hushållens farliga avfall. ska hushållens ansvar att sortera detta avfall, enligt kommunens anvisningar, göras tydligare. Regeringen bedömer även att det behövs en förbättrad information till hushållen om vad som är farligt avfall och hur det bör tas omhand. Kommunernas ensamrätt till hanteringen av farligt avfall utreds Regeringens bedömning: Den möjlighet som kommunerna har att genom ett utökat ansvar för transport, återvinning och bortskaffande av farligt avfall skaffa sig ensamrätt till avfallshanteringen bör, i enlighet med den inriktning som regeringen beslutat om tidigare, upphöra. En förutsättning är dock att det nns ett system som tillförsäkrar en god kontroll över öden av farligt avfall. bör därför få i uppdrag att utreda om ytterligare eller andra typer av åtgärder behövs för att tillförsäkra en god kontroll över öden av farligt avfall. Kommuner har möjlighet att ta ansvar för hanteringen av farligt avfall. har regeringen tagit bort kommunernas monopol att ta hand om avfall som inte är farligt avfall. Syftet var att näringslivet skulle ta ett ökat ansvar för en ekologisk varuproduktion. Att utsätta de delar av avfallshanteringen som inte berör hushållen för konkurrens skulle medverka till det. Regeringen har tidigare gjort bedöm- ningen att även monopolet för farligt avfall bör avskaffas. Ett minskat kommunalt inytande förutsätter dock att regelsystemet är utformat så att det ger en bra kontroll över och kunskap om ö- den av farligt avfall. nns regler för hanteringen av farligt avfall i era led, till exempel för transport, återvinning och bortskaffande samt för gränsöverskridande transporter av farligt avfall. Regeringen bedömer att en god kontroll över öden av farligt avfall går att få även på andra sätt än genom kommunala monopol. Regeringen anser däremot att det inte är utrett om de bentliga regelverken är tillräckliga. En översyn av bentliga regler och kontrollsystem bör därför genomföras inför ett slutligt beslut. Regeringen ger i uppdrag att utreda om det bentliga regelverket är tillräckligt eller om nya åtgärder behöver vidtas och i så fall vilka. Målsättningen är att en översyn av regelverken ska genomföras så att en avreglering på nytt kan övervägas. Avfallslagstiftningen och denitionen av avfall Regeringens bedömning: För att främja återvinning av avfall avser regeringen att fortsatt verka för att en förbättring av regelverken kring avfallshantering kommer till stånd, som en hög nivå av skydd för människors hälsa och miljön kan bibehållas. En förenkling bör framför allt innebära ett tydliggörande av avfallsdenitionen. I den omfattande regleringen på avfallsområdet nns oklarheter framför allt Avfallshantering en del av samhällets infrastruktur om denitionen av avfall. Främst gäller det frågan om när något blir avfall respektive när något upphör att vara avfall. upplevs det som oklart och olika tillämpningar görs. De otydliga och svåra reglerna kan vara ett hinder för att uppnå ett kretsloppsanpassat samhälle. Om något betraktas som avfall gäller ett helt annat regelverk än om det inte är ett avfall. Be- roende på hur avfallsdenitionen tolkas kan därmed olika krav komma att gälla. Även frågan om när ett avfall bör klassas som ett farligt avfall upplevs som oklar. Avfallsdenitionen är gemensam inom EU och har därför endast begränsade möjligheter att genom ändringar i lagstiftningen och genom vägledning tydliggöra denna. EG-domsto- len har prövat ett stort antal mål som gäller tolkningen av avfallsdenitionen, vilket visar att tolkningsproblemen nns inom hela EU. Stärkt tillsyn och vägledning Regeringens bedömning: Vägledning och tillsyn är avgörande både för att styra avfall till rätt behandling och för att säkerställa en hög nivå av miljöskydd vid såväl deponering, förbränning som materialåtervinning. Vägledning om reglernas tillämpning är viktigt för att säkerställa en tillämpning på hög och jämn nivå i hela landet men också för att öka genomslaget för generellt formulerade bestämmelser som allmänna hänsynsregler. Avfallslagstiftningen har förändrats kraftigt . nat har en stor mängd ny eller förändrad lagstiftning införts. Det viktigaste exemplet på detta är . i den är en allmän skyldighet för alla i samhället att hushålla med råvaror och energi och att utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning. För att undersöka hur tillämpas genomför regeringen en utvärdering av den nya lagstiftningen. Arbetet visar att de nya delarna om att hushålla med råvaror och energi ännu inte inneburit någon större förändring jämfört med tidigare. Det beror på en osäkerhet om hur detta