prop · GQ03122 · 2003-05-23 00:00:00 — Den nationella politiken avgör i stor utsträckning i vilken mån länder kan dra nytta av globaliseringens fördelar. Men det som sker i en del av världen oavsett om det rör sig om en ekonomisk hög- eller lågkonjunktur, miljöförstörelse, en epidemi, narkotikahandel, en väpnad konflikt eller terrorism får ofta effekter även på andra platser. Det ömsesidiga beroendet gör att utvecklingen i ökande utsträckning måste formas genom gemensamma ansträngningar och beslut. Gränsöverskridande frågor måste hanteras effektivare och kraftfullare. Detta gäller miljörelaterade frågor som skydd av ozonlagret, minskning av växthusgaser, hantering av vattenresurser och bevarande av biologisk mångfald och fiskebestånd. Men det gäller också kampen mot hiv/aids och andra sjukdomar, konflikthantering och internationell brottslighet såsom människohandel, spridning av narkotika och terrorism. Denna typ av problem kräver regionalt och globalt samarbete. länder och kräver bred samverkan, ofta från både rika och fattiga länder, Prop. 2002/03:122 liksom från näringsliv och enskilda organisationer. är pådrivande i den internationella diskussionen om s.k. globala gemensamma nyttigheter (global public goods). Det handlar om resurser och kunskap som alla har nytta av, exempelvis främjandet av global finansiell stabilitet, god miljö och förhindrande av sjukdomsspridning, för vilka hållbara lösningar inte är möjliga utan gemensamt ansvarstagande. Det multilaterala systemet behöver stärkas. Systemet speglar den världsordning som gällde och förnyelse är nödvändig. Legitimiteten och representativiteten måste ökas i centrala organ som , och . Finansieringen av de multilaterala organens verksamhet måste säkras. Samarbetet mellan olika multilaterala organ har förbättrats men behöver stärkas ytterligare. EU:s röst i det multilaterala systemet måste bli mer samstämmig. Alla länder måste, på nationell, regional och global nivå, hantera frågor som rör utveckling. ligger väl framme i arbetet med att formulera en helhetssyn på globaliseringen. I rapporten, "En samlad svensk globaliseringspolitik för rättvis ekonomisk utveckling" , tas ett sådant samstämmigt grepp på en rad frågor utifrån nationell, regional och global nivå. Där slås fast att skall verka för att alla människor i världen skall få del av globaliseringens fördelar. I denna proposition vidareutvecklas denna politik. 4.5En dagordning för global utveckling finns en av alla världens länder överenskommen dagordning för global utveckling. Den bygger på samlade erfarenheter som kommer till uttryck i slutsatserna från de världs- och FN-konferenser som särskilt behandlade många av de frågor som är relevanta för fattigdomsbekämpning och global utveckling. Dagordningen representeras främst av som antogs 2000. Den innehåller åtaganden om fred, säkerhet och avrustning, utveckling och fattigdomsbekämpning, miljöhänsyn, mänskliga rättigheter, demokrati och god samhällsstyrning, skydd för särskilt utsatta samt behandlar speciella behov. Ur denna deklaration har hämtats mer konkreta målsättningar, de s.k. millennieutvecklingsmålen. Till dessa har kommit "utvecklingsdagordningen" från () ministerkonferens i , samt resultaten från den internationella konferensen om finansiering för utveckling i och om hållbar utveckling i . Sammantaget utgör dessa överenskommelser ett gemensamt globalt ramverk för utveckling. Millennieutvecklingsmålen innefattar åtta tidsbundna mål. De skall ses som etappmål på vägen mot målet att helt avskaffa fattigdomen. Det första och mest centrala slår fast att extrem fattigdom och hunger skall avskaffas och att en halvering av andelen människor som lever i extrem fattigdom och som lider av hunger skall åstadkommas Prop. 2002/03:122 19902015. De andra målen rör barns och ungas rätt till grundläggande utbildning, jämställdhet och kvinnors ställning, mödra- och spädbarnsdödlighet, hiv/aids, malaria och andra sjukdomar, miljömässig hållbarhet samt globalt