prop · GQ03122 · 2003-05-23 00:00:00 — Globkoms förslag: Kommittén anser att utvärderingsfunktionen och analysarbetet kring globala utvecklingsfrågor i generellt bör Ökade informationsinsatser om multilateralt samarbete och globala nyttigheter behövs för att skapa medvetenhet om globaliseringen. Kommittén föreslår att ett inrättas och att en koordineringsfunktion för politiken för global utveckling upprättas i Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer i huvudsak förslagen om ett , en koordineringsfunktion, styrning, lärande och Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lärande om politikens effekter utgår oftast från bedömningar inom enskilda politikutformningen kräver också ökad kunskap om effekterna av den Internationellt pågår ett arbete med att utveckla ett index för att bedöma graden av samstämmighet i de rika länders politik Dessutom planeras ett antal forskningsaktiviteter för att fördjupa kunskapen om samstämmighet, dels hur olika politikområden enskilt och gemensamt bidrar till utveckling, dels hur enskilda utvecklingsländer kan bedöma det samfällda effekterna av rika ländernas Det är av stor vikt för vårt eget kunnande och lärande att ta aktiv del i dessa processer. Utvärdering är en central del av mål- och resultatstyrning. global utveckling bör utvärderas löpande i alla dess delar. bör detta ske genom interna utvärderingar inom verksamheten. att kunskap om framgångsrika och mindre framgångsrika metoder skall återföras till verksamheten och på så sätt säkerställa att den förda politiken blir ändamålsenlig och effektiv. I syfte att ytterligare stärka och öka trovärdigheten i utvärderingsarbetet skall utvärderingar dessutom genomföras av en i förhållande till verksamheten oberoende aktör. utvärdering av utvecklingssamarbetet skall säkerställas och formerna för Den bör granska och göra strategiska analyser. och utvärdering bör vara tydligt skilt från den verksamhet som skall granskas och analyseras. Stora fördelar kan finnas i gemensamma insatser av aktiva och intresserade länder när det gäller utvärdering av det internationella Sådan utvärdering kan omfatta olika typer av verksamhet, inklusive frågor om samstämmighet, samordning och bör verka för stärkt samarbete med andra länder i Utvecklingssamarbetet bör i möjligaste mån utvärderas i nära samarbete med samarbetslandet självt. utvecklingsländernas egna kapacitet att utvärdera effekterna av förmåga att själva följa upp resultaten och dra lärdomar av och utvärdera Prop. 2002/03:122 effekterna av utvecklingsinsatser bör stödjas. För att utvärderingar skall få önskad effekt på policybildning måste de analyseras och användas på ett effektivt sätt. Här krävs ökad kapacitet. Frågorna rörande global utveckling är komplexa och olika kompetenser krävs ofta för att kunna göra mer heltäckande analyser. Insatser för att bredda den allmänna kompetensen på utvecklingsområdet kommer att göras i och bland myndigheter. Den internationella expertgrupp för utvecklingsfrågor (on Development Issues, EGDI) som finns inom spelar en viktig roll för analys och kunskapsutveckling på området. Ett fortsatt behov finns av en internationellt förankrad funktion för långsiktig analys av globala utvecklingsfrågor. Kunskap och data om utveckling som tas fram bör göras tillgängliga för utvecklingsländer, organisationer och allmänhet. Globaliseringen och den pågående förändringen av omvärlden ställer allt högre krav på kunskaper och analys. Detta är viktigt i det politiska beslutsfattandet, men även för en fruktbar öppen samhällsdebatt. En planerad utredning om behovet av bredare omvärldsanalys kommer att ingå som en väsentlig del i de kommande övervägandena om förvaltningen av den föreslagna politiken. Vidare bör erfarenhets- och kompetensutbyte med andra länder och organisationer utvecklas i olika form. En öppen dialog behövs i samhället när det gäller de globala utvecklingsfrågorna. Myndigheter och andra offentliga aktörer kan spela viktiga roller när det gäller att spegla