prop · GQ03100d13 · 2003-04-15 00:00:00 — Deprivation innebär att man saknar det som ingår i vad som allmänt uppfattas som en acceptabel levnadsstandard.19 Det är inte särskilt vanligt att människor har tillgång till allt som kan tänkas ingå i vad som ses som acceptabel levnadsstandard. Det förekommer naturligtvis att man saknar vissa saker utan att det beror på bristande resurser. Men grundtanken är att när samma individ upplever deprivation på flera punkter kan man tala om fattigdom. Det vanligaste sättet att hantera information om levnadsstandardens många dimensioner är att skapa ett deprivationsindex. Deprivationsindexet visar i vilken grad en människas levnadsstandard avviker från den allmänna levnadsstandarden. Flera metodologiska problem och frågor måste dock hanteras (se faktaruta 2). 19 I vissa fall avses snarare det som ingår i allmän levnadsstandard. Metodfrågor vid beräkning av deprivationsindex Till att börja med måste man välja indikatorer. Hur detta val görs är i hög grad beroende av hur man ser på fattigdom. Ska indikatorerna avgränsas till materiella levnadsförhållanden eller ska också icke-materiella förhållanden som sociala relationer, situationen i arbetslivet, utbildning och hälsa ingå? Ska materiella indikatorer avse grundläggande behov eller ska man också ta med indikatorer på levnadsstandarden i stort? En viktig fråga är när avsaknaden av en resurs (vara eller företeelse) verkligen är ett uttryck för deprivation. Individuella preferenser och val av livsstil kan påverka vilka resurser man väljer, givet de ekonomiska resurser man förfogar över. Människor med små anspråk kan mena att de inte behöver resurser som av flertalet uppfattas som nödvändiga. I andra fall kan människor också uppge att man inte har råd med nödvändiga varor men ha tillgång till varor som inte bedöms vara nödvändiga. En vidare definition av levnadsstandard gör problemet med preferenser mindre. Nästa problem uppstår när de enskilda indikatorerna ska vägas samman. Är alla resurser lika viktiga? Ett alternativ kan vara att ge indikatorerna en vikt proportionellt mot hur vanligt förekommande resurserna är i befolkningen, att ge indikatorerna en vikt efter hur stor andel av befolkningen som anser att indikatorn ingår i en skälig lägsta levnadsnivå eller att låta experter göra den bedömningen. Ytterligare en fråga är om det är tillräckligt med ett index eller om det behövs flera. Aggregerar man flera dimensioner till ett index förlorar man det flerdimensionella perspektivet. Det är inte nödvändigtvis samma individer som upplever deprivation i varje dimension. Slutligen, om syftet är att identifiera de fattiga måste man sätta en gräns, precis som när man använder inkomster. Inte heller här är det givet hur man ska gå tillväga. Brister i materiell standard i Det deprivationsindex som används här bygger på synen att människor är fattiga när de har låg materiell levnadsstandard. 2002/03:100 BILAGA 3 bär dock flera begränsningar som sätter gränser för vad som är möjligt. De indikatorer som används utgår från de välfärdsindikatorer SCB presenterat . Indikatorerna avser ekonomi, materiella tillgångar, boende och fritid. I tabell 2.3 framgår vilka de är (de indikatorer där andelen i befolkningen redovisas). Indikatorerna omfattar såväl grundläggande förhållanden (trångboddhet, frys) som sådana som kan ses som mindre nödvändiga (diskmaskin, fritidshus). Det finns ingen information om huruvida avsaknaden av resursen beror på bristande ekonomiska resurser. När indikatorerna aggregeras till ett index används en vikt som är proportionell mot andelen i befolkningen som har tillgång till resursen. Det betyder att varje individ får poäng efter varje resurs som saknas. Den person som saknar bil får t.ex. 80 poäng då av befolkningen har tillgång till bil. Högst möjliga poäng får en person som inte har tillgång till någon av resurserna som ingår i indexet. Vid jämförelser får man med denna viktningsmetod en automatisk anpassning till utvecklingen av