prop · GR037 · 2003-09-30 00:00:00 — 10 Förfarandet vid överlämnande till Regeringens bedömning: Bestämmelser om utfärdande av en arresteringsorder och om överlämnande till av den som eftersöks enligt en arresteringsorder för lagföring eller för verkställighet av en frihetsberövande påföljd kräver inte någon lagändring eller lagreglering utöver vad som nedan anges. Regeringens förslag: Den som har överlämnats till för lagföring med villkor om återförande skall återföras genom polismyndighetens försorg. Den som återförs får omhändertas och tas i förvar i högst om det är nödvändigt för att återförandet skall kunna genomföras. Promemorians bedömning och förslag: Överensstämmer med Prop. 2003/04:7 regeringens, men innehåller inte någon bestämmelse om återförande av den som har överlämnats till för rättegång. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians bedömning eller lämnat den utan erinran. Skälen för regeringens bedömning och förslag Bestämmelser om utlämning till Rambeslutet innehåller såväl bestämmelser som skall tillämpas av utfärdande rättsliga myndigheter som bestämmelser för de verkställande I detta avseende skiljer sig inte rambeslutet från Utlämningslagen innehåller däremot endast bestämmelser om utlämning för brott från . utlämning till finns i förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott (utlämningsförordningen). En framställning om utlämning till från en utomnordisk stat för lagföring görs av åklagare. Framställningen skall skickas till Riksåklagaren, som avgör om den skall överlämnas till Justitie- departementet för vidarebefordran till den andra staten (1 §). Framställningen skall innehålla uppgifter om den som begärs utlämnad, om den brottslighet som han eller hon är misstänkt för och om tillämpliga lagrum i svensk lag. Ett häktningsbeslut skall bifogas framställningen (2 §). Även den som är eftersökt för verkställighet av ett fängelsestraff, sluten ungdomsvård eller rättspsykiatrisk vård kan begäras utlämnad. begäran om utlämning för verkställighet av fängelsestraff görs av En begäran om utlämning för verkställighet av sluten ungdomsvård görs av och en begäran som avser rättspsykiatrisk vård görs av . om utlämning till från en utomnordisk stat för verkställighet av fängelsestraff och andra frihetsberövande påföljder vidarebefordras av till den andra staten (3 §). innehålla en kopia av domen samt uppgifter om hur lång strafftid som återstår att avtjäna. Tillämpliga lagrum skall också redovisas (4 §). I utlämningsförordningen finns särskilda bestämmelser om utlämning till från de nordiska länderna. Bestämmelserna skiljer sig delvis från vad som gäller i utomnordiska förhållanden, bl.a. genom att framställningar som regel görs direkt mellan ländernas polis- och åklagarmyndigheter (68 §§). I 9 § utlämningsförordningen anges att utlämning bör begäras endast när det i beaktande av det men för den enskilde samt den tidsutdräkt och de kostnader som kan antas uppkomma i ärendet framstår som motiverat med hänsyn till brottets art och svårhetsgrad samt övriga omständigheter. Omständigheter som skall beaktas vid denna prövning är bland annat längden av det fängelsestraff som kan antas komma att dömas ut för brottet eller som har dömts ut och återstår att avtjäna. Om det kan antas att den eftersökte kan komma att utvisas ur landet efter domen eller om beslut om utvisning på grund av brott har meddelats, skall även den Reglering av frågor om överlämnande till 2001/02:118 (s. 20 f.) har lämnats en beskrivning av hur utfärdande i av en arresteringsorderarresteringsorder bör kunna gå till. Det fortsatta arbetet med att ta fram en reglering för utfärdande av en arresteringsorder och överlämnande till kommer att ske med utgångspunkt i den beskrivningen. Det bör således under det fortsatta arbetet övervägas om åklagare skall utfärda en arresteringsorder såväl för lagföring som för verkställighet av straff eller om den senare uppgiften skall anförtros annan myndighet. Det bör vidare övervägas om det i samtliga fall bör krävas att det har meddelats ett häktningsbeslut för att en arresteringsorder som avser lagföring skall få utfärdas. Även om det inte kan förutses hur dessa frågor slutligen kommer att bedömas är det sannolikt att regleringen i stora delar kommer att motsvara den som finns i utlämningsförordningen. Bestämmelser om utfärdande av en arresteringsorder och om överlämnande till rör till övervägande del förutsättningarna för och förfarandet vid utfärdandet. Sådana bestämmelser kräver inte reglering i lag. Enligt regeringens bedömning bör därför bestämmelser om utfärdande av en arresteringsorder och om överlämnande till , med nedan redovisat undantag, meddelas i förordning. Återförande efter ett överlämnande till för lagföring Enligt artikel 24.2 i