olika sektorer och perspektiv. Formerna för samverkan med organisationer och näringsliv bör stärkas. Ökat samarbete behövs med forskningsinstitutioner och den akademiska världen. Här finns stor potential för ömsesidigt lärande. Samhällsdebatten om global utveckling kan vidareutvecklas och här spelar media en viktig roll. Olika aktörer behöver mötas och utbyta erfarenheter och perspektiv. Regeringen avser mot den bakgrunden att inrätta ett med företrädare för såväl , organisationer, näringslivet, forskare och andra expertgrupper samt regering och myndigheter. Syftet är att främja en levande dialog mellan olika delar av det svenska samhället om politik för global utveckling. Information, kommunikation och opinionsbildning är viktiga verktyg för att sprida kunskap och skapa debatt om den politik som förs. Detta förstärker i längden politiken. Informationsarbetet kring den svenska politiken för global utveckling bör stärkas i förhållande till utvecklingsländer, andra givarländer och multilaterala organisationer. Samverkan bör ske med enskilda organisationer, näringsliv och andra aktörer. Sammanfattning av En rättvisare värld utan fattigdom (SOU 2001:96). Betänkande av den parlamentariska kommittén om politik för global utveckling Varje människa har rätt till ett värdigt liv. Att utrota fattigdomen i världen är mänsklighetens största moraliska, politiska och ekonomiska utmaning och en förutsättning för fred, stabilitet och hållbar utveckling. En värld med skriande orättvisor förblir en otrygg värld för alla inte bara för fattiga människor, utan också för välbeställda individer och stater. Att bekämpa fattigdomen och skapa en rättvisare värld ligger i allas intresse. Visionen måste vara en värld där alla människor har sina grundläggande politiska, ekonomiska och sociala rättigheter tillgodosedda. Många framsteg har gjorts. har den genomsnittliga förväntade livslängden i världen ökat med . Barnadödligheten har halverats. Antalet elever i grundskola har fördubblats. Allt fler flickor börjar skolan. Många länder, framför allt i , har utvecklats från fattiga länder till medelinkomstländer. Demokratiska styrelseskick har introducerats i ett stort antal länder. Detta visar att fattigdom kan bekämpas och att utveckling är möjlig om den politiska viljan finns. Men ändå lever vi i en värld med utbredd fattigdom vid sidan av stor rikedom. Fler än 80 länder hade lägre per capita-inkomst än 1990. I stora delar av världen dör ett barn av tio , i flera länder två av tio. En halv miljon kvinnor dör i samband med graviditeten. 130 miljoner barn går fortfarande inte i skolan, de flesta av dem är flickor. Minst 1,2 miljarder människor försöker överleva på mindre än och de allra sämst ställda halkar efter. Överallt är det till största delen kvinnor som är fattiga och kvinnornas andel av de fattiga ökar. Erfarenheterna av gångna decenniers utveckling visar att fortsatt tillväxt i den globala ekonomin måste ske med långt större hänsyn till miljön och naturresurserna. Dagens produktions- och konsumtionsmönster är inte långsiktigt hållbara, framför allt inte i en värld med snabbt växande befolkning. Ansvaret att utveckla långt mera effektiva metoder för energi- och resurshanteringen vilar i första hand på de rika länderna men måste ägnas starkt ökad uppmärksamhet i utvecklingssamarbetet. Utredningen inleder med att beskriva de omvärldsförändringar som ägt rum och de nya förutsättningar som gäller för arbetet med att bekämpa fattigdomen i utvecklingsländer (Kapitel 1). Inledningsvis konstateras att fattigdomen påverkas av omvärldens politik på en lång rad politikområden, av de internationella och regionala regelverkens utformning och tillämpning, av tillgången på globala nyttigheter och av nationell politik i utvecklingsländerna samt tillgång på resurser och rådgivning via bl.a. biståndet. Biståndet kan inte ensamt bekämpa världens fattigdom. andra politikområden och policyinstrument står till regeringens förfogande och måste också användas. Svensk