prop · GQ0383 · 2003-03-13 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2002/03:83 Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för verksamhet och olika aspekter på svensk FN-politik /2002. I inledningsavsnittet sammanfattas några huvudlinjer i hur regeringen ser på FN och medlemskap i organisationen och vad den vill göra för att stärka FN och möjligheterna för global säkerhet och samarbete. Därefter följer en redovisning av agerande och viktiga frågor i FN:s verksamhet, såsom fred och säkerhet, konfliktförebyggande, nedrustning, humanitära frågor, ekonomiska, och sociala frågor, utvecklingssamarbete, terrorism och mänskliga rättigheter. Vidare behandlas det pågående reformarbetet i FN. I avslutningen redovisas ett antal frågor som regeringen anser vara av särskild betydelse i det fortsatta FN-arbetet. Fred och säkerhet................................................................................. Ekonomiska, sociala och miljömässiga frågor ............................... Rättssäkerhet och sanktioner............................................................ Bilaga 1 Svenskt deltagande i FN-ledda fredsfrämjande insatser....34 Bilaga 2 Lista över förkortningar................................................ 36 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde.......37 1 FN under 2000-2002 Den internationella politiska utvecklingen har i vissa avseenden varit hoppingivande . Antalet mellanstatliga krig har minskat och millenniedeklarationens mål har stakat ut en gemensam väg för global utveckling och fattigdomsbekämpning. Möjligheterna för internationell samverkan har ökat, och mänskliga rättigheter och individens säkerhet har kommit i fokus som gemensamma angelägenheter. måste allvarliga konflikter och andra oroande frågor hanteras som ställer FN och det internationella samfundet inför stora utmaningar. Arbetet i har dominerats, och fortsätter att domineras, av . Frågan är komplex och spänner över många fält; nedrustning, icke-spridning, regional säkerhet och global stabilitet. Ett globalt terroristhot lever i hög grad kvar, krisen i har fördjupats, och inomstatliga konflikter, övergrepp och etnisk rensning har skapat stort humanitärt lidande. Hotet från kärnvapen och andra massförstörelsevapen är långt ifrån borta. Risken för spridning består. Det finns farhågor för en ny rustningsspiral. I av global ekonomi, information och rörlighet ökar behovet av en gemensam värdegrund. FN står som garant för att rätt skall gå före makt i världspolitiken. är kärnan i den internationella säkerhetsordningen. FN:s medlemmar har ett gemensamt ansvar att tillförsäkra världsorganisationen den ställning och de resurser som krävs för att FN skall kunna upprätthålla det övergripande ansvaret för internationell fred och säkerhet i en ny tid. FN har spelat en viktig roll i bl a , , och . I det globala perspektivet är starka stöd till FN det kanske främsta uttrycket för våra ansträngningar att värna internationell fred, säkerhet och utveckling. FN är unikt eftersom det är den enda organisation som har nästan alla världens länder som medlemmar. Endast FN har den bredd som krävs för den globala säkerheten. Det gör det till ett oumbärligt forum och till en oumbärlig normgivare. har det primära ansvaret för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Fredsfrämjande insatser har blivit allt mer komplexa. Många av dagens konflikter kräver insatser med en rad olika komponenter. har successivt ökat sin förmåga att delta i komplexa insatser både civilt och militärt. FN har agerat slagkraftigt och snabbt efter terroristdåden . FN utgör det främsta forumet för terroristbekämpning. har lagt en folkrättslig grund för det internationella samfundet att bekämpa internationell terrorism. Detta innefattar även användande av tvångsåtgärder genom hänvisningen Skr.2002/03:83 till kapitel VII i resolution samt genom förklaringen i resolution att internationell terrorism utgör ett av de värsta hoten mot internationell fred och