prop · GQ0340 · 2003-01-16 00:00:00 — Detta bygger dock på en avtalskonstruktion, som kanske inte kommeratt utnyttjas av vissa producenter. Frågan är då om det finns skäl att genomändringar i ellagen (1997:857) införa en skyldighet för koncessionshavarna attmäta och rapportera även denna elproduktion, jämte förbrukningen av el i de icke koncessionspliktiga näten. Utredningen, som pekat på möjligheten att träffaavtal om sådan mätning, har inte presenterat något underlag som gör det möjligtatt bedöma behovet av en sådan lagändring och vilka effekter den skulle få. Attinom ramen för framtagandet av departementspromemorian införskaffa ett sådantunderlag, som innebär förhållandevis omfattande ändringar i ellagen, har inteheller bedömts vara rimligt. Det är således inte möjligt att nu införa en sådanskyldighet för koncessionshavarna. Innehavare av anläggningar, som inte ärdirekt anslutna till koncessionspliktiga elnät, skall därför själva ansvara föratt mäta och rapportera sin produktion till . Detta hindrar dock inte att en producent i det enskilda fallet träffar avtal med den nätägare,till vars nät den certifikatberättigande anläggningens nät är anslutet, om attombesörja mätningen och rapporteringen.Svenska kraftnät har anfört att det bör ställas krav på att all produktion, somskall omfattas av certifikatsystemet, i vart fall skall vara timmätt och attdispens från detta krav bara skall omfatta produktionsanläggningar med eninstallerad effekt om högst 50 kW. Detta skulle tillgodose Svenska kraftnätsintresse av ett enhetligt system för avräkning av timmätt elproduktion och detskulle även uppfylla en kvalitetssäkring av mätvärdena, som även är viktig förelcertifikatssystemets trovärdighet. Regeringen föreslår därför attelproduktionen i de anläggningar som skall omfattas av elcertifikatssystemetskall vara timmätt.Innehavare av sådana produktionsanläggningar som inte kommer att vara timmättaoch som därigenom inte kommer att tilldelas elcertifikat skall, som framgår avavsnitt 4.12.4, dock ha rätt att avräkna sin produktion av förnybar el från sinkvotplikt.Då det gäller biobränslebaserad elproduktion, främst i kraftvärmeverk ochanläggningar för elproduktion genom industriellt mottryck, kan särskilda problem uppkomma när det gäller att avgöra hur stor del av den uppmätta produktionensom är certifikatberättigande. Detta sammanhänger med att det kan vara möjligtatt i samma anläggning producera el dels med sådant biobränsle som berättigartill elcertifikat, dels med fossila bränslen, eller annat bränsle som inteberättigar till certifikat. Samma problem kan uppkomma om man i samma anläggning av andra skäl kombinerar certifikatberättigande produktion med produktion sominte berättigar till elcertifikat. I dessa fall skall anläggningens innehavaresärskilt beräkna och rapportera den certifikatberättigande elproduktionen tillSvenska kraftnät. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigandeEnergimyndigheten, bör få meddela närmare föreskrifter om hur sådan beräkningoch rapportering skall gå till.4.5Godkännande av anläggningarRegeringens förslag: Anläggningens innehavare skall skriftligen ansöka omgodkännande av anläggningen hos innan tilldelning avelcertifikat får ske.Innehavaren av en vattenkraftanläggning får i det enskilda fallet medges rättatt bli tilldelad elcertifikat- om ett myndighetsbeslut, eller föreskrifter i annan lag eller förordning,ställer nya krav på hur verksamheten skall bedrivas eller hur anläggningen skall vara utformad och detta innebär att verksamhetens ekonomiska förutsättningarändras på ett sådant ingripande sätt att en långsiktigt lönsam produktion intekan ske utan det ekonomiska stöd som elcertifikaten utgör, eller- om anläggningens innehavare i annat fall avser att göra omfattandeombyggnader, eller andra stora investeringar i anläggningen, och dessa är såkostsamma att en långsiktigt lönsam produktion inte kan ske utan det ekonomiskastöd som elcertifikaten utgör. En sådan rätt får bara medges innehavaren av enanläggning vars installerade effekt är högst 15 förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringensförslag.Remissinstanserna: tillstyrker att den får i uppdrag attgodkänna anläggningar. i påtalar behov av samordningmellan tillstånden för certifikat och tillståndsprövning enligt miljöbalken.Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.Remissinstanserna: Kammarrätten i efterfrågar en definition avbegreppet "lönsam produktion". föreslår att bl.a. ansökan omgodkännande av en anläggning skall omfattas av ett formkrav som innebär attmyndighetens formulär skall användas och att staten skall bekosta de tekniskaförutsättningarna för en säker identifiering av avsändaren.Skälen för regeringens förslag: För att en innehavare av enproduktionsanläggning skall vara berättigad att erhålla elcertifikat, bör detkrävas en ansökan om godkännande av anläggningen. Ett sådant system kan innebära en viss administrativ börda för innehavare av sådana anläggningar ochmyndigheten i fråga, men alternativet vore att i lagen ange detaljeradebestämmelser av teknisk natur. Regeringen anser därför att ettansökningsförfarande är att föredra. Genom ett godkännande av anläggningen fårinnehavaren en bekräftelse på att han har rätt till det stöd som elcertifikatenutgör, och prövningen av ansökningarna bör leda till att man uppnår enlikabehandling av de olika anläggningar som ansökningarna gäller. Ansökningarnaskall prövas av , som enligt avsnitt 4.14 även skall ha etttillsynsansvar.Den prövning som myndigheten har att göra, skall endast avse om anläggningenuppfyller de krav som ställs i den föreslagna lagen, eller i förordningar ellerandra föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Någon ytterligare prövningav exempelvis en anläggnings miljöpåverkan skall däremot inte göras, utan i detavseendet skall den prövning som skett enligt annan lagstiftning godtas. Det ärsåledes först när en anläggning prövats - och fått tillstånd - enligt annanlagstiftning som en ansökan om godkännande kan ske och beviljas.Generellt gäller att anläggningarna måste vara utrustade med en mätutrustningsom uppfyller de krav som ställs i den föreslagna lagen, så att de rapporter omproducerad el som skall lämnas är tillförlitliga. Då det gäller äldrevattenkraftverk kan en särskild prövning av anläggningens installerade effektkrävas. Likaså måste en åtgärd som innebär en uppgiven ökning avproduktionskapaciteten i vattenkraftverk kunna påvisas av innehavaren.Befintliga vattenkraftanläggningar som - utan att tidigare varit tagna ur drift- har en installerad effekt som är högre än 1 500 kW, omfattas inte avelcertifikatssystemet enligt den definition av certifikatberättigandeanläggningar som regeringen föreslår. En strikt tillämpning av effektgränsen 1500 kW kan dock innebära oönskade konsekvenser. Förnybar elproduktion, som varit kommersiellt självbärande, kan hamna i ett ekonomiskt läge som innebär attelcertifikaten är en förutsättning för att en långsiktigt lönsam produktionskall äga rum. Det skall här vara fråga om lönsamhet på , som enförutsättning för att produktionen över huvud taget kommer till stånd och tvåtypsituationer kan här tänkas förekomma. Den ena situationen gäller yttreomständigheter, som innebär nya krav på hur anläggningen skall vara utformadeller hur verksamheten skall bedrivas och som följer av myndighetsbeslut, ellerannan lag eller förordning. Sådana nya krav kan innebära att verksamhetensekonomiska förutsättningar ändras på ett sådant ingripande sätt, att ettekonomiskt tillskott i form av elcertifikat är nödvändigt för en fortsatt lönsam drift av anläggningen. Den andra situationen är inte en följd av sådana krav,utan tar sikte på det förhållandet att en ändamålsenlig produktion ianläggningen av andra skäl föranleder att omfattande ombyggnader, eller andrastora investeringar, måste göras i anläggningen. Sådana åtgärder kan vara såkostsamma, att en långsiktigt lönsam produktion i anläggningen inte kan ske utan det tillskott som elcertifikaten