prop · GQ0365 · 2003-03-20 00:00:00 — Begreppet bostad kan avse alla former av boende. En bostad kan i all- mänhet inte omfattas av begreppet vara. Uthyrning kan i vissa fall vara en tjänst. Vanliga former av avtal om boende är köp av fast egendom, upplåtelse av en tomträtt, köp av en bostadsrätt samt hyresavtal. Av arti- kel 9 i förordningen (EG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet framgår att förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet gäller i fråga om bostäder oberoende av bostädernas upplåtelseform. Det är rim- ligt att även artikel 3.1 h i direktivet mot etnisk diskriminering tolkas så att begreppet omfattar alla former av boende. Förbudet mot diskrimine- ring bör alltså gälla alla avtal som en person kan tänkas ingå om en bo- stad. Förbudet bör inte inskränkas till permanent boende utan bör även omfatta tillfälliga bostäder och fritidsbostäder. Utredningen har framhållit att köp av en tomt är en transaktion som är nära förbunden med boende. För att det inte skall råda någon tvekan om att även avtal om köp av fast egendom skall omfattas av lagen har utred- ningen föreslagit att ordet fast egendom skall finnas med i lagtexten. Ju- ridiska fakultetsnämnden vid har framhållit att köp av en tomt kan ske utan samband med någon avsikt alls från köpa- rens sida att uppföra en byggnad. Regeringen anser att skyddet mot diskriminering skall gälla i fråga om alla avtal en person kan tänkas ingå om en bostad, oavsett om bostaden är fast eller lös egendom och oavsett om det är fråga om köp, hyra eller någon annan upplåtelseform. Ordet fast egendom som ett förtydligande i lagtexten medför att all överlåtelse av fast egendom omfattas oavsett om det är fråga om en bostad eller inte, t.ex. överlåtelse av ett skogsskifte. Regeringen anser därför att fast egendom inte uttryckligen skall nämnas i den nya lagen. Förbudet skall omfatta bostäder, vilket inkluderar fast egendom som anses vara en bostad. Tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder Frågan är vilka situationer som förbudet skall ta sikte på. Enligt direkti- vet skall skyddet gälla vid tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten. Utredningen har valt att an- vända termerna tillhandahåller till allmänheten respektive efterfrågar från allmänheten. DO och HomO har framhållit att ordet efterfrågar har en snävare betydelse än begreppet tillgång till som används i direktiv- texten. De anser att efterfrågetidpunkten anses inträffa senare än till- gångstidpunkten. Regeringen anser att direktivets ordalydelse tillgång till och tillhanda- hållande av varor och tjänster inklusive bostäder som är tillgängliga för allmänheten i princip beskriver samma sak men utifrån förvärvarens re- spektive överlåtarens perspektiv. Enligt regeringens mening är det dess- utom oklart vad som avses med direktivets förbud mot diskriminering i fråga om tillgång till varor som är tillgängliga för allmänheten. Om en kund inte får tillgång till en vara som är tillgänglig för allmänheten beror det på att säljaren inte tillhandahåller varan. Det bör därför vara tillräck- ligt att i lag ange att förbudet gäller vid tillhandahållande av varor och tjänster. Enligt regeringens mening ger det ett skydd så att varor, tjänster och bostäder finns att tillgå och tillhandahålls på ett sätt som inte är dis- kriminerande. Utredningen anför i betänkandet att direktivet ger ett skydd för båda sidor, dvs. både när någon efterfrågar och när någon vill tillhandahålla varor, tjänster och bostäder. DO och HomO har framhållit att utred- ningens föreslagna diskrimineringsskydd omfattar den som deltar på marknadens utbudssida och att en sådan bestämmelse kan få stor positiv betydelse för småföretagare och personer som driver näring under en- skild firma. Regeringen anser inte att det av direktivet framgår att det även skall skydda den som deltar på marknadens utbudssida dvs. den som t.ex. vill sälja en vara eller tjänst. Däremot anger direktivet att ut- budssidan inte får diskriminera vid tillhandahållande av varor till allmän- heten. Utredningen har dragit slutsatsen att transaktioner som sker helt privat ligger utanför direktivets tillämpningsområde. Slutsatsen har dragits mot bakgrund av att direktivet endast omfattar transaktioner som är till- gängliga för allmänheten och att skäl 4 i ingressen anger att den privata sfären skall respekteras. I frågan anför utredningen följande. För- säljningsavtal, hyresförhållanden och tjänsteavtal som ingås genom kon- takter inom bekantskapskretsen och där något erbjudande aldrig når ut till någon bredare krets omfattas inte av förbudet. Om någon däremot går ut med sitt erbjudande i en