säkerhet. Regeringens inställning är att alla åtgärder i kampen mot terrorism måste ske i enlighet med internationell lag, samt att det är viktigt att fortsatt fokusera på att främja god samhällsstyrning samt demokratisk, ekonomisk och social utveckling. Det är för den angeläget att säkerställa att kampen mot terrorism bedrivs under ett iakttagande av rättssäkerheten, dvs med bibehållen respekt för mänskliga rättigheter. får FN:s säkerhetsråds och EU:s förmåga att agera snabbt och effektivt mot terroristhot inte undergrävas. Kärnfrågan innebär således att kunna kombinera snabba och effektiva beslut av FN och EU med att upprätthålla respekten för individens rättssäkerhet. Främjandet av de mänskliga rättigheterna är en prioriterad fråga inom den svenska utrikespolitiken. deltar aktivt i behandlingen av frågor om mänskliga rättigheter i och i kommissionen för mänskliga rättigheter. På basis av en samsyn sker en nära samordning inom EU där ett gemensamt uppträdande eftersträvas i de flesta frågor. Under det svenska ordförandeskapet i Europeiska Unionen togs viktiga steg mot ett fördjupat samarbete mellan EU:s framväxande krishanteringsinstrument och FN. Genom att EU gradvis bygger upp sin operativa kapacitet gagnas även FN, som EU kan dra nytta av FN:s långvariga erfarenheter på det fredsbevarande området. Det svenska Union-uppdraget är ett konkret exempel på en EU- aktivitet som bedrivs i nära samverkan med FN. De nya erfarenheterna och kunskaperna från ordförandeskapet kommer att vara till stor nytta för i vårt framtida arbete för ett fortsatt aktivt FN EU samarbete. Millennietoppmötet i 2000 var en milstolpe för FN. Världens stats- och regeringschefer kom då överens om den så kallade Millenniedeklarationen. I deklarationen ges klara riktlinjer för hur FN ska anpassas till det nya århundradets krav. Den etablerade också gemensamma utvecklingsmål för världssamfundet. Dessa mål sammanfattade i mångt och mycket resultaten av FN:s stora världskonferenser . Hållpunkterna för denna dagordning är också de överenskommelser som träffades på världskonferensen om utvecklingsfinansiering i i och på världstoppmötet om hållbar utveckling i . Millenniedeklarationens mål konkretiserades 2001 i åtta kvantifierbara utvecklingsmål - de så kallade millennieutvecklingsmålen. övergripande målet är att fram ha halverat den andel Skr.2002/03:83 människor som lever i absolut fattigdom. Arbetet att stärka och modernisera FN har fortsatt och framsteg kan noteras. Arbetet med reformeringen av FN förs på flera plan och i huvudsak inom tre olika områden: reformeringen av sekretariatet, reformeringen av säkerhetsrådet och revitaliseringen av generalförsamlingen. Den har verkat aktivt i samtliga dessa reformfrågor. Regeringens uppfattning är att säkerhetsrådet bör utökas, så att det bättre speglar FN:s nuvarande medlemskrets. Det är viktigt att fortsatt utveckla FN:s samarbete med regionala och subregionala organ, enskilda länder och frivilligorganisationer och att inte ha orimligt höga förväntningar på vad FN ensamt kan åstadkomma. Men det är nödvändigt att slå vakt om den enda globala organisationen, med 191 medlemsstater sedan och blev invalda , liksom dess fortsatta effektivitet och trovärdighet. Medlemsstaterna måste ge tillräckligt politiskt och finansiellt stöd för att FN skall kunna utföra de uppgifter de ålägger organisationen. 2 Fred och säkerhet har det primära ansvaret för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Detta visar inte minst konflikten med , som dominerat säkerhetsrådets agenda och som genom sin komplexitet ställt FN-systemet inför stora utmaningar. Primärt handlar FN:s resolutioner om nedrustningen av massförstörelsevapen, men orsaken till att dessa krav ställs grundar sig på invasion av , och FN:s bedömning, manifesterad i ett trettiotal resolutioner , att måste avrustas för att bibehålla en regional säkerhet och global stabilitet. Fredsfrämjande insatser har blivit allt mer komplexa, och spänner över ett brett spektrum