utgör. Det är här fråga omvattenkraftanläggningar med eftersatt underhåll, eller som kräver omfattandeombyggnader, modernisering, eller ny apparatur för att en ändamålsenligproduktion skall komma till stånd. En förutsättning för att sådana anläggningarskall omfattas av systemet bör dock vara att de har en installerad effekt sominte är högre än 15 MW.Med hänvisning till de formkrav som enligt förslaget föreskrivs i fråga omansökningar till elcertifikatsregistret enligt avsnitt 4.10.8, harEnergimyndigheten föreslagit att motsvarande formkrav skall gälla i fråga ombl.a. godkännande av anläggningar. De formkrav som gäller användandet av Svenska kraftnäts formulär när det gäller ansökningar till elcertifikatsregistret hartillkommit av säkerhetsskäl. Motsvarande skäl finns inte i fråga om godkännandeav anläggningar. Ett skriftlighetskrav är dock naturligt med hänsyn till denstora mängd uppgifter som en ansökan måste innehålla. Utöver uppgifter somidentifierar anläggningen och dess innehavare tillkommer uppgifter av tekniskkaraktär. Att i den föreslagna lagen ta in bestämmelser som närmare anger vilkauppgifter av teknisk karaktär som skall lämnas är inte lämpligt. Vilka uppgifter en ansökan om godkännande skall innehålla avses bli meddelade av regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, Energimyndigheten.Som framgår av avsnitt 4.14.1 får en ansökan om godkännande av en anläggningöverföras elektroniskt på det sätt som regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, föreskriver. Flertalet av de producenter somkommer att ansöka om godkännande torde ha tillgång till datorer. Genomanvändning av de elektroniska dokument som kommer atttillhandahålla tillgodoses myndighetens behov av att få tillräcklig information, såsom underlag för sin bedömning. Om en ansökan inte överförs elektroniskt kanEnergimyndigheten i stället tillhandahålla formulär, som lämpligen kan användasvid ansökan om godkännande. har vidare pekat på statsmakternas intention att användningen av datorer i kontakter med myndigheterna böruppmuntras och har föreslagit att de tekniska förutsättningarna för en säkeridentifiering av avsändaren (s.k. mjuka certifikat i detta fall), bör bekostasav staten. Att i detta sammanhang grundlägga en sådan princip är emellertid inte lämpligt.4.6 Tilldelning av elcertifikatRegeringens förslag: skall tilldela en certifikatberättigadproducent ett elcertifikat för varje uppmätt och till Svenska kraftnätrapporterad MWh el som producerats i en godkänd anläggning. Varje certifikatskall åsättas ett identifieringsnummer och en uppgift om det datum då dettilldelats producenten.Elcertifikatutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.Remissinstanserna: Kammarrätten i påpekar att det av lagtexten måsteframgå att är berättigat att tilldela producenternaelcertifikat.Skälen för regeringens förslag: är ett affärsdrivande verk ochen myndighet, som bl.a. ansvarar för att upprätthålla balansen mellan produktion och förbrukning av el i landet och att utföra balansavräkningen av debalansansvariga. Underlaget för denna är timmätvärden som skickas elektroniskttill från nätägare, som ansvarar för att rapportera mätvärdenför produktion och förbrukning av el. Även den certifikatberättigandeelproduktionen rapporteras till . Det är således naturligt attSvenska kraftnät även skall ansvara för tilldelningen av elcertifikat.Certifikatsystemets grundläggande uppgift är att vara ett verktyg för att ökaproduktionen av förnybar el. I detta syfte kommer de certifikatberättigadeproducenterna att tilldelas elcertifikat, som skall kunna omsättas, och därmedgenerera intäkter till producenterna.Elcertifikaten skulle även i andra avseenden kunna tjäna som ett effektivtstyrmedel, om man exempelvis vill stimulera olika insatser när det gällerproduktionen av förnybar el. har här övervägtalternativa modeller, med olika slags certifikat. En modell innebär ett systemmed två, parallella certifikatformer, där den ena - effektcertifikaten - skallstimulera