vidare krets och söker en avtalskontrahent bland okända personer via t.ex. en annons skall direktivets bestämmelser gälla. Enligt skäl 4 i direktivet skall alltså skyddet för privat- och familjelivet samt transaktioner som sker i det sammanhanget respekteras. Frågan är vilken närmare innebörd denna text har. Det står klart att en näringsidkare som tillhandahåller varor, tjänster el- ler bostäder till allmänheten omfattas av diskrimineringsförbudet. Re- geringen anser också, i likhet med utredningen, att försäljning eller ut- hyrning som utförs av en privatperson, dvs. inte i en näringsverksamhet, till en bekant eller till någon familjemedlem inte omfattas av förbuden. finns då inte tillgänglig för allmänheten. Frågan om huruvida en privatperson som vänt sig till allmänheten med ett erbjudande om försäljning eller uthyrning, t.ex. genom en tidnings- annons eller ett anslag på en offentlig anslagstavla, skall omfattas av di- rektivets diskrimineringsförbud kan göras till föremål för olika tolk- ningar. Regeringen finner för sin del rimligt att med utgångspunkt i det beredningsunderlag som finns i detta avseende låta diskriminerings- förbudet tills vidare endast omfatta yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. Regeringen förslår därför nu att diskrimi- neringsförbudet inte skall omfatta fall när en privatperson vänt sig till allmänheten med ett erbjudande om försäljning eller uthyrning. Det in- nebär att om t.ex. en privatperson säljer en bostad omfattas han eller hon inte av diskrimineringsförbudet. För det fall att han eller hon anlitar en mäklare för försäljningen kommer dock denne att omfattas. Det finns emellertid enligt regeringens uppfattning anledning att ytterligare över- väga frågan i vilken utsträckning och under vilka förutsättningar en pri- vatperson skall omfattas av ett diskrimineringsförbud. Regeringen avser mot denna bakgrund att ytterligare överväga denna fråga och återkomma i lämpligt sammanhang. Lagrådet har framhållit att det är tillräckligt och i linje med vad reger- ingen vill åstadkomma att i lagtexten ange att tillhandahållandet skall ske yrkesmässigt. Regeringen delar Lagrådets mening och föreslår att lagtex- ten utformas på sätt som Lagrådet föreslagit. Ett yrkesmässigt tillhandahållande medför inte ett krav på annonsering eller allmänt utbjudande. En näringsidkare som t.ex. bedriver handel med väskor men inte saluför väskorna i en butik utan i stället har en upp- arbetad kundkrets som själv söker upp säljaren, skall ändå omfattas av lagen. Detsamma gäller en ägare av en hyresfastighet som inte ut- annonserar lediga lägenheter utan i stället har en lista med personer som anmält sitt intresse att hyra lägenhet. Diskrimineringsgrunderna etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning, sexuell läggning och funktionshinder Direktivets förbud mot diskriminering inom handeln gäller i fråga om diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. Brottet olaga diskriminering gäller emellertid inte bara vid diskrimine- ring på grund av etnisk tillhörighet utan även för situationer då någon diskrimineras på grund av sin trosbekännelse eller homosexuella lägg- ning. Den nya bestämmelsen bör inte vara mer begränsad. Förbudet bör därför omfatta även diskriminering som har samband med religion eller annan trosuppfattning och sexuell läggning. Fråga är då om förbudet skall utsträckas till att gälla även för diskri- mineringsgrunden funktionshinder. Utredningen har föreslagit att för- budet mot diskriminering skall omfatta samtliga diskrimineringsgrunder, dvs. Fastighetsägarna har motsatt sig att diskrimineringsgrunderna utvidgas i förhållande till direktivet. Förbundet framhåller att den vaga utformningen i utredningens förslag gör att det finns stor risk för att det i praktiken innebär krav på att hyresvärdar han- dikappanpassar lägenheter eftersom det ofta är lämpligt att anpass- ningsåtgärder utförs av hyresvärden i stället för av hyresgästen. har i uppdrag att överväga frågan om skydd mot missgynnande av personer med funktionshinder på grund av bristan- de tillgänglighet. Förslaget till diskrimineringsförbud vid tillhandahål- lande av varor, tjänster och bostäder är avsett att gälla den civilrättsliga transaktionen, dvs. överlåtelsen eller upplåtelsen. Till exempel en när- Prop. 2002/03:65 ingsidkare som inte vill sälja en vara till någon för att han eller hon är funktionshindrad eller en hyresvärd som nekar en allergiker ett hyreskon- trakt. Det kan alltså inte vara diskriminering enligt den föreslagna be- stämmelsen om t.ex. den fysiska tillgången till en vara, tjänst eller bostad är svårtillgänglig för en funktionshindrad på