prop · GR0339 · 2003-12-10 00:00:00 — I klimatkonventionen slås det fast att parterna bör vidta förebyggande åtgärder för att förutse, förhindra eller minimera orsakerna till klimatförändringar och motverka deras skadliga effekter. Vidare anges att parterna skall verka för hållbar skötsel samt främja och samarbeta om bevarande eller ökning av s.k. kolsänkor och kolreservoarer för växthusgaser, inklusive biomassa, Skr. 2003/04:39 skogar och oceaner. I det till konventionen hörande Kyotoprotokollet har industriländerna åtagit sig att minska utsläppen av växthusgaser med i genomsnitt jämfört med . I detta åtagande skall också i viss begränsad omfattning kunna tillgodoräknas upptag i kolsänkor. I de beslut som parterna har fattat om hur Kyotoprotokollets regler skall tillämpas behandlas bl.a. reglerna för kolsänkor. Enligt protokollets artikel 3.3 skall parterna räkna med de utsläpp respektive upptag av växthusgaser som sker till följd av beskogning, återbeskogning och avskogning. I artikel 3.4 och de beslut som har fattats om protokollets tillämpning anges hur protokollets parter får tillgodoräkna sig upptag i kolsänkor . Kyotoprotokollet har ännu inte trätt i kraft. FAO är för jordbruks- och livsmedelsfrågor. FAO hanterar även skogsfrågor. Organisationen är FN:s viktigaste organ för normbildning och information på skogsområdet och ansvarar bl.a. för den globala skogsstatistiken. En global inventering av världens skogsresurser, FRA 2000, har avslutats. Genom det första internationella avtalet om tropiskt timmer upprättades en internationell organisation för tropiskt timmer, ITTO. Organisationen samlar länder som producerar och konsumerar tropiskt timmer i syfte att utveckla policies kring olika aspekter av handel med sådant timmer samt kring hållbart nyttjande av råvarubasen, de tropiska skogarna. gällande avtal kommer att vara i kraft till utgången av 2003, med möjlighet till förlängning ytterligare en treårsperiod. Omförhandlingar av avtalet har inletts. Inom FN:s ekonomiska kommission för (ECE) hanteras skogs- och trävarufrågor i en särskild trävarukommitté . Den arbetar bl.a. med långsiktiga efterfrågeprognoser när det gäller skogsindustriprodukter. har ett gemensamt arbetsprogram med FAO:s europeiska skogskommission. Kommittén ansvarar också i samarbete med FAO för insamling av skogsstatistik i hela det tempererade och boreala skogsområdet. avslutades en inventering av skogstillgångar i tempererad och boreal skog som en del i FAO:s inventering av de globala skogstillgångarna. för skydd av skogar På europeisk nivå pågår ett samarbete mellan drygt 40 Skr. 2003/04:39 europeiska länder i syfte att diskutera gemensamma problem och möjligheter relaterade till skogsskydd och skogsbruk. Initiativet till detta samarbete togs av och som 1990 samlade en ministerkonferens i eftersom man såg ett behov av att vidta åtgärder mot problem med skogsdöd som uppmärksammats alltmer i . Detta var första gången behovet av att skydda skogar uppmärksammades på ministernivå. Inom ramen för detta arbete har fyra ministerkonferenser hållits. Processen är ett viktigt forum för att på regional nivå omsätta de överenskommelser som ingås på global nivå. Besluten vid dessa ministerkonferenser påverkar även EU:s arbete med skogsfrågor. EU har ingen gemensam skogspolitik. Inom finns det inte heller någon grund för en gemensam politik på detta område. Skogsnäringen berörs dock direkt eller indirekt av en rad olika politikområden. Skogsbruket berörs i första hand av åtgärder inom EU:s miljöpolitik och jordbrukspolitik. Även skogsindustrin berörs av miljöpolitiken, t.ex. när det gäller åtgärder mot klimatförändringar och beslut om att bedriva handel med utsläppsrätter. Vidare påverkas branschen av regler t.ex. om förpackningar och vattenkvalitet. för statsstöd och hantering av konkurrensfrågor har direkt betydelse för skogsnäringens strukturfrågor. låg alla skogsbruksrelaterade åtgärder på gemenskapsnivå inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Det