ska omsättas till konkreta krav i enskilda fall. Regeringen anser att det behövs en vägledning för att principerna för kretsloppstänkande i ska få genomslag. En förändring inom området är av stor betydelse för att nå en effektiv användning av energi och råvaror, och därigenom minska såväl klimatpåverkan som avfallsmängderna. bör kunna använda sin roll som vägledande tillsynsmyndighet till att öka vägledningen om . Regeringen bedömer att det nns behov av vägledning och tillsyn även för era förordningar inom avfallsområdet för att tolkningen ska bli korrekt och likvärdig i hela landet. Det gäller bland annat förordningen om deponering av avfall och förordningen om avfallsförbränning. Tillsynsansvaret för producentansvar för elektriska och elektroniska produkter bör också förtydligas. nns endast krav på uppgiftslämning till . Regeringen kommer att införa krav på tillsyn av producentansvaret för elektriska och elektroniska produkter. Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag Särskilt om vissa produktgrupper Ökade krav på producenters varor Regeringens förslag: Om det behövs för att främja en minskad uppkomst av avfall eller en hälso- och miljömässigt godtagbar hantering av avfall får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldigheter för producenter att se till att varor har en viss sammansättning, återanvändbarhet och återvinningsbarhet. I fråga om andra varor än förpackningar får sådana föreskrifter endast meddelas om föreskrifterna behövs till följd av medlemskap i unionen. Varors sammansättning och innehåll har stor betydelse för möjligheterna att på ett miljömässigt sätt ta hand om dem som avfall. Producenter har här en viktig roll, något som visas bland annat genom bestämmelserna om producentansvar för olika typer av förpackningar. Med dessa lagar kan regeringen ställa krav på vad förpackningarna är gjorda av och hur väl de går att återvinna. För de totala avfallsmängderna i samhället är det självklart inte bara nödvändigt att ställa krav på förpackningar. Samma samband mellan en varas sammansättning och hur den kan hanteras som avfall gäller naturligtvis generellt. Mot denna bakgrund är det viktigt att kunna vidga kraven till alla producenter. Därmed går det att öka medvetenheten om att utformningen av deras varor, utifrån vad de är gjorda av och hur de går att återvinna, är avgörande för arbetet med att nå hållbara kretslopp. Möjligheten att meddela föreskrifter på nationell nivå är begränsad, bland annat mot bakgrund av att nationella krav på varors sammansättning kan vara handelshinder som inte accepteras inom EU. Producentansvaret börjar dock få ökad betydelse i EU:s avfallslagstiftning, bland annat genom två nya direktiv på elektronikområdet. Dessa reglerar avfall i form av elektriska eller elektroniska produkter samt användningen av vissa farliga ämnen i dessa produkter. Genom de två direktiven får medlemsstaterna möjlighet att uppmuntra producenter att utforma sina elektriska och elektroniska produkter för att underlätta nedmontering och återvinning. Regeringen gör bedömningen att arbetet med miljöanpassning av varor på europeisk nivå har hög prioritet eftersom en gemensam miljöanpassning ger störst miljöeffekt. Från svensk synvinkel är det dock viktigt att gå vidare med arbetet med utveckling av miljöanpassade varor och produkter även på nationell nivå. Ekonomiska garantier för producentansvar När en produkt slängs och ska tas omhand som avfall vill återvinningsföretagen ha ersättning för kostnader de har för sin hantering. Gäller det en produkt som regleras av något av de Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag olika producentansvar som införts, är det oftast producenten som får stå för betalningen. Det är ett system som fungerar så länge producenten nns kvar och inte har lagt ned sin verksamhet. Risk för problem nns när det gäller produkter med lång livslängd, till exempel bilar, vitvaror och olika typer av hemelektronik. Problemet kan lösas med en frivillig eller obligatorisk försäkring för producentansvaret. En mindre kostnad som tas ut vid inköpet av varan placeras i en fond som garanterar att avfallshanteringen går att bekosta även om producenten har upphört med sin verksamhet. Genom en förräntning av försäkringspremien kan kostnaden för konsumenten bli låg. Regeringen anser att det nns anledning för branscher med produkter som har lång livslängd att överväga olika typer av ekonomiska garantier för omhändertagande av uttjänta produkter. Det är en fråga som i samarbete med berörda branscher kan utveckla vidare i anslutning till det fortsatta