grund av att en butik eller byggnad saknar hissar. Så länge det bara gäller ett förbud som inte kom- bineras med stöd- och anpassningsåtgärder anser regeringen att det inte finns något hinder att redan nu införa bestämmelser som ger skydd även för personer med funktionshinder. Förbudet mot diskriminering vid till- handahållande av varor, tjänster och bostäder bör därför även omfatta diskrimineringsgrunden funktionshinder. Regeringen anser inte att en sådan ny regel föregriper arbetet i . Förbudet föreslås alltså omfatta inte enbart diskrimineringsgrunden i direktivet mot etnisk diskriminering utan även diskrimineringsgrunderna religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och funktionshin- der. Allmän sammankomst och offentlig tillställning Enligt 16 kap. 9 § är det olaga diskriminering om en anord- nare av allmän sammankomst eller offentlig tillställning diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse. Utredningen har föreslagit att även en civilrättslig bestämmelse om ett förbud mot diskriminering när någon anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning skall införas. vid har i sitt remissvar framfört att även om en del tillställningar har nära samband med begreppet tjänst så kommer även andra sammankomster som saknar varje inslag av han- del att omfattas av ett så allomfattande förbud som utredningen före- slagit. Nämnden anser att förslaget måste övervägas ytterligare. Enligt direktivet mot etnisk diskriminering krävs inte något skydd mot diskriminering vid anordnande av allmän sammankomst eller offentlig tillställning. Den parlamentariska har till uppdrag att överväga om det finns skäl att ersätta straffbestämmelsen i 16 kap. 9 § med någon annan typ av reglering. För att inte fö- regripa kommitténs arbete anser regeringen att ett civilrättsligt skydd vid allmän sammankomst och offentlig tillställning inte bör införas . 11.7 Det sociala området Utredningen har anfört att det inte förekommer några enhetliga definitio- ner av begrepp som t.ex. socialt skydd och social trygghet, utan att varje land har sin nationella lagstiftning på området. till detta synsätt. Regeringen anser därför att det är mest ändamålsenligt att utgå från de myndigheter som administrerar eller tillhandahåller olika förmåner, insatser, stöd och vård inom det sociala området för att avgöra tillämpningsområdet för diskrimineringsförbudet (jfr prop. 1998/99:119). Diskrimineringsförbudet föreslås gälla diskriminering som förekommer i de olika verksamheterna inom det sociala området. Regeringens förslag: Diskriminering som har samband med etnisk till- hörighet, religion eller annan trosuppfattning är förbjuden i fråga om in- satser inom och tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst samt bostadsanpassningsbidrag. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag är dock enligt motiven inte avsett att omfatta verk- samhet som utförs av privaträttsliga subjekt. Remissinstanserna: Endast få har berört frågan. fram- håller förslagets betydelse, eftersom detta innebär såväl ett förtydligande som en förstärkning av diskrimineringsförbudet inom . Till socialtjänst räknas sedan socialtjänstlagen (1980:620) trädde i kraft inte enbart verksamhet enligt den lagen utan även närliggande verksam- het som regleras enligt annan lagstiftning. Socialtjänst definieras i 2 § lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom som bl.a. följande: 1.verksamhet enligt lagstiftning om socialtjänst och anslutande sär- skild lagstiftning om vård av unga och av missbrukare utan samtycke, 2.verksamhet som i annat fall bedrivs av socialnämnd, 3.verksamhet som bedrivs av , 4.verksamhet hos invandrarbyrå, 5.verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade, 6.handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av socialnämnd enligt lagstiftning om mottagande av asylsökande m.fl., 7.handläggning av ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar, 8.handläggning av ärenden om tillstånd till parkering för rörelse- hindrade. Med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftning om socialtjänst (punkten 1). Häri ingår bl.a. försörjningsstöd och annat bistånd, åtgärder mot missbruk, omsorg om barn och ungdomar, äldre och människor med funktionshinder samt vård i familjehem och hem för vård och boende. Vidare avses med socialtjänst verksamhet enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga. De båda sistnämnda lagarna reglerar vård utan samtycke. Med socialtjänst förstås också verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd (punkten 2). Exempelvis finns i regler om socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap och underhållsbidrag till barn, om medverkan i frågor om vårdnad, boende och umgänge samt om medverkan i samband med adoptioner. Verksamhet som bedrivs av är socialtjänst i lagens mening (punkten 3). ningsmyndighet för sådana hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (särskilda ungdomshem) samt 22 och 23 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM-hem). Vidare bedriver institutionsstyrelsen verksamhet som är att hänföra till socialtjänst enligt förordningen (1996:610) med instruktion för samt enligt lagen (1998:603) om verk- ställighet av sluten ungdomsvård. Även verksamheten vid en invandrarbyrå hänförs i detta sammanhang till (punkten 4). Verksamhet som sker inom ramen för kommunens tolkförmedling kommer t.ex. att omfattas av till- lämpningsområdet, om den äger rum vid en invandrarbyrå. Även verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade förstås i detta sammanhang som socialtjänst (punkten Handläggning av ärenden om bistånd som lämnas av socialnämnd en- ligt lagstiftning om mottagande av asylsökande m.fl. förstås även som socialtjänst (punkten 6). Beträffande vissa utlänningar de som har an- sökt om uppehållstillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas beslutar och betalar social- nämnden i den kommun där utlänningen vistas ut bistånd. av ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra ut- länningar är också att anse som socialtjänst vid tillämpning av denna lag (punkten 7). I lagen (1957:259) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upp- låtelser av offentlig plats, m.m. och i trafikförordningen (1998:1276) finns bl.a. bestämmelser om att rörelsehindrade av kommunen får befrias från skyldighet att erlägga parkeringsavgift och att kommunen när det gäller rörelsehindrade får besluta om undantag från bestämmelser som Ansökningar om parkeringstillstånd för rörelsehindrade prövas av en nämnd. Även denna verksamhet anses som soci- altjänst (punkten 8). I 2 § andra stycket lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom anges att med socialtjänst avses även tillsyn, upp- följning, utvärdering, kvalitetssäkring och administration av verksamhet som avses i första stycket punkterna 18. Detta reglerar framför allt läns- styrelsernas och arbete som avser bl.a. tillsyn och kom- munernas interna arbete med kvalitet i verksamheten. I socialtjänstlagen (2001:453) anges att samhällets socialtjänst på demo- kratins och solidaritetens grund skall främja människornas ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i skall under hänsynstagande till människans ansvar för sin och andras situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna ansvar. Verksamheten skall bygga på re- spekten för människors självbestämmande och integritet (1 kap. 1 §). Huvudregeln är att varje kommun svarar för inom sitt om- råde och att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 1 och Prop. 2002/03:65 2 §§). Till en socialnämnds uppgifter hör bl.a. att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bi- stånd till familjer och enskilda som behöver det (3 kap. 1 §). Lagstiftning om stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade är en rättighetslag som ger rätt till olika insatser för särskilt stöd och service till personer med mer omfattande funktionshinder. Verksamheten skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Verksamheten skall även vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den en- skilde skall i största möjliga utsträckning ges inflytande och med- bestämmande över insatser som ges (5 och 6 §§). Huvudregeln är att en kommuns och, i förekommande fall, ett landstings ansvar gäller gentemot dem som är bosatta i kommunen (16 §). Skälen för regeringens förslag Av direktivet mot etnisk diskriminering framgår att diskriminering är förbjuden i fråga om bl.a. socialt skydd, inklusive social trygghet och sociala förmåner (artikel 3.1 e och f). Utredningen har hänfört olika for- mer av insatser inom verksamhetsområde såsom äldre- och handikappomsorg och socialt bistånd i övrigt, bl.a. försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen (2001:453) till sociala förmåner. Regeringen an- sluter sig till utredningens synsätt. Regeringen bedömer att det finns ett allmänt behov av utvidgat skydd mot diskriminering genom lagstiftning. Det saknas uttryckligt förbud mot diskriminering i författningar inom område. De allmänna bestämmelser av ramlagskaraktär som finns om mål och verksamhet är inte tillräckliga för att skall uppfylla kraven i di- rektivet mot etnisk diskriminering (jfr avsnitt 7.1). Regeringen föreslår därför att ett uttryckligt diskrimineringsförbud i fråga om insatser inom skall införas i den nya lagen mot diskriminering. I fråga om diskrimineringsförbudets omfattning kan direktivet mot etnisk diskriminering inte sägas ange något begränsat krav på skydd. Utred- ningen har föreslagit ett diskrimineringsförbud som gäller inom social- tjänsten eller annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekono- miska och sociala trygghet. Regeringen anser dock att det av utredningen . 