rörde sig främst om utveckling av skogsplanteringar i i syfte att minska jordbruksarealen. Försök har gjorts att samla skogsfrågorna i en gemensam skogspolitik. Detta har dock inte gått igenom. Vid , och inträde i EU 1995 fördubblades unionens skogsareal och självförsörjningsgraden när det gäller skogsindustriprodukter ökade mycket kraftigt. I och med detta fördes också en annan syn på skogen som råvaruresurs in i diskussionen på skogsområdet. markerade i anslutning till medlemskapsförhandlingarna att vi är emot en gemensam skogspolitik. Den inställningen ligger fast. I vissa medlemsstater finns fortfarande starka önskemål om en gemensam skogspolitik, inte minst i de länder där skogssektorn är av mindre ekonomisk betydelse nationellt. De flesta medlemsländer i EU lämnar bidrag till produktionsinriktade åtgärder inom skogsbruket, och flera av länderna har stora subventioner. enades EU och medlemsländerna om att anta en resolution om en skogsstrategi för unionen. Till skillnad från förordningar och direktiv är resolutioner inte bindande. Strategin har formen av ett uttalande som anger i vilken riktning unionen vill gå och är ett ramverk för gemensamma åtgärder. Nuvarande regler inom EU som rör skogsbruket Den gemensamma jordbrukspolitiken ger utrymme för bidrag till åtgärder inom skogsbruket med stöd av Europeiska rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av om stöd till utveckling av landsbygden (EGT L 160, 26/06/1999, ). Många länder använder detta för bidrag till återbeskogning. Medelhavsländer som använder relativt stora summor till skogsplantering liksom och andra skogfattiga länder. Den s.k. landsbygdsförordningen (EG) 1257/1999 ligger till grund för det svenska miljö- och landsbygdsutvecklingsprogrammet. har använt en relativt sett liten del för åtgärder inom skogsbruket, av stödet från EU till inom ramen för denna förordning. Stödet används som bidrag till rådgivning, utbildning och information till skogsägare och andra verksamma inom skogsbruket. kommer stöd inom ramen för det svenska miljö- och landsbygdsprogrammet att lämnas till åtgärden ekologisk stabilitet i skogen. När det gäller skoglig statistik finns det en förordning om frivilligt informationsutbyte av skogliga data. Europeiska kommissionen arbetar med ett förslag som innebär att förordningen utvidgas till att också gälla informationsutbyte kring skogssektorns roll för regional utveckling, speciellt avseende åtgärder inom ramen för landsbygdsförordningen. Det finns också ett direktiv för handel med skogsodlingsmaterial (1999/105/EEG av ). Vid de svenska medlemskapsförhandlingarna framkom det att då gällande EG-direktiv för saluföring av skogsodlingsmaterial (66/404/EEG av ) inte var acceptabelt för det nordliga skogsbruket. På svenskt initiativ har direktivet omarbetats och är en del av svensk lagstiftning (prop. 2001/02:137, bet. 2001/02:MJU21, rskr. 2001/02:286). Inom den gemensamma miljöpolitiken finns det ett naturvårdsinstrument för att bevara biologisk mångfald inom unionen. Med stöd av EG:s art- och habitatdirektiv (92/43/EEG) samt fågeldirektiv (79/409/EEG) håller medlemsstaterna på att bygga upp ett nätverk av områden av särskilt intresse från naturvårdssynpunkt, kallat Natura 2000. I ett skogsland som är många av dessa områden skogsmark. I kommer merparten av områdena att vara skyddade med stöd av . krävs det tillstånd enligt för att bedriva verksamheter eller vidta åtgärder som på ett betydande sätt kan påverka miljön i ett Natura-2000 område (prop. 2000/01:111, bet. 2000/01:MJU18, rskr. 2000/01:248). Det nordiska samarbetet på skogsområdet är organiserat inom . Till detta är knutet en ämbetsmannakommitté för jord- och skogsbruk och ett kontaktorgan för motsvarande frågor. En särskild arbetsgrupp under ämbetsmannakommittén arbetar med att samordna de nordiska positionerna i globala skogsfrågor, en annan sysslar med Skr. 2003/04:39 gemensamma frågor i närområdena, främst de baltiska länderna. Kontaktorganet har en särskild