arbetet med en miljöorienterad produktpolitik. Utökat system för returförpackningar Regeringens förslag: Lagen (1991:336) om vissa dryckesförpackningar och lagen (1982: 349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium ska upphöra att gälla. I stället bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för producenter att se till att plast- och metallförpackningar för konsumtionsfärdig dryck omfattas av retursystem samt se till att retursystemen utformas så att de genom utbetalning av pant eller premie uppmuntrar att förpackningarna lämnas tillbaka till systemen. regeringen att i fråga om överlåtelse, märkning, tillstånd och avgifter meddela sådana föreskrifter som nns i de nämnda lagarna. Sedan era år nns lagar för retur- och pantsystem för dryckesförpackningar av såväl aluminium som PET-plast. Panten är en drivkraft för konsumenten att lämna in förpackningen för återvinning. Systemet är inarbetat och har en hög trovärdighet hos konsumenterna. Regeringen anser att det är angeläget att behålla och utveckla dagens retur- och pantsystem. är höga och det nns anledning att se över möjligheten att utvidga systemen till övriga förpackningar av plast eller metall för konsumtionsfärdig dryck. Regeringen föreslår att nödvändiga ändringar i görs för att det ska bli möjligt att kunna ta fram bestämmelser om utökade retursystem. Det är även viktigt att det nns lättillgängliga system när konsumenterna ska lämna tillbaka förpackningarna. Regeringen ser därför ett behov av att livsmedelshandeln och bryggeribranschen utökar antalet mottagningsställen med automater för returdryckesförpackningar. Aluminium är inte den enda metall som används som material i burkar. importerades cirka 20 miljoner stålplåtsburkar med dryck till . Visserligen omfattas dessa burkar av producentansvar för förpackningar, Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag men de ingår inte i något pantsystem. För konsumenten är det inte lätt att avgöra om en burk är gjord av aluminium eller av stålplåt. Det kan därför upplevas som frustrerande att endast få pant för vissa av de burkar man lämnar in. Detta riskerar att orsaka ett trovärdighetsproblem för pantsystemet. Studier visar också att risken för nedskräpning ökar med förpackningar utan pant jämfört med förpackningar som omfattas av pantsystemet. Det är viktigt att konsumenterna har fortsatt förtroende för retursystemen för metallburkar. Resultatet blir fortsatt hög återvinning och minskad nedskräpning. Regeringen gör bedömningen att det är viktigt från miljösynpunkt att alla metallförpackningar för drycker som yrkesmässigt förs in eller säljs i ingår i retursystem med pant. Sådana system bör därför krävas av producenterna. Bestämmelser om retursystem för dryckesförpackningar av plast gäller bara dem som är gjorda av PET-plast. Bakgrunden är att när lagen infördes fanns inga alternativa plastmaterial på marknaden. nns det era skäl till att fundera på ett utvidgat pantsystem. Utvecklingen har gått framåt och nns era varianter, där PET kombineras med skikt av andra plaster. Det är sannolikt att helt nya material och nya kombinationer kommer att utvecklas framöver. En följd av det krav på pant som ställs på PET-askor är dessutom att förpackningar av andra polymera (olika typer av plastmaterial) material kostar mindre. Det kan missgynna förpackningarna som ingår i retursystemet. Sammantaget gör det här att förpackningar av andra polymera material bör omfattas av samma regler som PET- askorna. Regeringen gör bedömningen att det bör klargöras att alla plastaskor för drycker som yrkesmässigt förs in till eller säljs här bör ingå i retursystem med pant som uppmuntrar att askorna lämnas tillbaka. I och med medlemskap i har den privata importen av öl och vin ökat. De burkar och askor som kommer in i landet ingår inte i det svenska pantsystemet och det nns inga pengar avsatta för att ta hand om dem. Förpackningarna hamnar antingen i den svenska förpackningsinsamlingen och leder till kostnader för svenska producenter, eller i hushållsavfallet där de leder till ett slöseri med resurser. Regeringen ger därför i uppdrag att följa utvecklingen av privatimporten och i samråd med lämna förslag till åtgärder vid behov. I detta uppdrag bör även glasaskor ingå. Utvecklat producentansvar för bilar gäller producentansvar för bilar. Den som har tillverkat eller fört in bilar i ska se till att material och komponenter från bilarna återanvänds, återvinns eller tas om hand på annat miljömässigt godtagbart sätt. Den viktigaste skyldigheten för en producent är att utan ersättning ta emot alla