2002/03:65 föreslagna begreppet annan verksamhet som har betydelse för enskildas ekonomiska och sociala trygghet har en för vid innebörd och att det kan medföra tillämpnings- och tolkningsproblem. Vägledning för vad som omfattas av begreppet socialtjänst kan hämtas i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom social- tjänsten. Det förekommer även annan verksamhet som en kommun bedriver som har betydelse för enskildas ekonomiska och sociala trygghet. En kommun eller, efter överlåtelse av kommunens uppgifter, ett landsting ansvarar för färdtjänst och riksfärdtjänst enligt lagen (1997:736) om färd- tjänst respektive lagen (1997:735) om riksfärdtjänst. Vare sig tillstånd till färdtjänst eller riksfärdtjänst anses dock som en form av insats inom so- cialtjänsten, utan som en trafikpolitisk fråga. Kommunerna svarar dess- utom för bidrag enligt lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. som lämnas till anpassning och återställning av bostäder. Regering- en föreslår därför att lagen utformas så att det framgår att diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning är förbjuden i fråga om insatser inom och tillstånd till färdtjänst och riksfärdtjänst samt bostadsanpassningsbidrag. Verksamhet hos privata subjekt Det förekommer att fysiska eller juridiska personer genom avtal med kommun fullgör insatser inom område. Regeringens upp- fattning är att ett diskrimineringsförbud i fråga om även bör omfatta dessa utförare och att sådan verksamhet således inte som utredningen ansett skall betraktas som tillhandahållande av tjänster. Åt- gärder som vidtas inom ramen för verksamhet som uppdragits åt ett pri- vaträttsligt subjekt att utföra omfattas alltså av diskrimineringsförbudet. Diskrimineringsförbudet bör omfatta såväl den verksamhet som utgörs av handläggning av ett ärende (myndighetsutövning) som faktiska hand- lingar, t.ex. information, rådgivning, uppsökande verksamhet, hemhjälp och verksamhet i behandlingshem. Utredningen har framfört att artikel 4 i rådets direktiv /7/EEG av om successivt genomförande av principen om lika- behandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet kan ge viss vägledning för vad som bör täckas av diskrimineringsförbudet. Reger- ingen instämmer i utredningens bedömning. Enligt regeringens mening bör diskrimineringsförbudet gälla i verk- samheten som sådan och avse sådant som en enskild persons rätt till in- satser, insatsernas räckvidd och innehåll samt avgiftsbetalning. Villkoren för att få tillgång till en insats skall inte vara diskriminerande i sig utan kriterierna skall vara lika oberoende av den sökandes etniska tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Vidare skall en insats kvalitativt och kvantitativt vara densamma för alla personer oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Även underlåtenhet att agera kan Prop. 2002/03:65 innebära diskriminering. Utmärkande för är att den bl.a. skall främja människors ekonomiska och sociala trygghet och jämlikhet i levnadsvillkor. Det är således förhållandet mellan en kommun eller ett privat subjekt som full- gör insatser inom och en enskild person som diskrimine- ringsförbudet bör omfatta. Exempelvis ett familjehem, dvs. ett enskilt hem som på uppdrag av en socialnämnd tar emot barn för stadigvarande vård och fostran eller vuxna för vård och omvårdnad och vars verksam- het inte bedrivs yrkesmässigt, bör enligt regeringen inte kunna åberopa diskrimineringsförbudet till stöd för en rätt att ingå avtal med en kom- mun. . Detsamma gäller andra liknande kontrakterade boendeformer. Dessa förhållanden grundas på ett avtalsrättsligt förhållande mellan en kommun och de enskilda personer som förestår hemmet och kan i vissa fall ha karaktär av näringsverksamhet. Olika insatser till enskilda lämnas ofta utifrån en individuell bedöm- ning i det enskilda fallet och innebär skälighetsbedömningar. Regeringen anser att denna omständighet inte skall ha någon principiell betydelse för diskrimineringsskyddets utformning. För att ta ställning till om diskrimi- nering föreligger i en specifik situation måste en prövning ske om de oli- ka rekvisiten i diskrimineringsbegreppet är uppfyllda (se vidare avsnitt 9). 11.7.2Socialförsäkringen och anslutande bidragssystem