prop · GR0351 · 2003-12-15 00:00:00 — Flera av dem stöder någon form av kvotfördelning på en mer permanent basis som innebär att det småskaliga fisket får ett företräde. i län föreslår dessutom att ett förslag bör utarbetas om försök med individuella kvoter i . () avvisar införande av individuella överförbara kvoter. Till skillnad från individuella kvoter förespråkar SFR det nuvarande systemet med individuella maximala ransoner för begränsade tidsperioder. Skälen för regeringens bedömning: För varje enskilt fartyg är den tillgängliga resursen grundläggande för verksamheten. Den är dock inte det enda som avgör företagets möjligheter till förtjänst. Inkomsterna kan även öka genom att råvaran som levereras innehar en högre kvalitet, att leverenstillfället anpassas efter marknadens behov, att fisket ytterligare anpassas till olika säsongsfisken etc. För att på så sätt kunna påverka förtjänsten behöver fiskaren kunna planera sitt fiske . Med en ofördelad svensk total kvot är en sådan planering i det närmaste omöjlig. Därmed är det uppenbart att resursfördelningen är central inom fiskeriförvaltningen. Knappa resurser skapar konflikter mellan enskilda fiskare och mellan olika fartygsgrupper som osäkerheten ökar avseende en framtida lönsamhet. När, som , tillgänglig kvot för fiskeflottan är för knapp för att tillförsäkra samtliga fartyg en lönsam helårsverksamhet sätts fokus på frågan om vem eller vilka som skall ha rätt att nyttja fiskeresurserna och hur dessa skall fördelas. 2001/02:152 fastställs att en fördelning av den nationella kvoten skall kvarstå som en nationell angelägenhet. Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken innebar inte heller några förändringar i det avseendet. Det totala fångstuttaget på ett bestånd fastställs varefter respektive medlemsstat erhåller sin relativa andel. Hur denna nationella kvot sedan fördelas mellan landets fiskare är ett nationellt beslut. I har en viss fördelning av den nationella fiskekvoten skett med utgångspunkt i fiskets karaktär. Fisket har på frivillig väg olika typer av ransoneringar, vilka i vissa fall har fastställts av . I andra fall har , efter samverkan med fisket, genomfört sådana regleringar. Detta gäller exempelvis veckoransonerna inom torskfisket i . Dessa är så satta att kustfisket i praktiken har kunnat fiska fritt medan ransonerna innebär begränsningar för det mer storskaliga tonnaget. Förutom detta kan tekniska regleringar innebära en begränsning av en viss typ av fiske. Exempelvis är fiske efter sill och skarpsill endast tillåtet tre och en halv dag för fartyg över 24 meters längd. Även i diskussionerna kring en regional/lokal förvaltning av fiskeresurserna aktualiseras frågan om fördelning av den nationella resursen. Det kan exempelvis göras via kvoter för fartygsgrupper, regionala kvoter eller kvoter relaterade till det enskilda fiskeföretaget. Grunden i ett sådant förfarande är att tydligare nyttjanderättigheter kan främja ett hållbart fiske. Grupper av nyttjare eller enskilda nyttjare kan exempelvis tilldelas en andel av ett visst fiske eller i visst område och kan anpassa sin verksamhet därefter utan att påverkas av hur de övriga nyttjarna väljer att utnyttja sin andel. En sådan fördelning är avsedd att skapa förutsägbarhet och att bidra till att enskilda fartygsägare och yrkesfiskare kan förflytta fokus från att fånga så stor andel av kvoten som möjligt till att öka värdet på varje fångat kilo fisk. Detta bör även öka viljan till ett långsiktigt hållbart nyttjande. En stabil och långsiktig fördelning av kvoterna mellan olika nyttjare kommer även att synliggöra den överkapacitet som finns inom vissa fisken. Det finns olika förvaltnings- och fördelningsformer som syftar till att tydligare definiera nyttjanderätten. Den tydligaste, och kanske oftast diskuterade fördelningen av en nationell kvot, är individuella överförbara kvoter, s.k. ITQ (Individual Transferable Quota). Renodlad sådan förvaltning finns framför allt i , , och . Dessa länder