av fredsbevarande insatser. Man kan också betrakta "peace enforcement", tvångsåtgärder eller fredsframtvingande åtgärder, som en speciell del av detta spektrum, där sanktioner, hot om våld eller våld beslutat av kommer till användning. Många av dagens konflikter kräver insatser med en rad olika komponenter. Det kan inkludera allt från institutionellt bistånd i syfte att bygga upp en fungerande demokratisk rättsstat, via konfliktlösning, försoning, och förtroendeskapande åtgärder till traditionell fredsövervakning. har successivt ökat sin förmåga att delta i komplexa insatser både civilt och militärt. Många av de fredsbevarande insatserna bedrivs i samverkan mellan Skr.2002/03:83 militära och civila resurser, och de civila komponenterna i fredsfrämjande insatser har successivt ökat i omfattning. Insatser med civilpoliser och stöd för återuppbyggnad av ett fungerande rättsväsende spelar en allt viktigare roll i dagens insatser och initiativ har tagits såväl inom både FN, och EU som nationellt för att utveckla denna kapacitet. EUs medlemsstater har åtagit sig att kunna bidra med upp till 5000 poliser för internationella krishanterings- och konfliktförebyggande insatser. Uppbyggnad av en civil administration är ett område som fått en alltmer framträdande roll. Avsaknaden av en fungerande och demokratiskt kontrollerad rättsapparat utgör ett hinder för möjligheterna att skapa ett fungerande samhälle, och leder i många fall till allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna. Ett annat område som utvecklats är DD&R- insatser, vilket står för Demobilisation, Disarmament och Reintegration. DD&R innebär att insatser görs för att avväpna och återintegrera de stridande parterna i en konflikt i det civila samhället i syfte att skapa en hållbar fred. Också genderfrågorna har fått allt mer uppmärksamhet, och stora nationella ansträngningar görs nu för att integrera kvinnor i den fredsbevarande och samhällsbyggande verksamheten på alla nivåer. En grundförutsättning för att lyckas med återuppbyggnaden av det civila samhället är att även den kvinnliga delen av befolkningen är delaktig i processen. antog säkerhetsrådet resolution , i vilken vikten av att genderperspektivet beaktas i all fredsbevarande verksamhet slås fast. Bland annat diskuteras möjligheten att integrera ett genderperspektiv i mandaten för de fredsbevarande operationerna, tillsätta en genderrådgivare inom DPKO, och att etablera genderkontor i fältmissionerna. För att förbättra FN:s förmåga att genomföra fredsbevarande operationer tog generalsekreteraren initiativ till den s.k. Brahimirapporten som publicerades . betonade behovet av att öka FN:s snabbinsatskapacitet, vikten av robusta Rules of Engagement (RoE) och tydliga mandat samt vikten av Vidare rekommenderades att redan på ett tidigt stadium involvera alla berörda avdelningar inom FN för att få ett helhetsgrepp om operationens alla aspekter. Rapporten underströk även behovet av säkrare finansiering för missionerna samt av personella förstärkningar Sedan rapporten presenterades har sekretariatets avdelning för fredsbevarande operationer (DPKO) fått en ordentlig ökning av sin därmed en förstärkt förmåga att planera och leda FN administrerar fredsbevarande Skr.2002/03:83 insatser som sammanlagt engagerar drygt 55 000 män och kvinnor. En utestående fråga för generalsekreteraren är det faktum att de flesta industrialiserade länder successivt dragit bort sina fredsbevarande förband från FN:s verksamhet. Anledningen har framförallt varit att dessa länders resurser i stället utnyttjats i annan regional fredsfrämjande verksamhet, såsom de NATO-ledda insatserna på och operationerna i . Dessa fredsframtvingande insatser, som bl. a. kräver samordning av armé, marin och flygstridskrafter har genomförts av NATO, med medverkan av partnerländer, under FN- mandat. Operationerna (IFOR), SFOR, KFOR samt OAF( Operation Allied Fox i ) har tagit mycket stora delar av de europeiska militära resurserna i anspråk. Resultatet av