levnadsstandard. Syftet är att hitta de som har de största materiella bristerna för att kunna jämföra med mått på svag ekonomi och socialbidragstagande. Gränsen för brister i materiell standard har därför satts där av befolkningen i åldern hamnar under gränsen. Gränsen är satt med tanke att måttet ska ge ungefär lika många fattiga som inkomstgränsen av medianen. ULF-data om levnadsstandarden har tidigare använts vid konstruktion av deprivationsindex. Av tabell 2.3 framgår vilka indikatorer som användes i två sådana studier. I en studie av SCB om invandrares välfärd används ett index för låg levnadsstandard. Den som har tillgång till högst tre av sex resurser anses ha låg levnadsstandard.20 Alla indikatorer ges således samma vikt. Halleröds studie av fattigdom utnyttjar ett större antal indikatorer som vägs samman till ett index med vikter proportionella mot andelen i befolkningen som har tillgång till resursen.21 Två av resurserna ges dock större vikt. 20SCB (2002), Integration till svensk välfärd? Om invandrares välfärd . Levnadsförhållanden Rapport nr 96. 21Halleröd, B. (1999), Fattigdom i . Rapport från arbetsgruppen för ekonomisk trygghet till . 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.3 Indikatorer på levnadsförhållanden Haft en veckas semester under Har dator i hemmet Har tillgång till fritidshus Har inte svårighet betala Är inte trångbodd SCB:s norm 3 Har daglig tidning i bostaden 1 Används ej i bilagans deprivationsindex. Källa: , SCB, beräkningar Svårigheten att i praktiken jämföra deprivationsindex illustreras av att uppgifter om intervjupersonen sparar pengar eller har tillgång till båt eller husvagn inte finns i undersökningarna 2000 och 2001. I svensk forskning kring fattigdom har socialbidragsmottagare ofta betraktats som de fattiga.22 Syftet med utbetalning av socialbidrag är ju att se till att de som behöver får det ekonomiska tillskott som krävs för skälig levnadsstandard. Således har det gjorts en bedömning av att det finns behov och hur mycket resurser som behövs. Socialbidragens betydelse för hur stor andel som har svaga inkomster illustrerades i budgetpropositionen 2001/02:1. Ökningen i andel med inkomst under halva medianinkomsten beräknades öka från 6,4 till om socialbidraget skulle tas bort.23 Socialbidraget är därför ett medel för att minska fattigdomen. Regeringens mål att minska antalet socialbidragsberoende ska därför ses som ett rättvisemål.24 Målet handlar om att öka människors ekonomiska självständighet och ge bättre möjlighet att få en större del av den samlade välfärden. Men syftet är också att minska den ekonomiska press som det ändå innebär att klara sig på socialbidrag. Det finns brister i att använda socialbidragstagande som mått på fattigdom. Är fattigdom detsamma som att ha låg årsinkomst borde socialbidraget gå till dem som har lägst inkomst. Så ser det dock inte ut. Det finns de som inte fått socialbidrag trots att de har en årsinkomst som ligger under socialbidragsnormen. Andra kan ha fått socialbidrag trots att de har en årsinkomst över . Det finns flera förklaringar till detta. En är naturligtvis att människor av olika skäl avstår från att söka socialbidrag. i avsnittet visades att en del som har låg inkomst förmodligen inte är berättigade till socialbidrag. Ytterligare en förklaring är att flertalet socialbidragstagare endast tar emot bidrag några månader , medan årsinkomsten avser . Faktum kvarstår dock, att det inte är detsamma att motta socialbidrag som att ha de lägsta årsinkomsterna i samhället. Inte heller om man ser fattigdom som att ha den lägsta materiella levnadsstandarden, är socialbidragsmottagande en bra indikator på fattigdom. Av tabell 2.4 framgår att socialbidragstagare i genomsnitt har sämre materiell levnadsstandard än de som inte erhållit socialbidrag. Bland socialbidragstagare upplever brister i materiell standard jämfört av dem som inte tagit emot socialbidrag . Men av socialbidragstagarna upplever inte brister i materiell standard. finns människor utan socialbidrag som upplever brister i levnadsstandarden. Socialbidragstagarna utgör av alla de som upplevde brister i materiell standard /01. 