har som gemensam nämnare att de har stora fiskeresurser som de i endast mindre omfattning delar med andra länder. Det svenska fisket bedrivs i många avseenden under diametralt motsatta förhållanden. Det svenska fisket förfogar över ett sextiotal kvoter, samtliga i vatten där fiskerättigheterna delas med andra nationer. Därmed skulle ett införande av individuella kvoter för den svenska andelen av totalkvoten på berört bestånd inte nödvändigtvis innebära några förbättringar för beståndssituationen. Ett annat problem, och kanske det allra svåraste, i en ägarrättsbaserad förvaltning är den initiala fördelningen mellan nyttjarna liksom den överföring av förmögenhet från samhället till enskilda som kan ske. Risken är överhängande att antalet aktörer minskar med tiden och att det småskaliga fisket därmed kraftigt missgynnas. Ytterligare effekter som har skett i andra länder är en förändring från fiskarägda kvoter till att företag, exempelvis beredningsindustrier, köper upp kvoter. 2003/04:51 kan i vissa fall mildra dessa effekter men regeringen anser att det i dagsläget inte finns tillräckliga analyser av vilka effekter ett ITQ-system skulle kunna ha på svenskt fiske och svenska fiskresurser för att förorda ett sådant system. Det finns även andra modeller för att uppnå tydligare nyttjanderätter. Ett exempel är att rätten till fiske inom ett geografiskt område avsätts till ett lokalt samhälle eller en grupp fiskare inom ett specifikt område. Ett annat exempel innebär att en viss andel av ett bestånd avsätts för en grupp fiskare. Även dessa system har som syfte att skapa starkare incitament för yrkesfiskarna själva att förvalta resursen långsiktigt hållbart och därmed minska behovet av myndighetsreglering. Systemen skapar också en ökad möjlighet för fiskaren att planera för framtiden, vilket är positivt för såväl investeringsviljan som föryngringen inom kåren. Sådana modeller kan ha bättre förutsättningar att fungera i det svenska fisket. Såsom tidigare angetts har fiskelagen ändrats (prop. 2002/03:41). En av ändringarna innebär att fiskelagens bemyndigande att meddela föreskrifter för fiskevården vidgas till att gälla också föreskrifter för fiskets bedrivande. Ett av skälen är ansvar för den regionala utvecklingen. Regionala hänsyn kan göra det motiverat att meddela föreskrifter om särskild fördelning av fiskeresurser eller att fisket skall ske inom vissa bestämda områden. Således finns numera förutsättningar för en sådan fördelning. Regeringen anser att i högre utsträckning bör utnyttja sina bemyndiganden att fördela kvoterade bestånd. Principer och modeller för en fördelning skall utvecklas. Särskild hänsyn skall tas till den regionala utvecklingen, främjandet av kustfisket samt till behovet av en förankring hos det berörda yrkesfisket. Lämpligt är att de försök som genomförs kopplas samman med projekt rörande lokal eller regional förvaltning. Inom ramen för ett hållbart resursnyttjande är det angeläget att avvägningen mellan olika kategorier av yrkesfiskare bidrar till uppfyllandet av de politiska målen. Regerings bedömning: Tekniska åtgärder, såsom reglering av fiskeredskap och fiskemetoder, tillfälliga stopp samt fredade områden, bör användas mer aktivt för att uppnå ett mer långsiktigt hållbart fiske och för att skapa ändamålsenliga regleringar anpassade efter regionala och lokala förhållanden och till stöd för kust- och insjöfisket samt Val av skyddsinstrument måste avgöras från fall till fall beroende på fiskemönster, hotbild och naturvärden. ter bör genom ett kontinuerligt informationsutbyte ges möjlighet att lämna synpunkter över och förslag på tekniska åtgärder. förslag: Verket föreslår att skyddsvärdet i de kustnära områdena ska kräva särskilda överväganden avseende formerna för det fiske som skall tillåtas. Områdets betydelse för den biologiska mångfal- den samt som lek- och uppväxtområden för kommersiellt viktiga arter Stora krav bör ställas på selektivitet för att minska fångster av andra arter än målarter och inte minst fångst av undermåliga individer. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig framhåller behovet av ett förstärkt skydd av lek- och uppväxt- områden i kustzonen. i och i framhåller att viktiga lek- och uppväxtom- råden skyddas genom lagstiftning samt gör den bedömningen att det i stället skall kunna etableras skyddsområden där det är befogat. påtalar behovet av att vissa områden kan behöva skyd- das från fiske, t.ex. vissa uppväxtområden. Undersökningar på andra håll har visat att stängda områden för fiske ökar tillgången på fisk i dessa om- råden, liksom i områden närmast utanför de skyddade områdena. Kust- och () och anser att lek- och uppväxtom- råden för torsk skall skyddas från allt fiske. Skälen för regeringens bedömning: Tekniska åtgärder är förvalt- ningsverktyg som främst används i syfte att nå eller upprätthålla ett långsiktigt hållbart fiske, genom såväl tillämpning av försiktighets- principen som ekosystemansatsen. Tekniska åtgärder är även en förut- sättning för att nå de av beslutade miljömålen, för Levande sjöar och vattendrag samt Hav i balans samt levande kust och skärgård. Dessa beskrivs närmare i propositionen Svenska miljömål, delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130). Utvecklingen av tekniska åtgärder syftar till ett mer selektivt fiske genom att minimera fångsten av: ungfisk så att den kan växa och fortplanta sig och därigenom bidra till att trygga beståndets återväxt, oönskade arter som saknar kommersiellt värde eller fisk för vilken yrkesfiskarna inte längre har några kvoter. De biologiska och ekonomiska fördelarna med denna typ av tekniska åtgärder kan därför vara omfattande eftersom fångad ungfisk och andra oönskade arter som slängs överbord sällan överlever. Med ökad foku- sering på skyddet av ekosystem har tekniska åtgärder även utvecklats mot minskad påverkan på den miljön såsom känsliga bottnar, däggdjur, fåglar och andra arter. Tekniska åtgärder kan också syf- ta till att öka kvaliteten på den fisk som fångas. Regeringen anser det an- geläget att ett fortsatt arbete på detta område bedrivs. De viktigaste tekniska åtgärderna tillämpas vanligen i särskilda geo- grafiska områden och omfattar bl.a. minsta maskstorlek, användning av mer selektiva redskap såsom trålmodeller med s.k. flyktpaneler som minskar fångster av bl.a. ungfisk. Åtgärder såsom förbud mot fiske i vis- sa områden och under vissa perioder, s.k. fredade områden, kan även syfta till att skydda ung eller lekande fisk. Därutöver finns bestämmelser om minsta landningsstorlek för fisk och skaldjur samt begränsningar av bifångst. Det finns dock få, om ens några, generella eller optimala lösningar för tekniska åtgärder. Det är därför angeläget att valet av åtgärd väljs mot bakgrund av det aktuella syftet. Sektorsansvar, regional förankring samt ökad delaktighet och en utvecklad dialog med berörda intressenter är viktiga vid valen av åtgärder liksom samverkan mellan myndigheter och lokala fiskare samt övriga berörda. En ändamålsenlig modell utgörs av det arbete som bedrevs för att skydda Koster/. Olika kate- gorier av fiskare, myndigheter och forskare lyckades uppnå en konstruk- tiv dialog som ledde till enighet om de regleringar som infördes. Arbetet med utveckling av tekniska åtgärder kan bedrivas såväl nationellt som internationellt. Regeringen har varit pådrivande för den internationella utvecklingen där exempelvis den mer selektiva torsktrålmodellen BACOMA numera har införts som enda tillåtna inom EU:s vatten i . Genom denna trålmodell har fångsterna av små- torsk minskat avsevärt och som därmed får möjlighet att leka innan den fångas. I syfte att skapa fiskeregler på EU-nivå som stöder svenska nationella mål och förvaltningsverktyg avser regeringen att fortsatt driva på utvecklingen av de rådsförordningar (850/98 och 88/98) som innehåller bestämmelser om tekniska åtgärder. En viktig förutsättning för det internationella arbetet är en motsvarande utveckling på nationell