denna utveckling har blivit att det nu är som står för de största truppbidragen till FN:s operationer. Sedan FN:s första fredsbevarande mission har bidragit med personal. Drygt 90 000 svenskar beräknas ha deltagit i fredsfrämjande insatser. pågår 14 olika FN-insatser i olika delar av världen, och deltar med militärobservatörer och civilpoliser i 13 av dessa ( se bilaga). Huvuddelen av det svenska deltagandet med trupp i internationella fredsfrämjande insatser har koncentrerats till . bidrar även med personal till ISAF (Assistance Force) i /02. bidrar med civilpolisinsatser i ökande utsträckning, och har en resurs om 150 poliser som är redo att skickas ut i internationell tjänst. Den grundläggande hållningen när det gäller det svenska engagemanget för fred och säkerhet är att bör ha beredskap för deltagande i olika typer av insatser samt eftersträva en bred geografiskt spridning. I takt med den ökade internationaliseringen har vikten av ett globalt engagemang som inte begränsas till vårt eget närområde ökat. Brahimirapporten efterfrågar robusta Rules of Engagement, vilket innebär att FN-styrkor skall vara utrustade och övade för att bl.a. kunna hejda brott mot folkrätten och folkmord. har de fredsfrämjande insatserna breddats från rena observatörsmissioner till fredsframtvingande insatser. Mandaten utformas alltmer mot kapitel VII-mandat. Försvarsmakt anpassar sig därför för att ha beredskap för att delta i denna typ av insatser och inom ramen för befintliga finansiella anslag arbeta för att öka förmågan att med kort varsel ställa operativa insatsförband till förfogande för internationella fredsfrämjande operationer. Brahimirappoten efterfrågar även snabbinsatskapacitet, dvs förmågan att Skr.2002/03:83 kunna vara snabbt på plats efter ett fredsavtal. med övriga nordiska länderna varit drivande i arbetet med att förstärka FN:s snabbinsatsförmåga. Detta har bl. a skett genom etablerandet av SHIRBRIG (The Multinational Stand-by High Readiness Brigade for UN operations), som är en multinationell snabbinsatsstyrka avsedd för fredsbevarande - ej framtvingande - operationer med 11 medlemsländer. SHIRBRIG kan ställa ett brigadförband, inklusive ledningsresurser, till FN:s förfogande efter nationella beslut. Tanken är att SHIRBRIG ska vara insatt , varpå en annan FN-styrka ska kunna ta över och vid behov kunna verka . SHIRBRIG blev operativ i samband med deltagandet i (/) . Under denna insats deltog inte med förband, dock bidrog vi med stabsofficerer för ledning. har till SHIRBRIG och FN anmält bl a en mekaniserad bataljon, ett ingenjörskompani med am/minröjningsförmåga och ett militärpoliskompani. Dessa enheter är samtliga snabbinsatsförband. Seminarieserien initierades 1997 och har sedan starten samordnats av ett sekretariat på Försvarshögskolan. Projektet gick in i sin andra fas och samordningen har tagits över av . Syftet med är att bidra till en fördjupad diskussion om hanteringen av regionala konflikter samt att främja en ökad samordning mellan olika institutioner i en bred länderkrets. Fokus ligger på att söka kreativa lösningar på dagens utmaningar inom fredsfrämjande verksamhet. Projektet utgörs av en grupp suveräna partnerorganisationer som är ledande inom området. Utrikesminister överlämnade en sammanfattande rapport över projektets första fas till FN:s generalsekreterare . Projektets andra fas är tänkt att löpa . Syftet är att konsolidera och fördjupa det internationella samarbetet kring fredsfrämjande, samt att utveckla och fokusera processen vidare för att generera kvalitativ forskning samt policy-rekommendationer. 