skogssektion med företrädare för myndigheter och samtliga intresseorganisationer på skogsområdet. I denna behandlas frågor av gemensamt intresse, både nordiska och globala. En särskild institution, Samnordisk skogsforskning, initierar forskning av gemensamt intresse finansierad både med nordiska och nationella medel. beslutade de nordiska statsministrarna och de politiska ledarna för de självstyrande områdena om en gemensam deklaration om ett hållbart . Därefter har en strategi för en hållbar utveckling inom antagits. Denna innehåller mål och handlingsprogram för olika sektorer, bl.a. skogsbruk. Prioriterade insatser när det gäller ett hållbart skogsbruk är bl.a. att påverka europeiskt och internationellt skogssamarbete för att en nordisk syn på hållbart skogsbruk skall speglas i internationella regelverk och avtal, stärka samordningen av den nordiska skogsforskningen, uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män inom skogssektorn, främja användningen av trä som förnybar resurs samt att stärka skogens sociala värden. tog statsministrarna i initiativ till ett samarbete för en hållbar utveckling i i syfte att utveckla en regional , Baltic 21. Samarbetet omfattar åtta olika sektorer varav skogsbrukssektorn är en. Viktigt för skogsbruksbrukssektorn är att utveckla en samsyn mellan länderna runt om hur ett hållbart skogsbruk skall bedrivas. Bland de prioriterade åtgärderna är utveckling av privatskogsbruket och att främja användningen av trä som förnybar resurs. är organet för ett liknande mellanstatligt samarbete inom . bildades för att stödja och främja det regionala samarbetet i de nordligaste delarna av , , och nordvästra . Medlemmar i rådet är förutom nämnda länder även , och Europeiska kommissionen. Samarbetet har successivt utvecklats till att omfatta en rad arbetsområden varav skogsbruk är ett. Arbetet för ett hållbart skogsbruk inom detta forum har bl.a. bidragit till att skogsfrågor blivit en del i för de norra delarna av unionen, den s.k. nordliga dimensionen. Vid ett miljöministermöte i antogs en rapport om ett gemensamt synsätt för att stärka miljöhänsynen i skogssamarbetet i . Ordförandeskapet i arbetsgruppen för skog innehas av och biträds av . Regeringens bedömning: bör även i fortsättningen verka aktivt i pågående internationella förhandlingar som strävar mot ett ekonomiskt, ekologiskt, socialt och kulturellt hållbart skogsbruk i alla delar av världen. I detta arbete är det framför allt viktigt att verkar för att åtaganden i internationella fora genomförs, såväl nationellt som i andra länder, ett ökat erfarenhetsutbyte i den globala skogsdiskussionen kring vad hållbart skogsbruk innebär, en ökad samordning av arbetet med skogsfrågor inom de överenskommelser som rör skog samt en samordning av rapporteringssystem, ett starkare deltagande från tredje världen i de globala diskussionerna som berör skog, att miljömärkning eller certifiering av hållbart skogsbruk är en marknadsdriven process och att miljömärkning eller certifiering och frihandel verkar ömsesidigt stödjande i arbetet för en hållbar utveckling. Skogsnäringen verkar på en starkt internationaliserad marknad där konkurrensen ökar. Förhållanden i andra delar av världen får återverkningar på den svenska skogsnäringen. Det är därför väsentligt att ta del i de globala förhandlingar och överenskommelser som rör skogen och skogsbruk. Genomförande av internationella överenskommelser Globalt policysamarbete blir meningsfullt först när överenskommelser genomförs nationellt. I skogssamarbetet inom FN har begreppet nationella skogsprogram introducerats och definierats för att underlätta genomförandet av de förslag till åtgärder som man kommit överens om inom den mellanstatliga skogspanelen och dess efterföljare det mellanstatliga skogsforumet. FAO har en viktig roll när det gäller främjande och utveckling av nationella skogsprogram i utvecklingsländer. Inom för skydd av skogar diskuteras nationella skogsprogram ur ett europeiskt perspektiv och inom EU refereras