nivå. Det ankommer även fortsättningsvis på att komplettera med bestämmelser på nationell nivå och vara pådrivande i den nationella utvecklingen inom området. Kustfisket karakteriseras av starka geografiska olikheter runt Sveriges kuster och insjöar. Det är därför inte möjligt att ge generella anvisningar om enskilda regleringar. har även infört åtgärder avseende fiskeredskap och fiskemetoder i flera för kustfisket viktiga fisken, exempelvis regleringar av antal redskap i gulålsfiske på , översyn av minimimått och reglering av fiskeansträngning efter hummer, ökad selektion av småskaligt trålfiske på . Vidare har i samarbete med fiskerinäringen utvecklat selektiva trålmo- deller med inbyggd rist för fisket efter havskräfta och räka. har även tagit ett övergripande beslut om reglering innanför en utflyttad trålgräns. kan med stöd av fiskerilagstiftningen inrätta fredningsområden där fiske helt eller delvis är förbjudet. Ofta är sådana områden begränsade till vissa delar av året då behovet av skydd av fiskbestånden är motiverat. finns cirka 200 sådana fred- ningsområden, bl.a. för att skydda lax och öring under lek- och lekvandring. Det finns även områden där vissa redskap är helt förbjudna, exempelvis trål, snurrevad och snörpvad. För att uppnå ett hållbart fiske kan skydd av lek- och uppväxtområden i många fall vara av avgörande betydelse. Skyddet av vattenområden är beroende av ett fortsatt ansvarfullt nyttjande. Det långsiktiga skyddet uppnås bäst genom en kombination av åtgärder som t.ex. kunskapsinhämtning, områdes- skydd, delaktighet och reglering. Syftet kan exempelvis vara att skydda regionalt unika och sällsynt förekommande miljöer, att främja den biologiska mångfalden och att återuppbygga hotade kustnära fiskbestånd eftersom det är av vikt att biologiskt livskraftiga fiskbestånd finns i hela sitt naturliga utbredningsområde. Regeringen ser det som angeläget att detta arbete fortsätter. Åtgärderna är av sådan art att kan besluta om dess införande i enlighet med sin verksinstruktion. Områdesskydd kan genomföras med fiskerilagstiftningen eller med Prop. 2003/04:51 miljölagstiftningen. Utifrån vad som bedöms vara lämpligast i det enskilda fallet kan således fiskerilagstiftningen eller miljölagstiftningen användas. När fiskerilagstiftningen inte är tillämpbar, t.ex. vad avser utsläpp och sjöfart m.m. bör annan lämplig lagstiftning övervägas för att skapa tillfredsställande skydd för fiskbeståndens fortlevnad. har beslutat att skall av skyddsvärda miljöer och av kust- och skärgårds- områden med höga natur- och kulturvärden ha ett långsiktigt skydd. skall ytterligare fem områden vara skyddade som reservat och berörda myndigheter skall ha tagit ställning till vilka övriga områden i marin miljö som behöver ett långsiktigt skydd. Mot den bakgrunden har och fått i uppdrag att utreda möjligheterna att fram införa fiskeförbud i ett skyddat marint område. Detta arbete pågår genom att kriterier och strategier för skydd av områden utarbetas, att den biologiska mångfalden i reservat med eller utan fiskeförbud följs upp samt att utsjöom- råden med skyddsvärda miljöer och arter kartläggs och samverkans- former med berörda parter utvecklas. Trots att bevarandet av särskilt skyddsvärda miljöer har gått framåt i och med arbetet med Natura 2000 gör regeringen den bedömningen att detta arbete måste påskyndas och prioriteras av myndigheterna så att det uppsatta miljömålet kan upp- nås . har lagt ett förslag som innebär att hela delas in i zoner där olika former av nyttjande tillåts. Bl.a. föreslås en kärna av skyddsområden där uttag av resurser inte skall ske samt ett större system av skyddade områden där vissa typer av brukande kan tillåtas. förslag behandlas nu i . Regeringen har för avsikt att återkomma i frågan. Regeringens bedömning: För det småskaliga kustfisket bör ett säkert och effektivt system för fångstrapportering utvecklas. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser framhåller vikten av en kontroll av att gällande fiskeribestämmelser efterlevs, bl.a. framhåller () det nödvändiga i att erforderliga kontroller till sjöss av torskfisket genomförs. håller fördelarna utifrån ett kontrollperspektiv med att tydliga gränser sätts för hur de olika fiskena får bedrivas. Selektiva redskap är att föredra framför andra tekniska regleringar eftersom de begränsar antalet Skälen för regeringens bedömning: Fiskerikontrollen har fått en I den allmänna debatten framförs krav på en skärpning av fiskerikontrollen, som att rätt redskap används, att minimåtten hålls, att rätt dokumentation finns och att olagligt fiske förhindras. För den svenska fiskerikontrollen ansvarar och har det övergripande ansvaret och utför även den administrativa kontrollen av fisket. Detta innebär att bl.a. Prop. 2003/04:51 fångstuppgifter från svenskt och utländskt fiske rapporteras till och Verket granskade 135 000 rapporter för registrering och kontroll med uppgifter om fångster, landningar och/eller första försäljning, främst i form av dagliga loggblad men även uppgifter i annat format som fångstjournaler, avräkningsnotor, radiorapporter samt deklarationer om övertagande och transportdoku- ment. Till detta kommer information från det satellitbaserade övervak- ningssystemet. har som uppgift att kontrollera efterlevnad av bestämmelser om fiske till sjöss och vid landning i svenskt sjöterri- torium, ekonomiska zon samt sjöarna . bedriver fiskerikontrollen som en integrerad del av myndighetens ordinarie kontroll och tillsynsverksamhet. Andra myndigheter som har uppgifter inom fiskerikontrollen är , och . och har fördjupat samarbetet och genomför fiskerikon- trollerna utifrån ett riskanalysbaserat arbetssätt. Merparten av den svenska fångsten från det yrkesmässiga fisket sker på fiskbestånd som vi förvaltar gemensamt med andra länder. I landas fisk i över 300 hamnar, jämt spridda längs kusten, bara i och finns ett 70-tal fiskehamnar. De flesta fiskehamnarna är små och tar emot mindre landningar. De 10 största hamnarna svarar för av volymen och av värdet av alla landningar i landet. Dessutom landas svenska fångster i stor utsträckning även i andra länder. Samverkan med andra länders myndigheter inom fiskerikontrollområdet är av stor vikt och har överenskommelser om myndighetssamverkan med och med . Landningskontrollen av fångsterna kommer även fortsättningsvis att vara av central betydelse. Dessutom krävs ett fortsatt arbete med att utveckla och förbättra den svenska fiskerikontrollen. Som ett led i detta arbete har regeringen infört ändringar i fiskelagen (1993:787) och lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som bl.a. innebär att maximistraffet för brott mot fiskelagen höjs vid grovt brott till fängelse , att böter som grundar sig på fartygets motorstyrka vidgas och skärps, att yrkesfiskarlicensen och fartygstillstånd skall kunna återkallas, att en särskild avgift skall kunna tas ut vid landning av otillåten fångst och att fiskelicens skall kunna begränsas till visst fiske. Regeringen har därtill uppdragit åt att bedöma omfattningen av orapporterat fiske och övrig illegal hantering av fisk. Detta uppdrag skall avrapporteras till regeringen . Vidare har regeringen tidigare beslutat om att låta utvärdera den svenska fiskerikontrollen . I detta sammanhang kommer bl.a. beaktas EU:s krav på förbättringar av den svenska fiskeri- kontrollen, behovet av ytterligare sjökontroller för olika slag av fisken samt förstärkning av myndigheternas roller. En förbättrad fiskerikontroll skall ses som ett led i arbetet med ett hållbart nyttjande av fiskresurserna. Regeringen lägger stor tyngd vid en fortsatt utveckling av samarbets- formerna samt en effektivisering av kontrollverksamheten inom detta område. har modern teknik utnyttjats inom Prop. 2003/04:51 fiskerikontrollen. rapporteras rörelserna för fiskefartyg över 24 meters längd till en kontrollcentral på med hjälp av satellit. kommer alla fiskefartyg att omfattas av denna rapporteringsskyldighet och omfattar