rambeslutet får den verkställande myndigheten, när det finns ett tillfälligt hinder mot att verkställa ett beslut om överlämnande, i stället för att skjuta upp verkställigheten överlämna den eftersökte med villkor om att denne återförs till den verkställande medlemsstaten efter lagföringen. Situationen beskrivs närmare i avsnitt 8.6 och är sådan att den i praktiken kan förväntas komma till användning i fall där den utfärdande myndigheten har ett behov av att kunna lagföra den som eftersöks. I det avsnittet föreslår regeringen att överlämnande med ett sådant villkor skall kunna ske när någon begärs överlämnad från . I det motsatta fallet, dvs. när en svensk åklagare bedömer att det finns skäl att godta ett sådant villkor om återförande, krävs lagbestämmelser som gör det möjligt att omhänderta och att ta den som skall återföras i förvar. Motsvarande bestämmelser finns vid utlämning (26 a § utlämningslagen och 22 § nordiska utlämningslagen). Regeringen anser att det i den nya lagen bör införas en bestämmelse som möjliggör omhändertagande och förvar i samband med ett sådant återförande. Det bör även framgå av en sådan bestämmelse att det praktiska återförandet skall ske genom polismyndighetens försorg. I fråga om förutsättningar för omhändertagande och förvar hänvisas till det som sägs under avsnitt 8.6. Överförande av verkställighet av en Regeringens förslag: När en frihetsberövande påföljd som har dömts ut i en annan medlemsstat skall verkställas i , skall den myndighet som har ansvar för verkställigheten av påföljden i besluta om överförande av verkställigheten hit. Regeringen bestämmer vilka myndigheter som är ansvariga myndigheter i . Om det krävs för att verkställigheten av påföljden skall kunna ske i , får den ansvariga myndigheten antingen själv meddela föreskrifter för verkställigheten eller, i undantagsfall, begära hos åklagare att denne hos rätten utverkar en påföljdsomvandling. Vid en påföljdsomvandling skall en ny frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden bestämmas. När en utländsk påföljd kan verkställas i skall verkställig- heten som regel inledas genast. När verkställigheten av en påföljd skall överföras till får den ansvariga myndigheten begära att polismyndigheten tar personen i förvar, om det behövs för att verkställigheten skall kunna ske i . När någon har varit tagen i förvar skall den tid som personen suttit i förvar tillgodoräknas denne vid verkställigheten i . Offentligt biträde skall förordnas för den som är tagen i förvar, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Beslut om förvar och vissa beslut som gäller formerna för verk- ställigheten i får överklagas till länsrätten. Vid överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. Regeringens bedömning: Frågor om överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd från bör inte regleras i lag. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, men innehåller dessutom bestämmelser om överförande av straffverkställighet från . Promemorians förslag innehåller inte några regler om offentligt biträde för den som är förvarstagen, om prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt eller om att verkställigheten som regel skall inledas när en utländsk påföljd skall verkställas i . Vidare saknar promemorians förslag utförliga bestämmelser om förfarandet vid påföljdsomvandling. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan erinran. har pekat på otydligheter i promemorians förslag vad avser frågan om vem som prövar om det finns förutsättningar för överförande av straffverk- ställighet och när prövningen skall ske. Även ombudsmän () har framfört liknande synpunkter. JO har vidare efterlyst utförligare regler i frågor om förvar och förfarandet vid påföljdsomvandling samt väckt frågan om det bör krävas prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Hovrätten för har ifrågasatt om det inte bör införas bestämmelser om offentligt biträde för den som berörs av beslut om överförande av straffverkställighet. Några remissinstanser har kommenterat frågan om var bestämmelser Prop. 2003/04:7 om överförande av straffverkställighet bör placeras. bör flertalet av bestämmelserna om överförande av straffverkställighet från regleras i förordning. har ansett att det bör övervägas att placera bestämmelser om överförande av straffverk- ställighet i annan författning än i den nya lagen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Bestämmelser om överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder Enligt artikel 4.6 i rambeslutet får den verkställande rättsliga myndig- heten vägra överlämnande för verkställighet av en frihetsberövande påföljd, om den eftersökte uppehåller sig i, är medborgare i eller bosatt i den verkställande medlemsstaten och denna medlemsstat