utvecklingssamarbete. Målen kompletteras med delmål och indikatorer på måluppfyllelse. Vid i fastslogs att världshandeln behöver öppnas ytterligare och att fattiga länders intressen och behov skall ges särskild uppmärksamhet i det fortsatta arbetet. Dessutom gjordes omfattande åtaganden om stärkt tekniskt bistånd och kapacitetsuppbyggnad inom de flesta av . Genom lanseringen av en ny förhandlingsrunda Utvecklingsdagordningen från antog världens länder utmaningen att förbättra utvecklingsländernas handelsvillkor och vidareutveckla reglerna för det internationella handelssystemet. Konferensen om finansiering för utveckling i innebar ett genombrott för en helhetssyn på utveckling. Utvecklingsländerna åtog sig att skapa gynnsamma inhemska villkor för utveckling, inklusive god samhällsstyrning, sund makroekonomisk politik och bekämpning av korruption. De rika länderna åtog sig att öka effektiviteten i och volymen på utvecklingssamarbetet och att främja andra resursflöden genom bl.a. investeringar och handel. Handeln och den privata sektors betydelse för utveckling framhölls särskilt. om hållbar utveckling i slog fast hållbar utveckling med dess tre dimensioner den ekonomiska, den sociala och den miljömässiga. Ett antal nya globala åtaganden inom områdena vatten och sanitet, hälsa, kemikalier, jordbruk och livsmedelsförsörjning, energi, biologisk mångfald och hållbara produktions- och konsumtionsmönster gjordes. Vikten av näringslivets medverkan och företagens utvidgade ansvar underströks. Tillsammans bildar dessa överenskommelser och millennieutvecklingsmålen en gemensam värdegrund och dagordning i arbetet för global utveckling. Utmaningen nu är att genomföra de åtaganden som gjorts. Stora ansträngningar kommer att krävas från regeringar, organisationer och näringsliv. Den samlade politiska viljan hos världens länder att prioritera global utveckling framför andra mer kortsiktiga nationella intressen är avgörande. Det internationella utvecklingssamarbetet har fortsatt stor betydelse. Utgångspunkten är alla länders egna ansvarstagande, men särskilt de fattigaste länderna behöver ett kraftigt stöd för genomförandet. Det finns också viktiga frågor där det inte finns någon global samsyn. Djupa åsiktsskillnader finns i frågor som rör demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Särskilt kontroversiella är frågor som rör kvinnors och ungdomars sexuella och reproduktiva hälsa och därtill hörande rättigheter, samt homo- och bisexuella och transpersoners rättigheter. skall fortsätta att ta upp och driva svåra och kontroversiella frågor. Erfarenheten visar att framsteg kan nås när vi arbetar långsiktigt och målmedvetet tillsammans med likasinnade. Medlemskapet i EU innebär att är en del av ett samarbete grundat på gemensamma värderingar om mänskliga rättigheter, demokrati och strävan mot fred och hållbar utveckling. EU har stor makt att påverka genom att uttrycka en för medlemsstaterna gemensam uppfattning i ekonomiska, sociala och politiska frågor på global nivå. EU:s position förstärks ytterligare genom att unionen utvidgas med nya medlemsländer. Samarbetet i EU innebär att det finns stora möjligheter för ömsesidigt lärande. Det ger möjligheter att påverka EU i riktning mot en mer rättvis och hållbar politik i förhållande till utvecklingsländerna. EU:s agerande på jordbruksområdet är det kanske mest uppenbara exemplet på brist på samstämmighet i den politik som förs gentemot utvecklingsländerna. Politiken försvårar i praktiken utvecklingsländers möjligheter att producera, exportera och utvecklas. På detta, liksom på flera andra områden, krävs fortsatta och ökade reformansträngningar. Viktiga steg på vägen i EU:s arbete för stärkt samstämmighet är strategin för hållbar utveckling som antogs vid i . Genom EU-medlemskapet är även delaktigt i EU:s utvecklingssamarbete1, både i dess normativa och operativa del. Styrkan i den normativa delen speglas i EU:s konstruktiva bidrag i samband med konferensen om