i senare policydokument som relaterar till skog ofta till nationella skogsprogram som ett verktyg för att åstadkomma ett hållbart skogsbruk. Regeringen anser att den svenska skogspolitiska processen i vid mening motsvarar innebörden av begreppet nationellt skogsprogram. Det gäller inte minst de regelbundet återkommande regerings- och riksdagsbesluten om skogspolitiken, grundade på utredningsförslag och utvärderingar som remissbehandlas. Skogen är en resurs i arbetet för att minska fattigdomen. Den del av den fattiga befolkningen i världen som bor på landsbygden är till stor del beroende av skogen för sin överlevnad. Skövling av naturskog i vissa delar av världen är ett allvarligt hot mot ekonomisk och social Det är viktigt att också fortsatt tar sitt globala ansvar för att verka för ett hållbart brukande av världens skogar, bl.a. genom Skr. 2003/04:39 aktivt deltagande för att lyfta upp skogsresursens betydelse på den internationella politiska agendan. I regeringens proposition Gemensamt ansvar: politik för global utveckling (prop. 2002/2003:122) anges att målet för politiken för global utveckling är att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Politiken skall präglas av ett rättighetsperspektiv. Det innebär att människors rättigheter skall utgöra grund för de åtgärder som vidtas för en rättvis och hållbar utveckling. Politiken skall också präglas av de fattigas perspektiv på utveckling. Det innebär att fattiga människors behov, intressen och förutsättningar skall vara utgångspunkt i strävandena mot en rättvis och hållbar utveckling. Politiken skall vidare främja och präglas av respekt förd de mänskliga rättigheterna, demokrati och god samhällsstyrning, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt samt social utveckling och trygghet. När det gäller genomförande av klimatkonventionen och Kyotoprotokollet i de delar som rör skog måste de nationella förutsättningarna för att främja kolsänkor utredas. Enligt klimatpolitiska beslut (prop. 2001/02:55, bet. 2001/02: MJU10, rskr. 2001/02:163) skall utsläppen minska med utan kompensation för upptag i kolsänkor eller med flexibla mekanismer. beslutade att det svenska klimatarbetet och det nationella målet fortlöpande skall följas upp. En s.k. kontrollstation avseende målet skall genomföras . Om utsläppstrenden visar sig vara mindre gynnsam än man förutsatt eller om de åtgärder som vidtas inte ger väntad effekt, kan regeringen föreslå ytterligare åtgärder eller en omprövning av målet. Som framgår av regeringens proposition klimatstrategi (prop. 2001/02:55) kan åtgärder för att öka eller vidmakthålla upptaget av växthusgaser i kolsänkor komma att stå i konflikt med natur- och kulturmiljövårdsintressen såsom skydd av biologisk mångfald liksom utveckling av biobränslen. Likaså kan en politik för främjande av kolsänkor påverka andra viktiga samhällsintressen, som skogsnäringens konkurrenskraft. Det nationella målet om att minska utsläppen av växthusgaser med skall uppnås utan kompensation för upptag i kolsänkor eller med flexibla mekanismer. Regeringen har för avsikt att, inför nationellt genomförande av Kyotoprotokollet och inför fortsatta internationella klimatförhandlingar utreda förutsättningar för att främja kolsänkor i skogen och konsekvenser av en tillämpning av Kyotoprotokollets bestämmelser om sänkor i . Storleken på framtida klimatförändringar som kan komma att inträffa till följd av mänsklig påverkan är svår att förutsäga. FN:s klimatpanel presenterar i sin tredje utvärderingsrapport olika tänkbara scenarier med temperaturökningar på mellan 1,4 och under det närmaste seklet. Konsekvenserna av temperaturhöjningar av denna storleksordning skulle enligt tillgänglig forskning bli omfattande, bl.a. när det gäller skogstillväxten och trädslagens utbredningsområden och därmed för det svenska skogsbruket. Kunskapsläget om effekter av förändringar i klimatet är fortfarande bristfälligt och en fortsatt och utökad forskning om effekter på ekosystemen och det svenska