prop · GQ03100d11 · 2003-04-15 00:00:00 — När sedan budgetpropositionen färdigställdes stod det klart att utvecklingen varit något bättre än förväntat vilket föranledde en mer positiv prognos. Till nedrevideringen av arbetslösheten bidrog också en upprevidering av antalet deltagare i arbetsmarknadspolitiska program. 2002/03:100 BILAGA 1 genomsnittet av prognostillfällena har prognoserna för sysselsättningen överskattats mer än de för arbetskraftsutbudet, vilket är anledningen till att arbetslöshetsprognoserna överlag har varit lägre än utfallet. Medelarbetstiden var den variabel som vid de fyra prognostillfällena avvek mest från utfallet Det beror delvis på den uppmärksammade ökningen av sjukfrånvaron, vilken redan i budgetpropositionen angavs vara den viktigaste orsaken till den sjunkande medelarbetstiden. I samtliga prognoser förutsågs en stabilisering, och ökning, av medelarbetstiden som ännu inte har infriats. En låg medelarbetstid inverkar normalt negativt på produktionen vilket syns tydligt i utfallen . Produktionen var emellertid överraskande god vilket innebär att produktiviteten var hög . Inflationen underskattades vid alla prognostillfällen, även om inflationsprognosen var mycket nära utfallet. De tillfälliga effekter som bidrog till den kraftiga inflationsuppgången visade sig inte falla ur lika snabbt som hade förutsetts i prognoserna . Dessutom tillkom nya utbudschocker, hänförliga till bl.a. grönsaker och energi. Även inflationens underliggande nivå har emellertid underskattats. Framför allt blev prisutvecklingen på inhemska tjänster högre än väntat, något som till viss del bedöms ha hängt samman med de relativt kraftiga löneökningarna i konsumentnära tjänstebranscher. 12.2Jämförelse med andra prognosmakare Som nämndes inledningsvis utvärderas prognoser också genom att storleken på prognosfelen mellan olika prognosmakare jämförs för några centrala variabler. En sådan jämförelse är behäftad med flera begränsningar. Till exempel publiceras prognoserna vilket innebär att prognosmakarna inte har tillgång till samma information. Detta blir särskilt tydligt när högfrekventa variabler såsom inflation och arbetslöshet analyseras, eller när bedömare i en prognos har tillgång till särskilt viktig information, exempelvis utfall från nationalräkenskaperna. I föreliggande jämförelse reduceras emellertid detta problem genom att den bygger på prognoser publicerade vid i stort sett samma tidpunkt. Det finns också mer principiella skillnader mellan olika konjunkturbedömare. utgår exempelvis från redan beslutade, eller i propositionen föreslagna, åtgärder för den ekonomiska politiken. Andra prognosmakare gör explicita antaganden om den framtida ekonomiska politiken. En jämförande analys kan inte desto mindre ge en uppfattning om tillförlitligheten hos olika konjunkturbedömare, och kanske också hur stora prognosfel som kan betraktas som normala. Syftet är emellertid inte att rangordna prognosmakare. Diagram 12.1 Genomsnittliga absoluta prognosfel (-3) (-1) (-5) Anm.: Genomsnitten avser de fel, i absoluta tal, som gjordes i fyra prognoser avseende 2002, dvs. Siffrorna inom parentes visar när respektive prognosinstituts prognos genomsnittligt publiceras i förhållande till FID:s prognos mätt i veckor. Prognosurvalet har gjorts så att tidpunkten för prognosen i så stor utsträckning som möjligt sammanfaller med tidpunkt för publicering. (), (), (), (), (), Nordea (NB), (), , () och Svenskt näringsliv (SN). saknas höstprognos för FSB. Istället har konsensusprognosen för budgetpropositionen använts. Källor: , och . I diagrammet kan utläsas att prognoser från olika bedömare uppvisade ungefär lika stora fel för såväl BNP som inflation och arbetslöshet . Det beror på att de flesta konjunkturbedömare har tillgång till samma information och att informationen tolkas på liknande sätt. Prognosfelen är ur ett historiskt perspektiv relativt låga, trots att de flesta bedömare har angett att osäkerheten avseende konjunkturutvecklingen har varit osedvanligt hög . var emellertid prognosfelen ovanligt höga, vilket understryker svårigheten att identifiera vändpunkter. Att jämföra prognosmakare utifrån endast ett utfallsår är självfallet osäkert. I tabell 12.2 nedan visas därför utvecklingen av prognosfelen över , mätt i form av glidande medelvärden. har prognosmakare i genomsnitt missbedömt BNP- tillväxten med cirka en halv procentenhet vilket kan relateras till en genomsnittlig BNP-tillväxt om . I jämförelse med prognoser är bedömningarna från innevarande år betydligt mer träffsäkra. Under 19902002 uppgick det genomsnittliga felet till för prognoser gjorda . Samtliga prognosmakare uppvisar också en betydligt högre precision än en s.k. naiv prognos, i det här fallet definierad som att prognosen för åt t är identisk med utfallet för det närmast föregående året, t1. Tabell 12.2 Genomsnittligt absolut prognosfel för BNP-till- växten Procentenheter, glidande medelvärden Anm.: Genomsnitten avser de absoluta fel som gjordes , dvs. föregående år, samt innevarande år. Felen är dessutom beräknade som glidande medelvärden. Detta innebär att 2002 anges medelvärdet av de fel som gjordes för åren 19982002. Genomsnitten avser därför 20 prognoser per kolumn. Raden medelvärde visar medelvärdet av samtliga prognosmakares absoluta prognosfel. Den naiva prognosen innebär att den prognos som görs år t sätts lika med utfallet för år t1. Källor: , och . Den genomsnittliga prognosprecisionen är över tiden mycket likartad mellan olika prognosinstitut. Skillnaden mellan det högsta och det lägsta genomsnittliga prognosfelet är två tiondelar för perioden 19902002. kan dock de genomsnittliga felbedömningarna variera mer. En orsak till att likheterna är större då studeras är att enstaka sämre prognoser får mindre genomslag . som för det enskilda året 2002/03:100 BILAGA 1 kan ha gynnats av ett fördelaktigt informationsläge på grund av senare publiceringstidpunkter, får i genomsnitt mindre betydelse. En anledning till att jämförelser av BNP-pro- gnoser bör tolkas försiktigt är att BNP är ett aggregat, varför det är möjligt att en prognosmakare har gjort felaktiga bedömningar av efterfrågans sammansättning vilka emellertid aggregeras till en god BNP-prognos. Liksom för BNP verkar prognosinstituten göra mycket likartade fel avseende försörjningsbalansens poster. Med undantag för Svenskt näringsliv har samtliga konjunkturbedömare haft en tendens att överskatta tillväxten. Det mönstret framträder även på och 2002 överskattades i genomsnitt tillväxten med fyra tiondelar. överskattade tillväxten i lika stor utsträckning som andra konjunkturbedömare. 12.3Varför tar inte prognosmakare ut svängarna? I diagram 12.2 visas för BNP-tillväxten hur genomsnittsprognosen från olika konjunkturbedömare, samt preliminära och definitiva utfall från nationalräkenskaperna, har varierat . Diagram 12.2 Medelprognos, preliminära och reviderade utfall för BNP-tillväxten -1,0 -1,0 -2,0 -2,0 -3,0 -3,0 Källor: , och . Av diagrammet framgår att prognoser tenderar att vara mer utjämnade än det faktiska utfallet. Det kan även noteras att nationalräkenskapernas första utfall varierar mindre än det andra utfallet. Vidare har prognosmakare i allmänhet överskattat utvecklingen i avmatt- 2002/03:100 BILAGA 1 ningsperioder och underskattat den i återhämtningsfaser. Har prognosmakare något att lära av detta? Skulle ovanstående observation på ett systematiskt vis kunna användas för att förbättra prognosprecisionen? Frågan är komplicerad och berör många olika aspekter av prognosverksamheten. En aspekt berör prognosinstitutens förmåga att tolka tidiga konjunktursignaler i allmänhet, och indikationer på vändpunkter i konjunkturen i synnerhet. En annan aspekt har att göra med benägenheten att revidera prognoserna. En synpunkt som ibland framförs i detta sammanhang är att prognosinstituten är för återhållsamma med att revidera sina prognoser vartefter mer information tillkommer. Ett sätt att konkretisera denna synpunkt är att tänka sig en alternativ handlingsregel som innebär att man vid varje prognostillfälle helt enkelt reviderar prognosen mer än vad man gör . Om prognosmakare i genomsnitt har en alltför låg benägenhet att göra revideringar mellan prognostillfällena, och detta förklarar en del av prognosfelen, skulle en systematisk ökning av revideringarna kunna leda till förbättrad prognosprecision. Ett enkelt experiment har därför genomförts för att illustrera denna diskussion: Varje faktiskt genomförd revidering av prognosen ökas (i samma revideringsriktning). I de fall ingen revidering har gjorts mellan prognostillfällena justeras inte prognosen. I sammanhanget bör noteras att en ökning av revideringen är en relativt liten ändring då de studerade revideringarna i genomsnitt uppgick till . Även resultatet av mindre revideringar än de faktiskt gjorda studeras21. Beräkningarna indikerar att i genomsnitt ökar inte prognosprecisionen vare sig vid en ökad eller minskad revidering jämfört med den faktiska. Det är också förhållandevis svårt för konjunkturbedömarna att på förhand avgöra i vilken revideringsriktning den tillgängliga informationen pekar. En genomgång av 423 prognoser från nio inhemska prognosinstitut visar också att konjunkturbedömarna har reviderat i fel riktning vid 114 av 329 möjliga revideringstillfällen. Det innebär att ungefär var tredje revidering som har gjorts har gjorts i fel riktning, även om spridningen är stor över såväl tid som institut. Det står också tydligt att antalet felrevideringar är flest de år när konjunkturen tar en annan riktning. Det verkar därför som att det huvudsakliga problemet inte är revideringarnas storlek i sig, utan snarare förmågan att tolka ny information och bestämma såväl revideringens riktning som dess storlek. Mot bakgrund av svårigheterna att tolka indikatorer och utfall är det således inte förvånande att revideringarna i efterhand kan framstå som alltför små. 21 Utfallet som revideringarna jämförs med är det första preliminära.