politik inriktad på nationella frågor har ofta effekter även för fattiga människor och länder. Hållbara lösningar på många globala problem kräver internationellt samarbete och medverkan från utvecklingsländer. konstaterar att motiven att agera är två: solidariteten och det Tre nya förhållningssätt föreslås för svensk politik för global Utredningen föreslår tre nya förhållningssätt för en svensk Politik för Global Utveckling (PGU) (Kapitel 2). En breddning av politikområdet Kommittén förslår att den svenska politiken för global utveckling skall innehålla tre delområden: utvecklingshänsyn inom samtliga berörda politikområden, samarbete kring främjande av globala nyttigheter och För det andra föreslås ett sydperspektiv som avses leda till ökat inflytande och ökade valmöjligheter för både fattiga människor och länder. Biståndssamarbetet måste innebära ökad respekt för demokratiska processer i utvecklingslandet och ökat ansvarstagande från utvecklingsländers regeringar för utformning och genomförande av Detta måste kombineras med större möjligheter för utvecklingsländerna att fritt välja sina rådgivare. Insatser krävs också för att stärka rösterna från syd i det internationella samarbetet. För det tredje förslår kommittén att ett rättighetsperspektiv skall ligga till grund för det breddade politikområdet för global utveckling och betonar att detta måste kombineras med stöd till demokratiska processer. rättighetsperspektiv sätter den enskilda människan i fokus, och tydliggör olika människors olika behov. I ett rättighetsperspektiv utgår man från de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter (MR). en gemensam global värdegrund som dessutom är juridiskt bindande. mänskliga rättigheterna täcker flertalet komponenter i en utvidgad definition av fattigdom, som inkluderar brist på möjligheter, makt och De fäster uppmärksamheten på staters ansvar att respektera, skydda och förverkliga de mänskliga rättigheterna för alla människor. trovärdig strävan att uppfylla de mänskliga rättigheterna föreslås vara ett centralt kriterium för att ansvaret för biståndsmedels användning skall kunna lämnas över till mottagarlandet. Tre mål för politik för global utveckling (PGU) Att minska fattigdomen skall kvarstå som en övergripande inriktning. De nuvarande sex biståndsmålen har ibland bidragit till otydlighet när det gäller det övergripande målet att minska fattigdomen. Ett mål föreslås för respektive delområde i det breddade politikområdet PGU. En rättvisare global utveckling Strävan är att åstadkomma en rättvisare och mer uthållig global utveckling genom tillväxt och en mer rättvis fördelning av globala resurser utifrån perspektivet att fattigdomen i världen skall minska. Genom detta mål vill kommittén understryka behovet av kunskap och medvetenhet om internationella fördelningsmässiga effekter av olika politikval. En avvägning kommer ibland att krävas mellan önskan att höja vår egen levnadsstandard och att avstå från detta till förmån för fattiga människor i andra delar av världen eller för framtida generationer. Målet, en rättvisare global utveckling, belyser behovet av att göra politikval som tillfredsställer svenska nationella intressen och fattiga människors behov i utvecklingsländer. En förebyggande och hållbar hantering av gemensamma globala angelägenheter Kommittén vill understryka det dubbla motivet, dvs. det solidariska motivet och det upplysta egenintresset, när det gäller att bidra till en mer framsynt och hållbar hantering av gemensamma globala problem, t.ex. minskning av växthusgaser, bevarandet av biologisk mångfald, säker vattenförsörjning, skydd av ozonlagret, finansiell stabilitet och förhindrandet av att smittsamma sjukdomar sprids frågor som innefattas i begreppet globala nyttigheter. Det tydliga egenintresset av att globala risker och problem hanteras effektivt bör påverka formerna för ansvarstagande och finansiering på nationell nivå. Kommittén betonar också att förebyggande åtgärder ofta är betydligt mer