skogsbruket är angelägen. Regeringen avser att återkomma till i denna fråga i den kommande forskningspolitiska proposition. Ökat erfarenhetsutbyte kring hållbart skogsbruk En viktig del av det globala policyarbetet på skogsområdet bör vara att skapa fora för utbyte av erfarenheter kring vägar framåt för hållbar utveckling av skogsresurser. bör som stort skogsland vara en föregångare i arbetet för ett hållbart skogsbruk. Med vår omfattande export är det också av stor betydelse hur vårt skogsbruk uppfattas av andra länder. Det är en angelägenhet både för staten och näringslivet att det svenska skogsbruket och skogsnäringen syns i internationella sammanhang. bör av dessa skäl aktivt bidra med erfarenheter från långvarigt skogsbruk och skogspolitik i det internationella skogssamarbetet och visa hur ser på och arbetar med ett hållbart skogsbruk. På samma sätt bör ta till vara erfarenheterna från andra länder. Stärkt deltagande från tredje världen För att de globala diskussionerna skall vara meningsfulla krävs det deltagande av alla parter. Deltagande är resursmässigt problematiskt för fattiga länder varför det finns risk att internationella diskussioner och erfarenhetsutbyten fastnar på den diplomatiska nivån och inte kommer rätt personer till del. verkar aktivt för att stärka möjligheter att delta i internationella förhandlingar. Sida har initierat ett projekt i samverkan med Kungl. skogs- och lantbruksakademien för att särskilt stärka de afrikanska staternas möjligheter att medverka i det globala arbetet med att utforma ett hållbart skogsbruk i alla typer av skogar. Regeringen anser att sådant arbete är angeläget när det gäller det globala skogssamarbetet. Helhetssyn på skogsfrågor och samordning av rapportering Det finns flera konventioner och processer på global nivå som i större eller mindre utsträckning berör skog och skogsbruk. Som exempel kan nämnas konventionen om biologisk mångfald, klimatkonventionen och FN:s skogsforum. Skogsfrågor behandlas här ur olika synvinklar, ibland delvis överlappande varandra. bör av resurshushållnings- och tydlighetsskäl verka för att rätt frågor behandlas i rätt forum som en helhetssyn tillämpas på skog, skogsnäring och ett hållbart nyttjande av skogsresurserna. Detsamma gäller rapporteringsförfaranden inom olika fora, som är en tidskrävande uppgift, framför allt för utvecklingsländer med begränsade resurser. Det är angeläget att verka för samordning av rapporteringsförfarandena och att utveckla dessa med hänsyn till behovet av återkoppling till de rapporterande länderna. Miljöcertifiering eller miljömärkning av skogsbruk är en ny internationell företeelse. Genom certifiering garanterar ett oberoende kontrollorgan att skogsbruket inom ett område bedrivs med stöd av särskilt utarbetade rutiner i syfte att nå en viss definierad ambitionsnivå. En stor del av det svenska skogsbruket har certifierat sig enligt något av de två i nu använda systemen. Certifieringen bidrar positivt i strävan att uppfylla skogspolitikens miljömål. I internationella fora och inom EU förekommer diskussioner om statlig medverkan i utveckling av certifieringsstandarder. Det är i detta sammanhang viktigt att skilja på de olika roller som regeringar och marknaden har när det gäller krav på skogsbruket. Regeringen har en styrande roll genom lagstiftning och andra medel. Certifiering eller miljömärkning bör däremot ses som ett instrument för producenter som vill använda miljöargument i sin marknadsföring av skogsprodukter för att visa att råvaran kommer från skogar som av en tredje oberoende part anses vara skötta på ett hållbart sätt. Certifieringsstandarder kan därför vara högre än de krav som finns i såväl nationell lagstiftning som i internationella mellanstatliga överenskommelser. Statlig inblandning i utveckling av skogscertifieringssystem kan därmed leda till dubbla och svårförenliga roller för stater och undergräva förtroendet för certifieringssystemen. Det är viktigt att arbeta för att miljömärkning inte kommer