22 Halleröd, B. (1991), Den svenska fattigdomen. En studie av fattigdom och socialbidragstagande. 23Budgetproposition 2001/02:1, Bilaga 3. Beräkningen avser 1999 och är utförd med en statisk mikrosimuleringsmodell, FASIT som utnyttjar HEK-data. 24Budgetproposition 2001/02:1, Bilaga 3. Tabell 2.4 Indikatorer på levnadsförhållanden fördelat efter socialbidragstagande Haft en veckas semester under Har dator i hemmet Har tillgång till fritidshus Inte svårighet betala löpande utgifter Är inte trångbodd enligt SCB:s norm 3 Brister i materiell standard Källa: , SCB, beräkningar I ULF-data finns uppgifter hämtade från socialbidragsregistren. Som socialbidragstagare räknas de som fått socialbidrag (där introduktionsersättning för flyktingar ingår) och de vars samboende make/maka fått socialbidrag.25 /01 fick av personerna i socialbidrag.26 2.2.4Stora skillnader beroende på val av mått De tidigare avsnitten har visat att hur många som räknas som fattiga i hög grad är beroende av vilket mått på fattigdom som väljs. De tre olika typer av mått som används är låg inkomst (av medianinkomsten), brister i materiell standard (gränsen satt så att betraktas som fattiga) samt socialbidragstagare . 25 Om intervjupersonen var registrerad som ensamstående för socialbidrag till den samboende räknas intervjupersonen inte som socialbidragstagare 26 Det är färre än enligt statistik (). Underskattningen förklaras troligen av att bortfallet i är större bland socialbidragstagare än bland övriga. 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.5 Andel fattiga enligt olika mått Låg inkomst (av medianinkomst) Brister i materiell standard (gräns ) Källa: , SCB, beräkningar samma individer som betraktas som fattiga Det är bara en mindre andel som betraktas som fattig enligt två mått. Av dem som har låg inkomst eller upplever brister i materiell standard är det som både har låg inkomst och upplever brister i materiell standard (tabell 2.6). Det motsvarar ungefär en procentenhet av befolkningen i åldern 2084. Tabell 2.6 Parvis överlappning av fattiga enligt olika mått Låg inkomst Brister i materiell standard Brister i materiell standard Socialbidragsmottagande Källa: , SCB, beräkningar I tabell 2.7 redovisas gruppen fattiga fördelade efter enligt vilka mått de kan betraktas som fattiga. Här framgår tydligt att människor påfallande ofta räknas som fattiga enligt endast ett mått. Av de med låg inkomst eller av dem som upplever brister i materiell standard är det som inte är fattiga enligt något annat mått. Socialbidragsmottagare är den grupp som oftast betraktas som fattiga enligt de andra måtten. ska man ha klart för sig att färre än hälften av dem upplever brister i materiell standard och färre än hälften har inkomst av medianinkomsten. Ska människor räknas som fattiga om de har låg registrerad inkomst eller om de har stor brist i materiell levnadsstandard eller om de fått socialbidrag är av befolkning i åldersgruppen fattiga. är fattiga enligt alla mått . Överlappningen får alltså stora konsekvenser för bilden av hur omfattningen av fattigdom ser ut. Beroende på hur man väljer att använda måtten på individnivå kan andelen fattiga variera mellan . 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.7 Fattiga enligt ett eller flera mått Låg inkomst, därav + brister i materiell standard Brister i materiell standard, därav enbart brister i materiell + brister i materiell standard Källa: , SCB, beräkningar Men det får också effekten att en person som fortfarande saknar en resurs får ett högre värde på deprivationsindexet och därför kan hamna under gränsen även om de egna resurserna är samma som . Diagram 2.1 Fattiga enligt olika mått /87, 1994/95 och 2000/01 Källa: Halleröd, B. (1999), SCB, 2000/01 2.2.5Olika fattigdomsmått ger delvis olika riskgrupper Likartad bild av utveckling över tid I en tidigare undersökning redovisades andel