kostnadseffektiva än insatser som sätts in efter att en kris brutit ut därav betoningen av behovet av framsynthet. En förbättring av den fattiga människans levnadsvillkor Fattigdom innebär brist på möjligheter, makt och säkerhet. Genom att fokusera på den enskilda människan vill kommittén understryka behovet av att utgå från hennes förutsättningar och behov i alla fattigdomens dimensioner. Till goda levnadsvillkor hör ett demokratiskt samhälle med respekt för mänskliga rättigheter och med jämställdhet mellan kvinnor och män. Dit hör också en miljömässigt hållbar utveckling som garanterar även framtida generationers sociala behov och välfärd. förbättrad kunskap om olika politikvals effekter på enskilda människor även kommande generationers medborgare tillhör målgruppen. har åtagit sig att verka för de internationellt framförhandlade De målen bör vara utgångspunkt för en nödvändig operationalisering av de mål kommittén föreslår. operativa mål skall fastställas för de aspekter av fattigdom som inte finns tydligt uttryckta i de internationella målen såsom brist på demokrati, rättssäkerhet och mänskliga rättigheter. Genom att använda de internationella målen förstärks kopplingen mellan multilateralt och Utvecklingshänsyn måste tas inom samtliga berörda politikområden Utredningen ger exempel på ett antal politikområden där brist på samstämmighet med PGU kan uppstå om man inte tar hänsyn till effekter för fattiga människor och fattiga länder (Kapitel 3). Ett viktigt exempel är Slutsatsen är att utvecklingshänsyn måste tas i samtliga Utredningen konstaterar att en tydlighet måste skapas om hur avvägningen mellan olika mål skall ske. hur andra politikområden än biståndet kan bidra till fattigdomsminskning Kommittén slår fast att de internationella utvecklingsmålen skall gälla samtliga berörda politikområden. hur olika instrument inom olika politikområden kan bidra till fattigdomsbekämpning bör genomföras regelbundet. Det krävs en ökad tillgång till globala nyttigheter Utredningen uppmärksammar att en ökad tillgång till globala nyttigheter är en viktig del i kampen mot fattigdomen (Kapitel 4). diskuteras, som t.ex. konflikthantering och konfliktförebyggande åtgärder, stabilitet i det internationella finansiella systemet, miljöförbättrande åtgärder, bekämpning av smittsamma sjukdomar och kampen mot organiserad brottslighet. Det finns även ett svenskt nationellt intresse av en ökad tillgång till en rad globala satsas biståndsmedel på att främja en ökad tillgång till globala nyttigheter i olika mottagarländer. är ett komplement till nationella offentliga nyttigheter som utbildning, hälsosystem och infrastruktur. Olika länder och människor prioriterar olika nyttigheter beroende på utvecklingsnivå. Var och hur den globala nyttigheten skall produceras kommer att variera beroende på dess art. I många fall kommer den att innebära lokala insatser i utvecklingsländer, bilateralt finansierade insatser i dessa länder, multilateralt eller regionalt samarbete. Kommittén föreslår att svenska satsningar inledningsvis skall koncentreras till ett urval av dessa globala nyttigheter: kampen mot smittsamma sjukdomar, kampen mot korruption och penningtvätt, konfliktförebyggande åtgärder, säkerställande av säker vattenförsörjning samt en hållbar hantering av världens klimat och skogar. När en global nyttighet bedöms främja såväl en minskning av Prop. 2002/03:122 fattigdomen i utvecklingsländerna som svenska intressen skall samarbete Bilaga 1 och samfinansiering sökas över departementsgränser. Svenskt näringsliv bör stimuleras att utveckla produkter och tjänster som kan bidra till ett ökat utbud av globala nyttigheter som är centrala för fattigdomsbekämpning. Utvecklingsländernas politik och fattigdomsstrategier Huvudansvaret för enskilda länders utveckling ligger hos respektive lands regering. Den egna politiken är helt avgörande för hur pass framgångsrikt fattigdomen kan minskas. Det finns ingen given modell lika för alla, utan varje land måste forma sin politik