uttjänta bilar som registrerades . Producenten måste se till att en bil skrotas enligt reglerna i bilskrotningslagen. Enligt den får endast auktoriserade bilskrotare utföra skrotning. För att styra att bilar tas om hand av auktoriserade skrotar har en bilskrotningspremie införts. Premien betalas ut till bilens ägare när den skrotas och ska täcka avgiften för Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag Skrotpremien är beroende av bilens ålder för att spegla bilskrotarens kostnader för att ta hand om bilen. för skrotbilar som omfattas av förordningen om producentansvar för bilar. om bilen vid skrotningstillfället är men högst . om bilen är mer än . Kompletterande regler för skrotningsavgift Regeringens förslag: Bestämmelserna i bilskrotningslagen (1975:343) om förfarandet vid uttag av skrotningsavgift kompletteras med bestämmelser om att avgiften ska sättas in på särskilt konto, om när avgiften ska anses betald samt om ränteberäkning och betalning av ränta. har tagit över huvudansvaret för avgiften från . I samband med att bilskrotningslagen ses över, vill regeringen göra några mindre ändringar när det gäller skrotningsavgiften. Bland annat gäller det bestämmelserna om ränta på skrotningsavgiften samt anstånd och indrivning av avgiften. Regeringens förslag: Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet ska inom kommunen utöva den lokala tillsynen över efterlevnaden av bilskrotningslagen (1975:343) och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. kvarstår i rollen som central tillsynsmyndighet. Den lokala tillsynsmyndigheten ges möjlighet att besluta om de förelägganden eller förbud som behövs för att bilskrotningslagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen ska efterlevas. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. är ensam tillsynsmyndighet för bilskrotningslagen. Regeringen föreslår att kommunen får lokalt ansvar för tillsyn över att skrotning och demontering följer miljökraven i . Det centrala ansvaret för tillsyn ligger kvar hos , med uppgifter som samordning av den lokala tillsynen samt stöd och råd till kommunerna. Fördelen med att ha kommunen som operativ tillsynsmyndighet är att en mer aktiv tillsyn blir möjlig. Det kan skydda seriösa bilskrotare mot konkurrens från bilskrotare som inte följer lagstiftningen. Den föreslagna ordningen innebär att kommunen blir tillsynsmyndighet både över bilskrotning som miljöfarlig verksamhet enligt och över att bilskrotare efterlever de administrativa krav som följer av bilskrotningslagen. Regeringens förslag: En påföljdsbestämmelse införs i bilskrotningslagen (1975:343) med innebörden att den som utan auktorisation bedriver yrkesmässig bilskrotningsverksamhet kan straffas med böter. Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag Bilskrotningslagen säger att personbilar, bussar och lastbilar som har en totalvikt under endast får tas omhand av auktoriserade skrotare. Det är dock vanligt att bilskrotningsverksamhet bedrivs av icke auktoriserade personer eller företag. Denna verksamhet riskerar att försämra materialåtervinningen och hanteringen av farliga ämnen i bilar. är den oauktoriserade bilskrotningen svår att komma åt. Enligt lagen är det endast straffbart att utge sig för att vara auktoriserad bilskrotare om man inte är det. Skrotare som inte är auktoriserade och inte heller utger sig för att vara det går därmed inte att stoppa. Regeringen föreslår därför en utökning av förbudet så att det blir straffbart att bedriva yrkesmässig skrotningsverksamhet utan auktorisation. Finansiering av den framtida insamlingen och återvinningen av bilar Regeringens bedömning: I enlighet med bilskrotningsdirektivet bör den sista ägaren kunna lämna sitt uttjänta fordon kostnadsfritt till skrotning. Regeringen avser att utreda om detta kan ske genom att ersättningen för skrotning betalas direkt från bilskrotningsfonden till bilskrotaren. I detta arbete bör också ingå att lämna förslag till hur avställningsmöjligheten för bilar bör ändras så att nedskräpningen kan minskas. Den skrotningspremie bilägare får vid inlämning av sin bil till skrotning höjdes . Syftet med höjningen var att kompensera bilägare för förväntade och redan inträffade prisökningar hos bilskrotare. Det saknas än så länge uppgifter som visar att premiehöjningen inneburit att nedskräpning med Premiesystemet verkar styra mottagningsavgiften för bilar hos bilskrotarna, där höjda även ger högre avgift. Till viss del kan det förklaras med ökade miljökrav vid bilskrotning, men det kan också vara så att de höjda premierna tas ut som ökad vinst av