finansiering för utveckling i och om hållbar utveckling i . Svagheterna i den operativa delen, det vill säga EU:s utvecklingssamarbete som hanteras av kommissionen, har varit med om att uppmärksamma. har också bidragit till åtgärder som syftar till att komma till rätta med problemen. har bl.a. fått gehör för att fattigdomsbekämpning skall vara ett övergripande mål i utvecklingssamarbetet och att biståndet skall koncentreras till de sektorer där EU har en komparativ fördel. I sin policydeklaration fastslog EU att fattigdomsbekämpning skall vara ett övergripande mål för EU:s utvecklingssamarbete. EU-biståndet skall fokuseras på sex prioriterade områden: koppling mellan handel och utveckling, stöd för ekonomiska reformer, transport, tryggad livsmedelsförsörjning och kapacitetsuppbyggnad i synnerhet vad avser god samhällsstyrning och rättsstatens principer. är också medlem i ett samarbete mellan EU och ett stort antal länder i , och . Samarbetet omfattar områden som politik, handel och utveckling. har deltagit aktivt i utvecklingen av detta samarbete, vilket 2000 resulterade i ett nytt avtal, det s.k. . 1 Med termen EU:s utvecklingssamarbete avses det samarbete som enligt nuvarande fördrag sker inom ramen för Europeiska gemenskapen, EG. 4.7 Erfarenheter att bygga på Olika teorier om utvecklingens drivkrafter har över åren dominerat debatten om hur utveckling åstadkoms. Den viktigaste slutsatsen från denna debatt är att begreppet utveckling har fått en bredare innebörd. Utveckling är mer än ekonomisk tillväxt. Investeringar i människors utbildning och hälsa spelar en helt avgörande roll för den ekonomiska tillväxten. Att skapa fungerande marknadsekonomier är viktigt men marknaderna kan inte lösa allt. Det krävs ett samspel mellan stat och marknad för att åstadkomma rättvis fördelning och för att säkra människors tillgång till grundläggande service, som t.ex. utbildning och hälso- och sjukvård. Förväntningarna har ofta varit stora på vad internationellt utvecklingssamarbete kan åstadkomma. En övertro har funnits på båda sidor när det gäller externa insatser. Utveckling måste drivas av landet självt, av dess parlament, regering, myndigheter, näringsliv och organisationer och av individer och grupper som försöker ta sig ur fattigdomen. Vad omvärlden kan göra är att stödja och förstärka det positiva som sker. Utvecklingsprocessen är komplicerad och tar tid. Givarländer, inklusive , har ofta varit alltför optimistiska i sina bedömningar. Önsketänkande snarare än realism har ibland präglat analyser som gjorts, bl.a. när det gäller i vilken mån utvecklingssamarbetet verkligen kommer fattiga kvinnor, män och barn tillgodo. Betydelsen av ekonomisk tillväxt för att ge människor och länder möjlighet att ta sig ur fattigdom är avgörande. Detta gäller inte minst på landsbygden där fattigdomen ofta är mest utbredd. Utan tillväxt kommer inte människor i fattiga länder att kunna förändra sina levnadsförhållanden. Men tillväxten måste också vara av ett sådant slag att de fattiga gynnas. Detta förutsätter en fungerande marknadsekonomi som kan tillgodose de fattigas behov både som producenter och konsumenter. Ett stabilt makroekonomiskt ramverk behövs, liksom sunda och transparenta statsfinanser, fungerande institutioner och effektiv skatteuppbörd. En relativt jämn inkomstfördelning är också viktig för att förstärka tillväxten och bekämpa fattigdomen, liksom satsningar på mänskliga resurser och social utveckling. Öppen handel skapar utvecklingsmöjligheter för fattiga länder när de ges tillträde till globala marknader och får tillgång till billiga varor. Många utvecklingsländer är små ekonomier. Öppenhet och handelsutbyte är avgörande för att möta de behov som finns och för att förstärka tillväxt och utveckling. Allt fler länder har insett vinsterna av öppenhet. Protektionism hindrar fortfarande många länder från att ta del av alla de fördelar som globaliseringen medför. Fortsatta insatser för ökad öppenhet är därför centralt, liksom