utifrån sina unika förutsättningar. Vissa grundförutsättningar förefaller dock vara allmängiltiga för att nå långsiktigt uthållig minskning av fattigdomen (Kapitel 5). Varaktig fattigdomsbekämpning främjas i länder som strävar mot att skapa ett demokratiskt samhälle med brett folkligt deltagande, i länder som strävar mot att uppfylla de mänskliga rättigheterna, med särskild uppmärksamhet på olika gruppers speciella situation och på framtida generationer samt i länder som för en fattigdomsbekämpande ekonomisk politik och har tillräcklig kapacitet att genomföra denna. Effektiv utveckling kan endast bedrivas om det finns en politisk vilja i det enskilda landet att genomföra en sådan politik samt om landet har det fulla ansvaret för utformning av politiken och dess genomförande. Parlamentens roll behöver stärkas liksom lagstiftningen, den institutionella kapaciteten och den offentliga förvaltningen. Kommittén tar fasta på att fattigdomen är flerdimensionell och tar sig många uttryck: brist på möjligheter, makt och säkerhet. Den ser olika ut för olika människor. Därmed kommer insatser att krävas på många olika områden, insatser som syftar till resurstillväxt och deltagande på världsmarknaden, till ekonomisk och social utjämning, till en demokratisk samhällsutveckling, till hållbar utveckling, till jämställdhet, till förstärkt konflikthantering, till främjande av mänskliga rättigheter samt rent humanitära insatser. Insatserna måste utformas så att de angriper de specifika orsakerna till fattigdom för olika människor utifrån lokala förhållanden. De måste stärka människors kapacitet att påverka och förändra sin situation. Syftet med det landbaserade biståndssamarbetet är att stödja utvecklingsländernas nationella politik och prioriteringar. Ett förtroendefullt samarbete mellan biståndsgivare och mottagare bör bygga på en gemensam värdegrund och tydligt redovisade mål (Kapitel 6). har inte tillräckligt starkt uppmärksammat målet att minska fattigdomen. Kommittén föreslår att klara och tydliga kriterier används vid val av länder med vilka önskar bedriva ett långsiktigt mellanstatligt samarbete. Följande kriterier föreslås: Låginkomstländer eller länder med utbredd fattigdom vars regeringar driver en politik som är inriktad på hållbar fattigdomsminskning, driver en pågående process mot demokrati och jämställdhet, har en trovärdig strävan att förverkliga de mänskliga rättigheterna. Ett aktivt och selektivt samarbete bör prägla biståndet till de länder som inte bedöms ha förmåga eller kapacitet att fullt ut genomföra politiken, men som kan accepteras utifrån de föreslagna urvalskriterierna. Det selektiva stödet måste anpassas till de olika ländernas förutsättningar och ta fasta på de dimensioner av fattigdomen (brist på möjligheter, makt och säkerhet) där bristerna är störst. Dessutom skall stödet förstärka regeringars kapacitet att självständigt kunna genomföra sin politik. Många olika kanaler kan användas i det selektiva samarbetet och det civila samhällets organisationer kan ofta spela en viktig roll. Den långsiktiga strategin från svenskt håll skall vara att utvecklingsländerna får kapacitet att självständigt genomföra sin politik. För länder som bedöms uppfylla kriterierna och som har kapacitet och förmåga att genomföra politiken bör ett generellt budgetstöd med självständigt resultatansvar komma ifråga. Samarbetet bör bygga på att landet har klara mål för sin utvecklingsstrategi samt självt beslutar om hur målen skall uppnås. Landet skall ha egen kontroll och utvärdering av resultaten samt eget ansvar för upphandlingen av varor och tjänster för att genomföra strategier. En förstärkning av resultatuppföljningen föreslås, och denna bör i ökad utsträckning genomföras av mottagarlandet självt, alternativt i samarbete mellan olika givares revisionsverk. Avrapportering till om biståndssamarbetet med enskilda länder föreslås ske två gånger per mandatperiod eller när omvärldsförändringar så påkallar. Efter hänsynstagande till faktorer