åtar sig att i enlighet med sin egen lagstiftning verkställa påföljden. redogörs närmare för denna bestämmelse samt föreslås att överlämnande för verkställighet av en frihetsberövande påföljd i vissa fall skall vägras om den som är svensk medborgare begär att påföljden skall verkställas i I avsnitt 7.5.2 redogörs närmare för artikel 5.3 i rambeslutet. bestämmelsen kan den verkställande rättsliga myndigheten, som villkor för att bevilja överlämnande, kräva garantier om att den som överlämnas återförs till den verkställande medlemsstaten efter avslutad lagföring för att där avtjäna en frihetsberövande påföljd som har dömts ut. som föreslås i avsnitt 7.5.2 skall sådana garantier för återförande som regel krävas om den som är svensk medborgare begär att påföljden Bestämmelser om överförande av verkställighet av straff till finns huvudsakligen i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighets- lagen) och i lagen (1963:193) om samarbete med , , och ang. verkställighet av straff m.m. (nordiska Bestämmelser om överförande av verkställighet av straff finns även i utlämningslagen och i lagen (2002:329) om samarbete Enligt internationella verkställighetslagen beslutar regeringen i de flesta fall om verkställighet i av en utländsk frihetsberövande Regeringens prövning skiljer sig något åt beroende på vilken internationell överenskommelse som ligger till grund för begäran om Överförande till sker i flertalet fall med stöd av konvention om överförande av dömda personer (överförande- Vid verkställigheten i gäller, om inte annat följer av internationella verkställighetslagen, att verkställigheten skall ske enligt vad som är föreskrivet om verkställighet av påföljd som dömts ut av svensk domstol (25 § första stycket). Vidare gäller för sådan verkställighet bl.a. att den inte får ske så att påföljden blir att anse som strängare än den påföljd som har dömts ut i domslandet och att den dömde i vissa fall kan tillgodoräknas vad han kan ha utstått av påföljden i den andra staten och tid som han med anledning av det brott som avses med påföljden varit anhållen eller häktad i domslandet eller i (25 § andra stycket). Om det i domslandet har meddelats ett beslut om nåd eller annat beslut som medför att påföljden inte längre får verkställas, gäller det beslutet även i (24 § andra stycket). Verkställighet i av ett i utlandet utdömt fängelsestraff eller en annan frihetsberövande påföljd förhindrar åtal i för de gärningar som påföljden avser (38 §). Av intresse i detta sammanhang är också utlämningslagens bestämmelser om återförande av den som utlämnas. Enligt 3 a § skall som villkor för utlämning av en svensk medborgare ställas att den som begärs utlämnad skall återföras till för verkställighet av ett ådömt frihetsstraff eller annat frihetsberövande i anledning av brottet. Ett sådant villkor behöver dock inte ställas om den som begärs utlämnad vid tiden för brottet stadigvarande vistats i den ansökande staten eller om den som begärs utlämnad samtycker till att verkställigheten sker i den ansökande staten. När ett ådömt frihetsstraff eller annat frihetsberövande i anledning av brottet skall verkställas i efter ett återförande tillämpas § internationella verkställighetslagen. Den dömde skall tillgodoräknas vad han kan ha utstått av påföljden i den andra staten och tid som han med anledning av det brott som avses med påföljden varit anhållen eller häktad i domslandet eller i . Utlämningslagens bestämmelser om överförande av straffverkställighet föreslås dock upphöra, se avsnitt 13.1. Reglering av frågor om överförande av verkställighet av en frihets- berövande påföljd i anslutning till ett ärende om överlämnande I promemorians förslag till en ny lag om överlämnande finns bestämmelser om förutsättningar för och förfarandet vid överlämnande från . Även om rambeslutet endast innehåller ett fåtal bestämmelser om överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd, kräver genomförandet av dessa i svensk rätt att det införs särskilda bestämmelser om överförande av verkställighet av frihets- berövande påföljder till (artiklarna 4.6 och 5.3). Regeringen delar i och för sig promemorians bedömning att det finns skäl som talar för att dessa bestämmelser inte bör tas in i den nya lagen. Den uppfattningen har också framförts av . Prövning av överförande av verkställighet är ett i huvudsak administrativt förfarande, som prövas av andra myndigheter och i annan ordning än frågor om överlämnande för brott. Regleringen av dessa frågor skiljer sig också från den som gäller i frågor om överlämnande. Frågan är då var bestämmelserna bör placeras. Det framstår som mindre lämpligt att utöka den svåröverskådliga internationella verkställighetslagen med de bestämmelser om överförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder som krävs. Förutsättningarna för överförande enligt den lagen är uppbyggda kring olika konventioner, vars förutsättningar och rekvisit inte motsvarar de som följer av rambeslutet. Det finns inte i den svenska lagstiftningen i övrigt någon annan lag där dessa bestämmelser på ett naturligt sätt kan ingå. Det framstår inte heller som någon praktisk lösning att skapa en särskild lag för dessa bestämmelser. kan det finnas fördelar med att ha den lagreglering som krävs med anledning av rambeslutet samlad. Regleringen blir då mer överskådlig och det blir möjligt att i lagen finna bestämmelser som reglerar förfarandet från det att en person anträffas till det att han eller hon överlämnas till den andra staten eller har återförts i enlighet med en garanti som ställts upp vid överlämnandet. Det finns dessutom i lagen en mängd hänvisningar mellan bestämmelserna om överlämnande och de som gäller överförande av verkställighet. För tillämparen kan det då finnas fördelar med att bestämmelserna finns i samma lag. Bestämmelser om överförande av straffverkställighet till i samband med ett ärende om överlämnande från enligt en arresteringsorder är av sådant slag att de bör regleras i lag. sådant förfarande påtar sig en skyldighet att här i landet verkställa ett utländskt fängelsestraff eller annat frihetsberövande. däremot gäller det motsatta fallet att straffverkställighet överförs till en annan stat anser regeringen att det inte är lika naturligt att regleringen sker i lagform (se 9 b § förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott). Av nu anförda skäl bör de bestämmelser om överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd som har samband med ett överlämnande till inte placeras i den nya lagen (se 8 kap. i promemorians förslag). Dessa bestämmelser bör i stället läggas i en förordning till lagen. De övriga bestämmelserna om överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd bör placeras i den nya lagen i ett särskilt kapitel (se 7 kap. i regeringens förslag). Rambeslutet medger inte att svenska medborgare undantas från skyldigheten att överlämna den som eftersöks enligt en arresteringsorder. Det enda egentliga undantaget från den regeln är artikel 4.6, som gör det möjligt att, i stället för att överlämna någon som eftersöks för verkställighet av en frihetsberövande påföljd, låta den eftersökte avtjäna Enligt artikel 5.3 kan en verkställande rättslig myndighet i , som villkor för att överlämna, kräva att den som överlämnas återsänds till efter avslutad lagföring, för att här avtjäna en frihetsberövande påföljd som kan ha dömts ut. komma att bli vanligare att svenska medborgare verkställer frihets- berövande påföljder i som har dömts ut i andra EU- Ett system för överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd i samband med eller i stället för överlämnande bör vara anpassat till de krav som överlämnandeförfarandet ställer på skyndsamhet samt de avslagsgrunder och villkor som ställs upp i och i andra medlemsstater i ärenden om överlämnande. dessutom vara överskådligt och enhetligt, så att det i varje situation står klart vem som gör vad. Beslut om att överlämna någon från meddelas av domstol (avsnitt 8.1.1). Den modell för återförande som gäller enligt utlämningslagen låter sig inte utan vidare överföras till det nya systemet. Vid utlämning av svenska medborgare enligt 3 a § utlämningslagen förfogar regeringen såväl över utlämningsbeslutet som över beslutet att överföra straffverkställigheten till . En motsvarande ordning för domstolarna framstår som mindre lämplig. Vad gäller överförande som en följd av att överlämnande vägras (artikel 4.6) saknar detta helt motsvarighet i nuvarande lagstiftning (jfr dock 25 a § andra stycket internationella verkställighetslagen). Frågor om verkställighet i av en frihetsberövande påföljd som har dömts ut utomlands prövas av regeringen. När straffverkställighet överförs från fattas sådana beslut i första hand av eller av . Regeringen anser att det inte finns något principiellt hinder mot att i de situationer som avses låta dessa myndigheter fatta beslut även om verkställighet i av frihetsberövande påföljder som har dömts ut i andra medlemsstater. Beslutet går ut på att få in personen i det svenska verkställighetssystemet. Det grundläggande beslutet att avslå begäran om överlämnande för att verkställigheten skall ske här eller att ställa villkor om att personen skall få avtjäna påföljden i har dock redan fattats av domstolen. Med en sådan beslutsrätt blir det nya systemet enhetligt och flexibelt vid överförande av straffverkställighet till . Den myndighet som fattar beslutet om överförande är också den som har bäst förutsättningar att vid behov meddela sådana föreskrifter som krävs för att verkställighet