åtgärder för att förbättra det inhemska näringslivets förutsättningar att delta i handel. De rika länderna har ett ansvar för att stödja sådana insatser och stärka utvecklingsländernas möjligheter att delta i världshandeln. Respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och god samhällsstyrning har inte lyfts fram tillräckligt i tidigare utvecklingsansträngningar. Detsamma gäller hållbart nyttjande av naturresurserna, omsorg om Prop. 2002/03:122 miljön, ett barnrättsperspektiv, ett handikapperspektiv, jämlikhet och ser vi dessa faktorer som grundläggande förutsättningar för en rättvis och hållbar utveckling. De bör alltså inte enbart uppfattas som mål för ansträngningarna, utan även som medel. Utvecklingen i har gått fort. Omställningen från kommunism till demokrati och marknadsekonomi har påskyndats av konkreta affärsintressen, en utbildad befolkning och, inte minst, närmandet till EU. Erfarenheterna av omställningen i kan i ökad utsträckning användas i det globala utvecklingssamarbetet. Betydelsen av regionalt samarbete och samverkan ökar. Den regionala handeln tilltar och de flesta direktinvesteringar sker numera regionalt. Politiskt och kulturellt regionalt samarbete blir viktigare. Detta skapar nya möjligheter och förutsättningar. Utländska företags investeringar i utvecklingsländer är större än det samlade internationella utvecklingssamarbetet. Men investeringarna är ojämnt fördelade och mycket begränsade i de fattigaste länderna. Detta visar det multinationella näringslivets ökande betydelse i många länder men också på behovet av att förbättra förutsättningarna för tillväxt- och sysselsättningsfrämjande investeringar både inhemska och utländska i de fattigaste länderna. 5Sveriges politik för global utveckling 5.1Behovet av en sammanhållen politik Regeringens bedömning: bör föra en sammanhållen politik för global utveckling. politik för global utveckling bör utgå från en helhetssyn på utvecklingens drivkrafter och på de åtgärder som krävs för att uppnå en rättvis och hållbar global utveckling i hela världen. Den bör omfatta alla politikområden. Skälen för regeringens bedömning: Ett samlat synsätt på de funktioner som olika politikområden har för en rättvis och hållbar global utveckling lägger grunden för en sammanhållen svensk politik för global utveckling. Den skall anpassas till de nya förutsättningar som globaliseringen och den globala dagordningen för hållbar utveckling och fattigdomsbekämpning medför. Synen på utveckling behöver breddas och ett nytt ramverk skapas för en mer samlad politik. Utveckling beror inte på någon enstaka faktor. Den sker när en rad faktorer samverkar på ett positivt sätt. Politiken omfattar alla departement och verksamheter inom en rad politikområden. Olika politikområden måste samverka med varandra för att en samlad politik för global utveckling skall kunna åstadkommas. Detta gäller såväl nationellt, som i EU och FN. Stärkt samstämmighet Prop. 2002/03:122 krävs också mellan olika aktörer för att den samlade politik som förs av t.ex. och EU skall bli utvecklingsfrämjande. Mer samverkan behövs mellan olika delar av samhället. De fattiga ländernas ansträngningar skall även fortsättningsvis stödjas genom internationellt utvecklingssamarbete. 5.2Motiv: Solidaritet gemensamt ansvar Regeringens bedömning: Politiken bör utgå från alla människors lika värde och rättigheter. Den bör baseras på solidaritet med fattiga och utsatta människor i andra länder och insikten om det gemensamma ansvaret för världens framtid. Globkoms förslag: Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Kommittén använder de två begreppen "solidaritet" och "det upplysta egenintresset". Remissinstanserna: Flera remissinstanser, främst enskilda organisationer, är kritiska till den framskjutna roll som begreppet "det upplysta egenintresset" ges i utredningen. Några menar att solidaritet måste ges ett mer konkret innehåll. Vissa remissinstanser påpekar dock att det inte föreligger en motsättning