till utbyggnad av produktionskapaciteten och de energirelateradecertifikaten anses vara produktionsdrivande. En annan modell innebär ett systemdär nyinvesteringar tilldelas fler certifikat per producerad enhet under enövergångsperiod av fem till , i syfte att säkerställa sådanainvesteringar.En viktig utgångspunkt är att elcertifikatssystemet skall vara enkelt ochöverblickbart. I likhet med utredningen konstaterar regeringen att denförstnämnda modellen är komplicerad att administrera. Därtill kommer attproducenternas efterfrågan på effektcertifikat inte uppstår förrän möjligheterna till produktionsökning inom nuvarande produktionssystem utnyttjats nära nogfullt ut, vilket inte torde ske förrän om . Den andra modellensaknar ett enhetligt samband mellan elproduktionen och antalet tilldeladecertifikat. Därtill kommer att nyinvesteringarna mycket snart kommer att ledatill ett stort och svårberäknat tillskott av certifikat på marknaden, med lågacertifikatpriser som följd. En mer standardiserad lösning är således attföredra.Den lösning som föreslagits av innebär attcertifikatberättigade producenter tilldelas ett elcertifikat per MWh produceradel, oavsett vilken förnybar energikälla som använts för produktionen och oavsett anläggningens ålder och storlek. Det medför att producenterna ges ettekonomiskt stöd vid såväl nyinvesteringar som under pågående drift avanläggningen och att systemet är konkurrensneutralt. Regeringen delarutredningens uppfattning, att en sådan modell bäst tillgodoser de krav somställs i fråga om enkel administration, transparens och förutsägbarhet förmarknadens aktörer och de myndigheter som skall ansvara för olika delar avsystemet. Att certifikaten är standardiserade och att de tillförs marknaden isådana mängder att en handel kan äga rum främjar en fungerande marknad förelcertifikaten. En MWh uppmätt och rapporterad el som producerats i en godkändanläggning skall därför motsvara ett elcertifikat.Den minsta mängd information som skall framgå av ett elcertifikat är ettidentifieringsnummer och det datum då certifikatet tilldelades producenten.Detta nummer, som är unikt för varje certifikat, gör det möjligt att härledafrån vilken produktionsanläggning certifikatet kommer. Enligt direktivet(2001/77/EG) om främjande av el producerad från förnybara energikällor skallvarje medlemsstat tillse att sådan el kan garanteras vara producerad med sådanaförnybara energikällor som avses i direktivet. har regeringens uppdrag att, efter samråd med , föreslå vilka åtgärder sombehöver vidtas för att skall uppfylla direktivets krav i denna del.Samordningsmöjligheter med elcertifikatssystemet skall därvid särskiltövervägas.4.7 Elcertifikatens rättsliga naturRegeringens bedömning: Elcertifikaten bör bedömas som finansiella instrument.Elcertifikatutredningens bedömning: Utredningen anser att elcertifikaten, i vart fall i systemets inledning, inte kan bedömas som finansiella instrument.Remissinstanserna: anser att om elcertifikaten inte skallbedömas som finansiella instrument, så skall detta framgå av lagstiftningen. Omelcertifikat inte definieras som finansiella instrument, måste företag sombedriver värdepappersrörelse erhålla sidoverksamhetstillstånd för att handla med elcertifikat och en eventuell marknadsplats för elcertifikat kan inte fåtillstånd enligt lagen om börs- och clearingverksamhet. Oberoende elhandlareanser att elcertifikaten bör bedömas som finansiella instrument.Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning.Remissinstanserna: har ingen erinran mot bedömningen, menanser att det finns behov av en ytterligare analys av om de regler som gällerfinansiella instrument också skall tillämpas på elcertifikat. ,och Hovrätten för övre har efterfrågat en analysav vad en sådan bedömning innebär för marknadens aktörer. Ekobrottsmyndighetenhar efterfrågat en närmare analys av under vilka förutsättningarinsiderstrafflagen kan bli tillämplig på handel med elcertifikat.Skälen för regeringens bedömning: definition av ettelcertifikat är att det är ett av staten utgivet intyg om produktion av en vissmängd förnybar el. Mot bakgrund av de föreslagna bestämmelserna, som möjliggören närmare precisering av begreppet, är ett elcertifikat ett av staten utfärdatbevis om att en MWh förnybar el har producerats i en anläggning som godkänts avEnergimyndigheten. Certifikatet kan omsättas och därmed ge en intäkt tillproducenten. För den certifikatberättigade producenten är en sådan beskrivningden mest näraliggande. Beroende på vem som kommer att inneha elcertifikat, kanföljande beskrivningar av elcertifikat också göras. Ser man till den somhanterar kvotplikten, så tillkommer egenskapen att elcertifikatet utgör ettbevis om att den kvotpliktige lämnat ett ekonomiskt bidrag till en sådanproducent, men det får även anses vara bärare av en rättighet mot staten,eftersom ett elcertifikat, som annulleras när kvotplikten fullgörs, medför attden kvotpliktige inte behöver betala en kvotpliktsavgift motsvarande detannullerade certifikatet. För den som inte är kvotpliktig kan elcertifikatet ses som vilken tillgång som helst, som kan omsättas och som har ett marknadsvärde.Oavsett vem som är innehavare av ett elcertifikat är de grundläggandeegenskaperna dock att det är bärare av den beskrivna rättigheten mot staten,vilken skapar en efterfrågan på elcertifikat, att certifikaten kan omsättas ochatt de har ett marknadsvärde.Finansiella instrumentMed ett sådant synsätt måste frågan huruvida ett elcertifikat bör anses som ettfinansiellt instrument analyseras närmare. Utgångspunkt för en sådan analysmåste vara definitionen av finansiella instrument. Denna definition finns i 1kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Ett finansielltinstrument definieras där som ett fondpapper och annan rättighet ellerförpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. I förarbetena tilllagen om handel med finansiella instrument (prop. 1990/91:142 s. 85-87)uttalades bl.a. följande i fråga om definitionen av finansiellt instrument. Medvärdepapper avses en handling som tillförsäkrar innehavaren en viss rättighetsom vanligen kan omvandlas i pengar. Till värdepapper räknas traditionelltaktier, obligationer, förlagsbevis, värdepappersfondsandelar, växlar, checkaroch vissa andra skuldebrev. En värdepappersmarknad kan språkligt beskrivas somett avsättningsområde för värdepapper, dvs. där värdepapper bjuds ut ochomsätts. Med finansiellt instrument avses således fondpapper och andrarättigheter eller förpliktelser avsedda för handel på värdepappersmarknaden. Ispecialmotiveringen uttalades vidare (a. prop. s. 141) följande. "Enligtdefinitionen skall ett finansiellt instrument vara avsett för handel påvärdepappersmarknaden. I 2 § 1 insiderlagen (1990:1342) definieras vad i denlagen avses med begreppet handel på värdepappersmarknaden. Förevarande lag (---) är inte begränsad på samma sätt som insiderlagen(---). Sådana tillgångar som råvaror och valutor utgör i och för sig intefinansiella instrument, men en option eller termin som avser valuta eller enråvara kan utgöra ett finansiellt instrument om optionen eller terminen äravsedd för handel på värdepappersmarknaden, t.ex. på en organiseradmarknadsplats. "Som framhållits ovan är en viktig egenskap hos ett elcertifikat att den somhanterar kvotplikten, och ser till att certifikatet annulleras, undgårskyldigheten att betala en kvotpliktsavgift. Sett utifrån dennes situation börelcertifikaten därför anses vara bärare av en rättighet gentemot staten; genomannulleringen av certifikat fullgör den som hanterar kvotplikten sin kvotpliktoch blir därigenom befriad från skyldigheten att betala den kvotpliktsavgift som annars skulle bli följden. På motsvarande sätt kan elcertifikaten i sådana fall också anses vara bärare av en förpliktelse för staten. Sett utifrån situationen för certifikatberättigade producenter och innehavare som inte hanterarkvotplikten kommer elcertifikaten endast att utgöra tillgångar vilkas värdebestäms av det gällande