bilskrotaren. Regeringen bedömer att ett system där kostnaden för bilskrotningen betalas direkt från bilskrotningsfonden till bilskrotaren är ett intressant alternativ. Det skulle kunna lösa de svårigheter som nns med den nuvarande bilskrotningspremien och även kunna leda till en kostnadsfri inlämning för bilägare. Regeringen vill utreda hur en kostnadsfri inlämning skulle kunna organiseras ihop med både bilproducenter, bilskrotare, konsumentorganisationer och berörda myndigheter. I detta arbete är det även intressant att bilägarens skyldigheter och avställningsmöjligheter utreds närmare. Regeringens bedömning: Avfall som innehåller minst en viktprocent kvicksilver bör föras till permanent förvaring djupt ner i berg. Undantag bör endast få medges om det är fråga om mycket små mängder avfall eller om det nns andra synnerliga skäl. Om det är skäligt i mening bör även avfall som innehåller minst 0,1 viktprocent kvicksilver föras till sådan djupförvaring. Regeringen avser att i förordningsbestämmelser införa sådana krav. Kraven på djupförvaring bör gälla fr.o.m. . En utomstående aktör bör ges i uppdrag att samordna genomförandet utgå- Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag ende från tekniska, miljömässiga, sociala och samhällsekonomiska förutsättningar. Genomförandet bör avrapporteras till regeringen för att säkerställa att arbetet löper enligt plan. Kvicksilver är en mycket giftig metall som lagras upp i näringskedjorna och inte bryts ned. Den kan orsaka omfattande skador på hälsa och miljö. I nns restriktioner för användningen av kvicksilver. Den kemikaliestrategi som nns för miljökvalitetsmålet Giftfri miljö (prop. 2000/01: 65), säger att nyproducerade varor så långt möjligt ska vara fria från kvicksilver . Bentliga varor som innehåller kvicksilver ska hanteras så att det inte läcker ut i miljön. Målet är att den totala användningen av kvicksilver, med vissa undantag, ska ha upphört . Som ett resultat av arbetet med att få bort kvicksilver ur kretsloppen kommer det att nnas stora mängder kvicksilveravfall. Uppskattningsvis kommer det att nnas avfall med en halt kvicksilver på över en procent. Detta avfall måste tas omhand och förvaras på ett säkert sätt. Flera utredningar har pekat på att metoden att lagra kvicksilver djupt ned i urberget är den miljömässigt bästa lösningen för slutförvaring. Detta trots de höga investeringskostnaderna för ett sådant alternativ. Till skillnad från ytlig förvaring kan ett djupt bergförvar isolera kvicksilvret under tidsrymder på över och därmed inte belasta kommande generationer De företag som har kvicksilveravfall bör samarbeta om en gemensam lösning, men regeringen bedömer att en utomstående aktör bör få en roll att Det gäller inte minst frågan om nansiering och lokalisering av ett förvar. att kvicksilveravfallet ska slutförvaras . Arbetet för att nå det målet bör avrapporteras . ligger långt framme i det internationella arbetet med att få bort kvicksilver ur kretsloppen. Inom både EU och FN har diskussioner om kvicksilverfrågan påbörjats, och är pådrivande för att få till stånd en politik liknande den svenska. Det är regeringens uppfattning att en framtida svensk lösning kan vara ett föredöme för andra länder. Bättre omhändertagande av bygg- och rivningsavfall Regeringens bedömning: Regeringen anser att utvecklingen inom byggsektorns avfallshantering, särskilt avseende det farliga avfallet, har gått för långsamt och avser därför att uppdra åt att i samråd med utveckla styrmedlen för tillsyn och vägledning samt lämna förslag till ytterligare åtgärder och eventuellt nya delmål för byggsektorns avfallshantering. Regeringen är dock positiv till Byggsektorns kretsloppsråds frivilliga åtagande att driva på och följa upp sektorns arbete för att uppnå de nationella miljökvalitetsmålen. Avfall från byggen innehåller stora mängder material som går att återvinna, bland annat trä, plast och metall. deponeras emellertid mycket bygg- och rivningsavfall . Förutom vikten av att återvinna material innehåller byggnader många olika typer av komponenter Särskilt om vissa produktgrupper och avfallsslag som kan innehålla organiska miljögifter, kvicksilver och andra tungmetaller. Dessa ämnen måste tas omhand så att de inte kommer ut i miljön. Kretsloppspropositionen blev upptakten till byggsektorns kretsloppsarbete. Byggsektorns kretsloppsråd bildades och lade fram en handlingsplan med frivilliga åtaganden och mål för miljöarbetet. Hanteringen av farligt avfall har blivit bättre och källsorteringen av bygg- och rivningsavfall har ökat. Ökad återvinning av bygg- och rivningsavfall