skall kunna ske i . Beslut om överförande till av verkställighet av en frihetsberövande påföljd som utomlands har dömts ut mot en svensk medborgare bör således fattas av den myndighet som i ett visst fall har ansvar för verkställigheten av påföljden. Regeringen föreslås bemyndigas att meddela föreskrifter om vilken myndighet som är ansvarig myndighet i . I det följande lämnas en översiktlig redogörelse för hur frågan om överförande av straffverkställighet väcks och handläggs i de två situationer där frågan kan uppkomma i ett ärende om överlämnande från . Den som eftersöks för verkställighet av en frihetsberövande påföljd begär att få verkställa påföljden i När en svensk medborgare, som eftersökts enligt en arresteringsorder för verkställighet av en frihetsberövande påföljd i en annan medlemsstat, begär att påföljden skall verkställas i , skall domstolen pröva om det finns förutsättningar att avslå arresteringsordern (se 2 kap. 6 § i regeringens lagförslag; frågan behandlas i avsnitt 7.4). Avslår domstolen arresteringsordern på den grunden, skall den ansvariga myndigheten fatta beslut om att verkställigheten överförs till , om inte den utfärdande medlemsstaten motsätter sig det. Det senare kravet är tillkommet efter ett påpekande av Lagrådet. Det skall dock noteras att det grundläggande beslutet, att den dömde skall avtjäna påföljden i , därmed redan har fattats av domstolen i samband med att den avgjorde frågan om överlämnande. Vid behov kan den ansvariga myndigheten själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för att verkställighet skall kunna ske i eller, om det i undantagsfall är nödvändigt, överlämna till åklagaren att göra en framställan hos rätten om att ny påföljd skall bestämmas (påföljdsomvandling). Den som har överlämnats med villkor om återförande återförs till för att verkställa den påföljd som dömts ut i den andra medlemsstaten Om en svensk medborgare, som eftersökts för lagföring, under utredningen i ärendet om överlämnande begär att en frihetsberövande påföljd som han eller hon kan komma att bli dömd till i den utfärdande medlemsstaten skall verkställas i , skall den åklagare som utreder frågan om överlämnande inhämta garantier från den utfärdande myndigheten att den som överlämnas, om en sådan påföljd ådöms, efter avslutad lagföring återförs till för verkställighet av påföljden. Om sådana garantier lämnas skall domstolen, om överlämnande beviljas, i sitt beslut ange att återförande är ett villkor för överlämnandet (se Har en svensk medborgare överlämnats med ett sådant villkor skall den ansvariga myndigheten, så snart återförandet har skett, fatta beslut om att verkställigheten överförs till . Vid behov kan den ansvariga myndigheten själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för att verkställighet skall kunna ske i eller, om det i undantagsfall är nödvändigt, överlämna till åklagaren att göra framställan hos rätten om påföljdsomvandling. När de ansvariga myndigheterna i de ovan beskrivna situationerna åtar sig att verkställa frihetsberövande påföljder som har ådömts svenska medborgare i andra medlemsstater, är det angeläget att sådana åtaganden fullföljs på ett sätt som skapar förtroende inför framtida samarbete mellan svenska och utländska myndigheter. Regeringen anser därför att den som återförs till för att verkställa en frihetsberövande påföljd, efter beslut av den ansvariga myndigheten i , bör kunna tas i förvar av polismyndigheten om det behövs för att verkställigheten av påföljden skall kunna påbörjas i . Detsamma bör gälla när rätten enligt den nya lagens bestämmelser (se 2 kap. 6 § i lagförslaget) har avslagit en arresteringsorder på den grunden att den eftersökte begär att få verkställa påföljden i . Regeringen anser att den som har varit förvarstagen som regel bör få tillgodoräkna sig tiden i förvar när han eller hon verkställer påföljden. Vid påföljdsomvandling sker detta genom att domstolen bestämmer den nya påföljdens längd med beaktande av de frihetsberövanden som har I övriga fall bör förvar som har ägt rum innan den ansvariga myndigheten fattat sitt beslut (7 kap. 1 och 2 §§ i lagförslaget) anses som tid under vilken den ådömda påföljden verkställts i anstalt. Regeringen anser vidare att den som är förvarstagen bör kunna få ett offentligt biträde förordnat för sig, om det inte måste antas att behov av Vid relativt korta frihetsberövanden kan det i allmänhet antas att behov av biträde saknas. Ett förvarsbeslut bör enligt regeringen kunna överklagas till länsrätt och, efter prövningstillstånd, till kammarrätt. Även beslut som innebär att den ansvariga myndigheten meddelar föreskrifter för verkställigheten i Prop. 2003/04:7 och en sådan myndighets beslut i fråga om omedelbar verk- ställighet av påföljden bör kunna överklagas.