fattiga enligt olika mått för åren 1986/87 och 1994/95.27 Här redovisas andel under socialbidragsnorm och andel socialbidragstagare beräknats på samma sätt för /01. Några uppgifter som skulle behövas för att beräkna andelen materiellt fattiga på samma sätt som i undersökningen samlas inte längre in. Därför har andel med brister i materiell standard beräknats med samma deprivationsindex som i denna bilaga.28 Av diagram 2.1 framgår att de olika måtten i stort sett ger samma bild av utvecklingen . Mellan 1986/87 och 1994/95 ökar andelen fattiga enligt alla mått och 2000/01 är andelen på en lägre nivå än den var 1986/87, med undantag av andelen med brister i materiell standard. I genomsnitt har fler tillgång till flertalet av de resurser som ingår i beräkningen av deprivationsindexet /01, dvs. 27Halleröd, B. (1999), Fattigdom i . Rapport från arbetsgruppen för ekonomisk trygghet till . 28Uppgift om tillgång till dator saknas dock 1986/87 varför denna ej ingår i indexet i denna jämförelse. Gränsen är densamma i alla beräkningar (satt till /01). En viktig återstående fråga i denna analys är att närmare studera vilka de ekonomiskt utsatta i samhället är. I detta avsnitt används samma mått på fattigdom som i förra avsnittet och gruppens egenskaper analyseras utifrån bakgrundsfaktorer som ålder, kön, familjetyp, sysselsättning och födelseland. För att få en bild av hur stor risk respektive familjetyp löper att hamna i fattigdom kan familjetypernas fördelning hos de olika måtten jämföras med hur fördelningen ser ut i befolkningen () som helhet. I tabell 2.8 framgår hur vanligt förkommande respektive familjetyp är bland de fattiga i förhållande till sin andel av befolkningen. Ett värde som är större än ett anger att familjetypen är överrepresenterad bland de fattiga och ett värde under ett anger att den är underrepresenterad. Ensamstående har en hög risk för att ha en låg materiell standard eller att vara socialbidragstagare. Ensamstående utan barn är också överrepresenterade bland de med låg inkomst. 2002/03:100 BILAGA 3 Intressant är dock att ensamstående föräldrar inte löper högre risk för låg inkomst än samboende med barn.29 För samboende finns en förhållandevis låg risk att bli fattig, oavsett vilket fattigdomsmått som används. Undantaget är samboende med fler än två barn där framförallt risken för att vara socialbidragstagare är hög. Risken för att ha en låg materiell standard är däremot låg för denna grupp, liksom för övriga samboende. Resultaten från denna analys bör dock tolkas med en viss försiktighet då resultaten avseende grupper med låg inkomst är väldigt känslig för val av ekvivalensskala. I underbilagetabell 3.2 framgår att den relativa risken för låga inkomster kan variera kraftigt när den skala som används inte beaktar boendekostnader och där stordriftsfördelar i hushållet beaktas i lägre grad. Det gäller framförallt för ensamstående med barn och för samboende med fler än två barn. Tabell 2.8 Relativ risk för fattigdom fördelat efter familjetyp Ensamstående med 1 barn Ensamstående med 2 eller Samboende med 1 barn Samboende med 2 barn Samboende med 3 eller fler barn Källa: , SCB, beräkningar Av tabell 2.9 framgår hur stor andel av de fattiga som kvinnor respektive män utgör i förhållande till sin andel av befolkningen. Används låg inkomst eller socialbidragstagande som fattigdomsmått fördelar sig andelen fattiga jämnt mellan könen. Används brister i materiell standard framstår emellertid kvinnor som överrepresenterade i förhållande till män. Tabell 2.9 Relativ risk för fattigdom för kvinnor respektive män Källa: , SCB, beräkningar Av underbilagetabell 3.3 framgår också en tydlig skillnad mellan de olika måtten då kvinnors och mäns fördelning mellan olika ålderskategorier studeras. Används måttet på brister i materiell standard fördelar sig kvinnor och män förhållandevis jämnt över åldersgrupperna. Används något av de andra fattigdomsmåtten framkommer en stor koncentration av såväl kvinnor som män till de yngre