marknadspriset. (Dock har certifikatberättigadeproducenter rätt att t.o.m. hos lösa in detföregående årets elcertifikat till ett garanterat pris, se avsnitt 4.12.9). Atten producent, eller en innehavare som inte hanterar kvotplikten, inte kan göraovan nämnda rättighet gällande gentemot staten kan inte ha avgörande betydelseför om certifikaten skall anses vara bärare av en rättighet eller inte. Motbakgrund av det nu sagda talar övervägande skäl för att anse att elcertifikatenär bärare av en rättighet. Eftersom det är certifikatet i sig som är bärare avrättigheten bör detta vara fallet oavsett i vilken innehavares hand det befinner sig.Beträffande frågan om certifikaten utgör finansiella instrument kan konstaterasatt certifikaten dels är bärare av en rättighet, dels är avsedda att frittomsättas på en marknad.Med hänsyn till vad som har sagts och till den föreslagna konstruktionen börelcertifikat vara att bedöma som finansiella instrument.En följd av detta synsätt är att en handel med elcertifikat kan komma attomfattas av ett antal lagar på värdepappersmarknaden enligt följande:- lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,- lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument,- lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet,- insiderstrafflagen (2000:1086),- lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiellainstrument,- lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,- lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag, och- lagen (1999:158) om investerarskydd.Därtill kommer att har tillsyn över all handel medfinansiella instrument på värdepappersmarknaden.KonsekvenserFör de bolag som kommer att sälja eller köpa elcertifikat är det således avbetydelse om certifikaten bör bedömas såsom finansiella instrument.Bestämmelserna i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse medför att det kommeratt krävas tillstånd från för att yrkesmässigt tillhandahålla flera slags tjänster avseende elcertifikat. De tjänster som det krävs tillstånd för att utföra anges i 1 kap. 3 §. I 1 kap. 3 a-3 e §§ finns det emellertidbestämmelser om undantag från kravet på tillstånd; i 1 kap. 3 a § anges t.ex.att tillstånd inte krävs när ett företag inom en koncern tillhandahåller sådanatjänster uteslutande till andra företag inom koncernen.Värdepappersrörelse definieras i 1 kap. 2 § lagen om värdepappersrörelse somverksamhet som består i att yrkesmässigt tillhandahålla sådana tjänster somanges i 1 kap. 3 § samma lag. Dessa tjänster anges i första stycket i fempunkter.1. handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn,2. förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrumenteller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana instrument,3. handel med finansiella instrument för egen räkning,4. förvaltning av någon annans finansiella instrument, och5. garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper ellererbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktadetill en öppen krets.Enligt 1 kap. 3 § andra stycket samma lag får tillstånd att drivavärdepappersrörelse meddelas bankinstitut samt svenska aktiebolag och utländskaföretag som inte är bankinstitut.Tillstånd krävs således endast för den som yrkesmässigt tillhandahåller någoneller några av de i 1 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse angivna tjänsterna,och då enbart för det fall inte något av de i lagen angivna undantagen ärtillämpligt. I kravet på yrkesmässighet ligger att det skall vara fråga om merän enstaka uppdrag. För bedömningen har det också betydelse hur verksamhetenmarknadsförs. Om ett företag t.ex. i annonsering erbjuder sinavärdepapperstjänster bör lagen anses tillämplig även om det sedan skulle ledatill endast ett fåtal uppdrag (se prop. 1990/91:142 s. 152). Tillstånd behövsalltså inte för att en certifikatberättigad producent skall få sälja deelcertifikat som denne fått sig tilldelade, eller för att den som hanterarkvotplikten skall få köpa certifikat för att fullgöra sin kvotplikt.