mellan "det upplysta egenintresset" och en effektiv utvecklingspolitik. Skälen för regeringens bedömning: Det grundläggande motivet för politik för global utveckling är solidaritet med människor i andra länder. Motiven återspeglar grundläggande värderingar som präglat utvecklingen av det svenska samhället och som också kommit till uttryck i och i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Övertygelsen om varje människas rätt till ett värdigt liv utgör grunden för den solidaritet med fattiga, förtryckta och utsatta människor som är en viktig del i svensk inrikes- och utrikespolitik . Solidariteten stärks av insikten om att säkerhet, rättvisa och hållbar utveckling inte är några exklusiva nationella angelägenheter. Världens länder är sammanflätade med varandra som . Samtidens och framtidens stora frågor berör alla människor. Detta gäller inte minst fattigdom och orättvisor. Ingen del av världen är opåverkad av vad som sker i omvärlden. Intressen delas i ökande utsträckning. Även ansvaret måste delas. Varje land har ett ansvar när det gäller att skapa gynnsamma förutsättningar för utveckling i sitt eget land. Utan en utvecklingsfrämjande nationell politik sker inga framsteg. måste rikare länder ta ett ansvar för att stödja och komplettera ansträngningarna i de fattiga länderna genom en utvecklingsfrämjande samlad politik och genom internationellt utvecklingssamarbete. 5.3Mål: En rättvis och hållbar global utveckling Regeringens förslag: Målet för politiken för global utveckling skall vara att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Politiken skall präglas av ett rättighetsperspektiv. Det innebär att människors rättigheter skall utgöra grund för de åtgärder som vidtas för en rättvis och hållbar utveckling. Politiken skall också präglas av de fattigas perspektiv på utveckling. Det innebär att fattiga människors behov, intressen och förutsättningar skall vara en utgångspunkt i strävandena mot en rättvis och hållbar utveckling. Regeringens bedömning: Den svenska politiken bör bidra till uppfyllandet av och millennieutvecklingsmålen. Globkoms förslag: Kommitténs förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Som mål för samtliga relevanta politikområden föreslår kommittén målet "En rättvisare global utveckling". Kommittén föreslår även målet "En förebyggande och hållbar hantering av gemensamma globala angelägenheter" som mål för de politikområden som syftar till att främja produktionen av gemensamma globala angelägenheter. Vad gäller rättighetsperspektivet överensstämmer kommitténs förslag med regeringens. Avseende de fattigas perspektiv överensstämmer kommitténs förslag i princip med regeringens. Kommittén föreslår dock, till skillnad från regeringen, begreppet "sydperspektiv". Remissinstanserna: De av kommittén föreslagna målen får i huvudsak stöd av remissinstanserna. Flera av remissinstanserna anser dock att målen är otydliga och att målhierarkier saknas. Krav på en formulering där betydelsen av hållbar utveckling betonas återfinns i flera yttranden. Förslaget att ett rättighetsperspektiv skall ligga till grund för det breddade politikområdet får starkt stöd hos remissinstanserna. Sida föreslår att rättighetsperspektivet modifieras till ett demokrati- och rättighetsperspektiv. Merparten av de remissinstanser som yttrat sig gällande sydperspektivet stödjer att ett sådant skall genomsyra arbetet. Många remissinstanser har dock synpunkter på hur sydperspektivet skall tillämpas i praktiken och betonar att det brister i konkretion. Flera remissinstanser invänder mot sydperspektivet som begrepp och önskar se en annan formulering. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Målet för politiken för global utveckling föreslås vara att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Det skall uppnås genom en mer samstämmig politik och ökad samverkan med andra länder och aktörer. Målet är formulerat så att det skall kunna gälla för olika politikområden och verksamheter. Det kan brytas ner i mer konkreta delmål på olika områden. samverkan för att åstadkomma utveckling och Utvecklingen skall vara rättvis vilket innebär att den skall komma alla till Utvecklingen måste också vara Det gäller socialt, ekonomiskt och miljömässigt. ekosystemens produktionsförmåga och värna om de icke förnyelsebara naturresurserna. På så sätt kan vår generations behov tillgodoses utan att avkall görs på kommande generationers möjligheter till utveckling. Den svenska politiken bör bidra till uppfyllandet av FN:s millennie- deklaration och millennieutvecklingsmålen. Millennieutvecklingsmålen utgör tidsbundna konkreta etappmål på vissa preciserade områden. Det övergripande målet är att avskaffa fattigdom och hunger i världen. Målen har stor betydelse för det internationella utvecklingssamarbetet och för den globala uppföljningen av de åtaganden som gjorts av och andra länder. De kan relateras till flera olika svenska politikområden. Ett av millennieutvecklingsmålen är direkt riktat till rika länder, nämligen det som slår fast att det globala partnerskapet för utveckling skall stärkas. Detta innebär bl.a. att den globala volymen på det internationella utvecklingssamarbetet skall ökas, att de fattiga ländernas marknadstillträde skall förbättras och att en hållbar skuldsituation skall uppnås för de fattigaste länderna. Ett rättighetsperspektiv på utveckling Strävan mot en rättvis och hållbar global utveckling skall utgå från ett rättighetsperspektiv på utveckling. Med ett rättighetsperspektiv är fattiga människor inte mottagare av insatser. De är individer med kraft och vilja att skapa utveckling. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och flera av de efterföljande konventionerna om mänskliga rättigheter har en i stort sett universell anslutning. De utgör därmed en gemensam global värdegrund. Ett rättighetsperspektiv bygger på dessa gemensamma normer. De rekommendationer som utarbetas inom FN:s konventionskommittéer när det gäller tillämpning av de grundläggande konventionerna om de mänskliga rättigheterna är viktiga verktyg i förverkligandet av politiken för global utveckling. De ger en agenda och ett gemensamt underlag för dialog, samarbete och uppföljning. I rättighetsperspektivet ingår demokrati och mänskliga rättigheter. De förstärker varandra och är varandras förutsättningar. En fungerande rättsstat och god samhällsstyrning utgör också förutsättningar för deltagande, inflytande och tillgodoseende av rättigheter. Utan ett demokratiskt styrelseskick kan inte de mänskliga rättigheterna respekteras till fullo. Omvänt bidrar de mänskliga rättigheterna till, och är i stor utsträckning en förutsättning för, demokratisering. 2002/03:122 Grundläggande i demokratibegreppet är alla människors lika värde, manifesterat i principerna om en person - en röst och likhet inför lagen. Rättighetsperspektivet medför ett fokus på diskriminerade, exkluderade och marginaliserade individer och grupper. Människor oavsett kön, ålder, funktionshinder, etnisk tillhörighet eller sexuell läggning skall kunna åtnjuta sina rättigheter. Det hjälper till att identifiera var särskilda åtgärder behövs för att effekter av olika beslut skall bli så rättvisa som möjligt. Det gör individen till subjekt och bärare av rättigheter, snarare än objekt och föremål för åtgärder. Rätten till inflytande, delaktighet och möjlighet att påverka sin situation är ofta begränsad för personer med funktionshinder, bl.a. på grund av en diskriminerande omgivning. Det är därför viktigt att funktionshindrades rättigheter tydligt lyfts fram i politiken för global utveckling. Jämställdhet mellan kvinnor och män är en central del i rättighetsperspektivet. Kvinnors och mäns olika villkor, intressen, förutsättningar och behov skall synliggöras. Deras lika rättigheter och möjligheter skall utgöra grund för åtgärder som vidtas. Trots de ansträngningar som görs kvarstår stora skillnader i levnadsvillkor mellan kvinnor och män och mellan flickor och pojkar.