bortom mottagarlandets kontroll, och under förutsättning att kriterierna är fortsatt uppfyllda, skall nya medel fördelas i förhållande till hur väl landet lyckats att nå uppsatta mål. Kommittén konstaterar att vägen till ett generellt samarbete i form av budgetstöd kräver stora insatser och ökad svensk närvaro i samarbetslandet. Antalet länder med vilka önskar bedriva ett långsiktigt samarbete bör därför begränsas till ett hanterbart antal och bedöms i ett inledningsskede inte kunna överstiga 20 länder. Denna minskning av antalet samarbetsländer bör komma till stånd . Vid utarbetande av landstrategier skall en mål-medel-analys utarbetas som utgår från en identifikation av vem som är fattig och varför. Analysen skall omfatta alla dimensioner av fattigdom och utmynna i prioriteringar och insatsförslag som kan förväntas vara effektivast i att bidra till fattigdomsbekämpning. Särskild uppmärksamhet skall ägnas barns och funktionshindrades situation samt jämställdhet. Utvecklingsländernas egna fattigdomsstrategier skall vara utgångspunkten för landstrategierna. Representanter från samarbetslandet bör vara delaktiga i arbetet och en bred medverkan av olika svenska aktörer, t.ex. näringslivet och det civila samhället, bör även eftersträvas. Kommittén föreslår en förstärkning av resultattänkandet i biståndet. I länder som inte är föremål för långsiktigt samarbete, kan kunskapsinriktat bistånd och stöd till produktionen av globala nyttigheter, utarbetas för när biståndet till enskilda länder skall avslutas och samarbetet i stället skall övergå till politiska, kommersiella och kulturella Kommittén anser att bör avbinda allt bilateralt bistånd och verka för en total internationell avbindning av biståndet. bör även aktivt verka för att det regionala samarbetet i olika Kommittén beskriver i avsnittet 6.5 de svenska profilfrågorna i Där beskrivs ämnesområden som redan varit framgångsrika i biståndssamarbetet t. ex. miljö, jämställdhet och demokrati. vara viktiga även . Kampen mot hiv/aids, att överbrygga den digitala klyftan och att utvinna och spara energi och vatten på ett mer ekonomiskt och miljömässigt effektiv sätt, är enligt kommittén andra områden som kommer att kräva stor uppmärksamhet. teknikutvecklingen inom dessa och andra områden bör göra det möjligt att hoppa över vissa steg i I detta avsnitt beskrivs också en rad områden som kommittén anser tillhöra den svenska resursbasen och som kan komma att efterfrågas i biståndssamarbetet. En rad aktörer och kanaler bör användas för att genomföra svensk politik för global utveckling (Kapitel 7). Den nuvarande uppdelningen av flertalet multilaterala institutioner på enskilda sakfrågor förmår inte skapa de integrerade lösningar som krävs. Samordningen mellan de olika fackorganens verksamhet behöver stärkas och flera organisationsöverskridande arbetsgrupper för specifika frågekomplex bildas. En bidragande orsak till den oklara ansvarsfördelningen är att organisationerna har olika huvudmän i medlemsländerna, vilka i sin tur inte är samordnade sinsemellan. Kommittén anser att det svenska stödet till och samfinansiering via de multilaterala organisationerna spelar en betydelsefull roll, som förväntas öka i samband med en gradvis övergång till generellt budgetstöd och utökat finansiellt stöd till produktion av globala nyttigheter. skall fortsatt stödja arbetet med en bättre finansiering av det multilaterala systemet liksom det s.k. HIPC initiativet för skuldavskrivning. Som FN-medlem bör verka för fortsatta reformer inom FN. Reformarbetet bör i första hand inriktas på effektivisering av styrelsearbetet och ledningsstrukturen. Den svenska politiken bör även inriktas på att stärka UNDP:s roll att företräda de fattiga länderna. Den mest uppenbara svagheten i EU:s politik för fattigdomsbekämpning och utveckling är bristen på måluppfyllelse i biståndet, en ineffektiv organisation och bristande samstämmighet mellan handels- respektive jordbrukspolitiken och utvecklingspolitiken. bör verka för att