ålderskategorierna. I tabell 2.10 analyseras olika ålderskategoriers risk för att hamna i fattigdom. Fattigdomsmåtten låg inkomst och socialbidragstagare uppvisar vissa likheter. Den yngsta ålderskategorin () löper enligt dessa mått en relativt stor risk för att vara fattig. För äldre kvinnor ger emellertid dessa mått olika bilder. Enligt måttet låg inkomst är äldre kvinnor överrepresenterade bland de fattiga medan de enligt måttet socialbidragstagare blir kraftigt underrepresenterade. Resultatet är dock inte så anmärkningsvärt då vi vet att andelen socialbidragstagare är relativt låg bland de äldre.30 Tabell 2.10 Relativ risk för fattigdom fördelat efter ålder och kön Brister i materiell standard Källa: , SCB, beräkningar Med måttet på brister i materiell standard blir dock resultatet annorlunda. För de yngre ålderskategorierna motsvarar andelen fattiga ungefär 29 Detta resultat framkommer även i Halleröd, B. (1991), Den svenska 30 Budgetpropositionen 2002/03:1, Bilaga 3. fattigdomen (1991), s. 116. 2002/03:100 BILAGA 3 samma andel som de gör i befolkningen som helhet. För medelålders är de underrepresenterade för att sedan bli kraftigt överrepresenterade bland den allra äldsta delen av befolkningen. Detta kan till viss del ha ett samband med måttets konstruktion, där exempelvis avsaknad av varor som videobandspelare och dator generar poäng i deprivationsindexet. Dessa varor kan antas vara mindre förekommande i den äldre delen av befolkningen och således bidra till att förklara att detta mått avviker från de övriga i detta avseende. Sysselsatta och utrikes födda Andra intressanta dimensioner på hur fattigdomen fördelas är i vilken utsträckning som utrikes födda förekommer bland de fattiga och hur stor andel som är sysselsatta. av de fattiga är svenskfödda mätt enligt måtten låg inkomst och brister i materiell standard. Används socialbidragstagande som mått minskar andelen svenskfödda till lite . Av tabell 2.11 framgår att utrikes födda, oberoende av vilket mått på ekonomisk fattigdom som används, är kraftigt överrepresenterade bland de fattiga i förhållande till sin totala andel av befolkningen. Av de fattiga är sysselsatta om vi använder måtten låg inkomst eller brister i materiell standard. Bland socialbidragstagarna är det som saknar sysselsättning. Oberoende av vilket av måtten som används är de som saknar sysselsättning kraftigt överrepresenterade bland de fattiga. Tabell 2.11 Relativ risk för fattigdom fördelat efter födelseland och sysselsättningsstatus Källa: , SCB, beräkningar Man kan konstatera att ensamstående utan barn löper högre risk att hamna i fattigdom än sammanboende. Risken för brister i materiell standard är emellertid förhållandevis liten för samboende med barn. Yngre människor löper en ökad risk för att hamna i ekonomisk fattigdom än äldre medan äldre löper större risk än yngre att ha brister i materiell standard. Någon tydlig koppling till den historiskt sett vanligt förekommande fattigdomscykeln, där framförallt barn, föräldrar med små barn samt gamla människor drabbades av fattigdom, går inte att se. En slutsats av detta är att skatter och transfereringar nu i högre grad utjämnar människor inkomster över livscykeln. Även offentliga tjänster som skola, vård och omsorg bidrar till detta. 2.2.6Kompletta mått på fattigdom saknas Sammanfattningsvis ger de olika måtten grovt sett samma bild av utvecklingen av fattigdom, åtminstone för åren 1985/86, 1994/95 och 2000/01. Det är delvis samma grupper som i högre eller lägre grad riskerar fattigdom, oavsett vilket mått som väljs. Men olika mått kan också peka ut skiljda grupper som särskilt utsatta för fattigdom. Hur många som är fattiga varierar, vilket är en följd av att gränser måste sättas normativt eller pragmatiskt. Det blir egentligen fruktlöst att försöka jämföra skillnader i hur många som är fattiga enligt olika mått. Det är sällan samma individer som räknas som fattiga enligt de olika måtten. Till stor del ligger förklaringen på brister i datamaterialen och hur