2.2 EU och FN Vid toppmötet i antogs gemensamma slutsatser om ett närmare samarbete mellan EU och FN. Här fastställdes att den framväxande kapaciteten inom unionen skulle utformas så att EU kunde medverka i fredsoperationer inom ramen för FN:s övergripande ansvar för internationell fred och säkerhet. Målet är att EU:s framväxande kapacitet ska kunna erbjudas FN som en konkret resurs. EU:s krishanteringsförmåga är redan operativ och i takt med att EU Skr.2002/03:83 utvecklar sin kapacitet på såväl det civila som det militära området kommer sannolikt EU att kunna ta sig an allt mer avancerade insatser. Det konkreta samarbetet mellan EU och FN har redan inletts genom att EU tog över ansvaret för EU:s polismission, EUPM, i Bosnien . Till styrkans uppgifter hör kapacitetsuppbyggnaden av den nationella polisstyrkan. Detta är den första fredsoperationen som helt och hållet genomförs i EU:s regi och kommer sannolikt att följas av många andra gemensamma EU och FN projekt. För att EU ska kunna fortsätta spela en viktigt roll internationellt är det viktigt att den fortsatta kapacitetsutvecklingen av EU:s säkerhets- och försvarspolitik (ESDP) inriktas mot att EU ska kunna stödja FN globalt. Det är också viktigt att och Försvarsmakten successivt utvecklar sin kapacitet inom detta område för att anpassa sig till framtidens utmaningar. har beslutat att den svenska försvarsmaktens förmåga till deltagande i internationella insatser skall öka. I försvarspropositionen (2001/02:10) anges att Försvarsmakten skall kunna medverka i såväl fredsbevarande som fredsframtvingade operationer i och dess närhet. har varit pådrivande i uppföljningen till det program för förebyggande av väpnade konflikter som antogs av i . Programmet innehåller konkreta åtgärder för hur EU skall förbättra sin förmåga att på ett mer effektivt och sammanhållet sätt förhindra väpnade konflikter, dvs arbeta med konfliktförebyggande verksamhet. Fortsatta ansträngningar har gjorts för att genomföra programmet, bl.a. att genom att EU:s utrikesministrar i början av varje ordförandeskap gör en systematisk genomgång av potentiella riskområden och vid behov utarbetar förbyggande strategier för regioner och stater. FN:s generalsekreterare har lyft fram konfliktförebyggande som en av fyra huvudprioriteringar för FN. Att medverka till att förebygga, förhindra och hejda väpnade konflikter utgör en viktig del av såväl som EU:s utrikespolitik. Samarbetet inom konfliktförebyggande på regional nivå måste konsolideras, eftersom det i realiteten är på denna nivå det finns störst chans att förebygga konflikter. Efter terrorattentaten har vikten av att förebygga konflikter fått ökad internationell uppmärksamhet. Det är nödvändigt att säkerställa gemensamma internationella ansträngningar på det konfliktförebyggande området för att kunna uppnå andra viktiga mål, som t.ex. vad gäller främjande av mänskliga rättigheter, stärkande av det civila samhället och bekämpning av terrorism. Samspelet mellan FN och organisationen för säkerhet och samarbete i () visar flera Skr.2002/03:83 konkreta exempel på hur en bra samverkan mellan FN och regionala organisationer kan byggas upp såväl i fält som mellan högkvarter. presenterade generalsekreteraren en rapport om förebyggande av väpnade konflikter. Han ger ett antal rekommendationer för hur konfliktförebyggande verksamhet kan genomföras i form av konkreta handlingar. I rapporten lyfter han fram det breda säkerhetsbegrepp som är fastslaget i och framhåller att stadgan ger ett starkt mandat för konfliktförebyggande verksamhet. Vikten av samverkan mellan FN-systemets olika aktörer betonas kraftigt, likaså behovet av att introducera konfliktförebyggande insatser i . har av generalförsamlingens president blivit ombedd att åta sig uppdraget som s.k. befrämjare för att förhandla fram en resolution om konfliktförebyggande. ledde förhandlingarna i generalförsamlingen. Man kunde då inte enas om en resolution utan då församlingens 56:e möte avslutades antogs istället en procedurresolution. Därmed har generalförsamlingen beslutat att fortsätta behandlingen av generalsekreterarens rapport om konfliktförebyggande verksamhet under det 57:e mötet. höll EU tillsammans med företrädare för bl.a. FN ett regionalt möte om konfliktförebyggande, "Partners in Prevention" i . Konferensen erbjöd ett första tillfälle för seniora företrädare för regionala organisationer samt för FN