därmed även utpräglade kustfiskefartyg. Modern teknik utnyttjas även för andra användningsområden, bl.a. bedrivs ett utvecklingsarbete med elektronis- ka loggböcker. Vidare utvecklas nya system för anmälningar inför områ- desbyten och landningar. I det framtida fiskerikontrollarbetet är det angeläget att beakta det småskaliga fiskets behov och krav. Regeringen gör bedömningen att förutsättningarna att fortsatt kunna använda de små hamnarna är av vikt för en framgångsrik satsning på det småskaliga fisket. krävs en fortsatt hög ambitionsnivå när det gäller kontrollen om fortsatt skall kunna leva upp till målen om hållbar fiskeriförvaltning och internationella åtaganden på området. En förutsättning är god informa- tion om gällande regler om fiskerikontroll. En särskild utmaning från kontrollsynpunkt är vidare de nya förvaltningsformerna för lokalt och regionalt fiske. Den stora geografiska spridningen av hamnar utgör en av flera komponenter att beakta när man överväger utformningen av en effektiv kontroll. Även småskaliga kustfiskeaktiviteter har betydelse för beståndsvården och den akvatiska miljön i övrigt. I det framtida fiskerikontrollarbetet är det därför angeläget att beakta det småskaliga fiskets uppgiftslämnande och behovet av effektiv uppföljning nära fiskeaktiviteterna. rapporterar det småskaliga kustfisket, vilket i detta sammanhang innebär fartyg med en längd , sina fångster i en särskild fångstjournal som normalt rapporteras till må- nadsvis. Detta sker manuellt i pappersformat. Möjligheterna att utforma denna rapporteringsrutin mer tidsenligt, snabbt och effektivt men ändå enkelt genom att använda modern teknik, t.ex. mobiltelefoner, övervägs nationellt inom fiskerikontrollen. Nya system måste ta hänsyn till mängden data som skall rapporteras, tidsaspekten och kostnaderna för såväl det enskilda fartyget som myndigheten. Det som är lämpligt för de större fartygen behöver nödvändigtvis inte vara mest kostnadseffektivt för det småskaliga fisket. Regeringen har för avsikt att ge i uppdrag att utveckla ett säkert och effektivt men enkelt system för rapportering av det småskaliga kustfisket, som säkerställer att fiske under olika förvaltningsförutsättningar, som regional och lokal för- valtning, kan följas upp av fiskerikontrollen nationellt. 4Förbättrade förutsättningar för kust- och insjöfisket Regeringens bedömning: Forskning om bestånd av betydelse för kust- och insjöfisket samt fritidsfisket bör stärkas och en långsiktig strategi för forskning och utveckling inom fiskeområdet bör utarbetas. förslag: För ett flertal arter påpekar att kunskapsunderlaget är bristfälligt, bl.a. för strömmingsbestånd norr om , vildlaxens vandringsvägar samt arter på som bleka, havskatt och pigghaj. Enligt verket krävs utökade forsknings- insatser för att försäkra sig om att de mest lämpade åtgärderna och regleringarna kan införas. Remissinstanserna: Flera länsstyrelser instämmer i behovet av en utökad forskning på de kustnära bestånden. instämmer i behovet av att mer forskning behövs men framhåller att i utredningen föreslås forskning inom områden där sannolikt tillräcklig kunskap finns. för miljö, areella näringar och samhälls- byggande (FORMAS), framhåller att saknar en djupare analys av interaktionen och konflikter mellan kustfiske och havsfiske, vad gäller fiskeområden och typer av redskap. Sportfiskarna påtalar att sportfiskestatistik tidigare upptäcker beståndsförändringar än andra fiskemetoder. Sportfiskarna är därför berett att medverka till att en sådan sportfiskestatistik utvecklas och permanentas inom miljöövervak- ningen. Skälen för regeringens bedömning: Kunskaperna om fiskbestånd av betydelse för kust- och insjöfisket samt fritidsfisket är inte tillräckliga för att tillse att fisket bedrivs på ett långsiktigt hållbart sätt i enlighet med försiktighetsprincipen och ekosystemansatsen. Förstärkt forskning krävs om fisksamhällen, reproduktionsområden, biologiska effekter av fiske- metoder och biologisk mångfald.