i konflikt med internationell frihandel utan att både miljömärkning och frihandel kan vara ömsesidigt stödjande i arbetet för hållbar utveckling. avser att verka för detta i såväl handels- som skogsrelaterade förhandlingar. Statlig inblandning i miljömärkning eller certifiering är inte förenlig med detta synsätt. Regeringens bedömning är därför att certifiering eller miljömärkning av skogsbruk skall vara ett marknadsdrivet instrument. Regeringens bedömning: bör när det gäller skogspolitik inom EU arbeta i enlighet med subsidiaritetsprincipen och motverka marknadsstörande stöd till skogsproduktion. Det finns inom ingen rättslig grund för en gemensam skogspolitik. respekterar och kompletterar medlemsländernas nationella skogspolitik. Inom unionen finns stora skillnader avseende t.ex. skogens roll i samhället, utvecklingen av skogsnäringen samt de olika ländernas politik. Med , och inträde i unionen fördubblades skogsmarksarealen i EU och är tillsammans med de största nettoexportörerna av skogsprodukter inom EU. Detta innebär att också synen på skog som råvaruresurs inom dessa länder skiljer sig från majoriteten av länder inom unionen. Även inom kandidatländerna finns betydande olikheter på skogsområdet. Svensk skogsnäring arbetar under marknadsmässiga villkor och subventioner till regelrätt skogsbruk förekommer inte i . Sedan inträde i EU 1995 har markerat att vi inte vill se en subventionspolitik på skogsområdet. Inom naturvårdsområdet däremot satsas mycket statliga medel nationellt, främst för områdesskydd. Många medlemsstater använder EU-stöd som medfinansiering till subventioner till skogsbruket. har sedan medlemsskapet aktivt arbetat för att motverka detta. Från svensk sida vill vi istället hellre se att stöd, i den mån stöd inte går att undvika, används till generella åtgärder som utbildning, rådgivning, naturvård och landskapsplanering inom områdena landsbygdsutveckling och regional utveckling. Särskilt inom naturvårdsområdet är statlig finansiering nödvändigt för måluppfyllelse. Direktstöd till skogsbruk är konkurrenssnedvridande och bör fasas ut. Huvuddelen av den svenska skogsindustriproduktionen exporteras till EU-området. För del är det väsentligt att marknaden är konkurrensneutral. Exportvolymen från , och har ökat kraftigt. Marknaden påverkas också av att staterna runt bygger upp egen sågverkskapacitet. Den kommande utvidgningen av unionen med dessa länder som har stora skogsarealer innebär att detta blir en del av Europamarknaden. För svensk skogsnäring blir det då än viktigare att denna marknad är konkurrensneutral och inte innehåller konkurrenssnedvridande EU-stöd till skogsbruket eller skogsindustrin. Inom ramen för den gemensamma miljöpolitiken införs en förordning för övervakning av unionens skogar och miljösamspel (Council Regulation 13463/03; 14126/03). Den ersätter två tidigare förordningar om skydd av skogarna mot effekter av luftföroreningar (Council Regulation No 3528/86) respektive skogsbränder (Council Regulation No 2158/92). Förutom dessa två huvudaktiviteter skall man inom ramen för förordningen utvärdera behov och förutsättningarna för att utveckla verksamheten till andra faktorer. De faktorer som är aktuella att inkludera är mark, klimateffekter, kolsänkor, biologisk mångfald och skogars skyddsfunktioner. bör arbeta för en fortsatt nationell bestämmanderätt när det gäller skogspolitik men vissa möjligheter till samarbete inom EU bör utnyttjas. Det är angeläget att deltar i erfarenhetsutbyte och forskningssamarbete inom EU och med kandidatländerna kring skogsskötselfrågor, natur- och kulturmiljövård, skogens sociala värden, turism baserad på natur- och kulturmiljövärden, etc. Det är dessutom viktigt att förankra syn på ett hållbart skogsbruk inom EU med alla berörda parter. Frågan om en gemensam skogspolitik inom EU har väckts i arbetet med det nya fördraget. I ett scenario där kan bli i princip ensamma om att inte vilja ha en gemensam skogspolitik är det viktigt med en framåtsyftande strategi.