att på ett systematiskt men informellt sätt diskutera gemensamma utmaningar och samarbetsmöjligheter i det konfliktförebyggande arbetet. kommer att verka för att slutsatserna från konferensen genomförs. FN:s arbete med nedrustning hänger nära samman med organisationens uppgift att upprätthålla internationell fred och säkerhet, en koppling som belyses särskilt starkt i fallet . Det är av stor vikt att arbetet fortsätter och fördjupas. Nedrustning utgör en av hörnstenarna i den svenska utrikespolitiken. Det långsiktiga målet är ett fullständigt avskaffande av massförstörelsevapen. Händelser har påverkat nedrustningsarbetet både positivt och negativt. Positivt var bl.a. överenskommelsen års översynskonferens för (NPT) då kärnvapenstaterna gjorde ett otvetydigt åtagande att avveckla sina kärnvapenarsenaler. som hade en negativ inverkan fanns bl.a. sammanbrottet av förhandlingarna kring ett verifikationsprotokoll till konventionen som Skr.2002/03:83 förbjuder biologiska och toxinvapen (BTWC). I regeringens politik framhålls det nära sambandet mellan nedrustning och ickespridning, som är särskilt tydligt på kärnvapenområdet. Genom har de fem erkända kärnvapenstaterna förbundit sig att inte sprida kärnvapen eller relaterad teknologi annat än i fredliga syften. har övriga stater förbundit sig att inte utveckla eller anskaffa kärnvapen. ägde den femte översynskonferensen för avtalet rum i . Vid konferensen kunde parterna bl.a. anta en handlingsplan i tretton steg för kärnvapennedrustning. tillsammans med de övriga sex länderna (, , , , och ) i den s.k. Ny agendakoalitionen spelade en avgörande roll för detta resultat. lade Ny agenda- koalitionen fram en resolution i FN:s generalförsamlings utskott för nedrustningsfrågor (första utskottet). Resolutionen som byggde på överenskommelserna vid åtnjöt stort stöd. lade Ny agenda-koalitionen fram två resolutioner i första utskottet: en heltäckande resolution om kärnvapennedrustning och en om nedrustning av taktiska kärnvapen. Båda resolutionerna innehöll en rad åtgärder för att påskynda nedrustningen. (CTBT) som förbjuder kärnvapenprovsprängningar har ännu inte kunnat träda i kraft och den amerikanska administrationen har förklarat att man dragit tillbaka sitt stöd för avtalet, något som har beklagat. saknas ratifikationer från ett antal länder vilket krävs för att avtalet skall kunna träda i kraft. , som är en stark förespråkare för avtalet, var en av tre stater som stod som värd för ett seminarium om fördelarna med avtalet. Seminariet hölls i samband med genomförandet av en s.k. Artikel om avtalets ikraftträdande. Arbetet med att förstärka de konventioner som förbjuder biologiska och kemiska vapen har fortgått . Arbetet råkade emellertid ut för ett bakslag när förhandlingarna om ett verifikationsprotokoll för att stärka efterlevnaden av konventionen om förbud mot biologiska och toxinvapen bröt samman under översynskonferensen . Vid översynskonferensen kunde parterna till konventionen dock enas om att fortsätta att diskutera hur konventionen kan förstärkas och det biologiska vapenhotet stävjas, trots att frågan om ett verifikationsprotokoll lagts på is. Arbetet med att genomföra konventionen som förbjuder kemiska vapen (CWC) har förflutit väl. Organisationen för förbud mot kemiska vapen (OPWC) i , som har till uppgift att kontrollera efterlevnad av konventionen, har fortsatt sitt verifikationsarbete genom OPCW fick 2002 en ny generaldirektör. har destruktionen av kemiska vapen i tagit sin lägger stor vikt vid stärkandet av icke-spridningsavtalet inför nästa översynskonferens . innehade ordförandeskapet Skr.2002/03:83 i denna process. som förbjuder användning, lagring, produktion och överföring av truppminor har fått ökat stöd. Konventionen innehåller bl.a. bestämmelser om minröjning och stöd till minoffer och har bidragit med betydande belopp till framförallt de internationella organisationer som verkar inom områdena minröjning, stöd till minoffer och upplysningskampanjer om minfara.