måtten konstrueras. Den redovisade årsinkomsten speglar ibland den ekonomiska standarden dåligt. Det är väl känt att mätfelen i de låga inkomsterna är mycket stora. När det gäller brister i materiella levnadsförhållanden vet man inte om de beror på otillräckliga ekonomiska resurser eller om de är en följd av olika preferenser. Syftet med SCB:s välfärdsindikatorer är att beskriva levnadsstandarden i befolkningen. Indikatorerna är därför inte alltid optimalt utformade för att fånga situationen för dem som har det sämst. Man kan också diskutera om det finns ett behov av att ta hänsyn till kvalitetsskillnader i de materiella resurserna. Slutligen omfattar socialbidragstagarna både de som fått socialbidrag och de som långvarigt försörjs av socialbidrag. Brister i måtten är således en del av förklaringen till att det är så vanligt att olika individer betraktas som fattiga. En annan förklaring är givetvis att fattigdom kan ha olika dimensioner. Både de direkta och de indirekta måtten har sina svagheter. En lösning som har föreslagits är att en låg inkomstgräns kombineras med mått på brister i materiell standard. Ett sådant mått kan rättfärdigas teoretiskt då det tar hänsyn till att en fattig människa ska ha en låg levnadsstandard och att bristande ekonomiska resurser är orsaken. Bristerna i det datamaterial som används i denna studie är dock för stora för att på detta sätt ge tillräckligt tillförlitliga mått på fattigdom. En studie som i flera avseenden hade färre brister i datamaterialen har emellertid visat att sådana mått förefaller vara robusta.31 Betydligt större andel människor befanns i studien ha både låga inkomster och brister i materiell standard än vad fallet är med de mått som används i denna bilaga. Det vill säga överlappningen mellan de två måtten var större. Figur 2.1 Skiss över teoretiskt konsistent fattigdomsmått Ett annat sätt att hantera den svaga överlappningen av olika fattigdomsmått är att som fattig räkna den som uppfyller minst ett av fler kriterier. Vilket mått man väljer att använda måste alltid motiveras av i vilket syfte analysen görs. Problemet med mätfel i låga inkomster hanteras dock inte på detta sätt.32 31Halleröd, B. (1995), The truly poor: Direct and indirect consensual measurement of poverty in , 1995 5 (2). Risken att vara fattig var större i de förväntade undergrupperna när de fattiga definierades enligt båda kriterierna än när de definierades enbart efter låg inkomst. I studien, som bland annat kunde ta hänsyn till om brister i materiell standard berodde på avsaknad av ekonomiska resurser eller ej, befanns av befolkningen i åldern vara fattiga . 32Rädda Barnen (2002), Barns ekonomiska utsatthet. Fattigdom mäts som att ha låga inkomster eller socialbidrag . Problemen med att låga inkomster ibland inte mäter låg ekonomisk standard torde i visst avseende vara något mindre när analysen 2002/03:100 BILAGA 3 Med trovärdiga mått på fattigdom kan svar sökas kring frågor om vad som orsakar fattigdom när den allmänna levnadsnivån är hög och vilka åtgärder som är effektiva i bekämpandet av fattigdom. Fördelningen av de ekonomiska resurserna under ett enskilt år ger ofta en ofullständig bild av hur den ekonomiska välfärden fördelas. Spridningen i hushållens disponibla inkomster och andelen hushåll med låg ekonomisk standard kan öka kraftigt till följd av tillfälligt höga kapitalvinster, att allt fler får möjlighet att studera, vid familjesplittringar eller arbetslöshet. Det faktum att den ekonomiska standarden är låg behöver dock inte betyda att inkomstklyftorna är stora sett över . Det viktigaste skälet till att studera inkomströrlighet är därför att försöka bedöma om möjligheterna till att förbättra sin ekonomiska situation förändras över tiden. Framförallt är det angeläget att undersöka hur stor andel som fastnar i en situation med långvarigt låg ekonomisk standard och huruvida denna grupp har ökat eller minskat . Hur en stor rörlighet mellan inkomstskikten ska tolkas är emellertid inte helt oproblematiskt.