prop · GQ0349 · 2003-02-19 00:00:00 — Kreditgivningen till företag verksamma i främst nationella stödområden och i glesbygdsområden kan visserligen komma att påverkas något även på . skall företagshypoteket inte tillmätas alltför stor betydelse i sammanhanget. Det är många faktorer som påverkar kreditgivningen till sådana företag. Företags- hypoteket och förmånsrättsordningen är av relativt underordnad betydelse. Regeringen har gjort bedömningen att reformens konsekvenser bör utvärderas tidigt (avsnitt 10). Vid utformningen av övergångsbestämmel- serna har regeringen också beaktat att kreditgivare och kredittagare skall ges en rimlig tid att anpassa sig till de nya bestämmelserna (avsnitt 11). 14.1Förslaget till lag om företagsinteckning Lagen om företagsinteckning ersätter lagen (1984:649) om företags- , som i det följande förkortas FHL. Förarbetena till FHL finns i betänkandet Företagshypotek (SOU 1981:76), propositionen Förslag till lag om företagshypotek m.m. (prop. 1983/84:128) och utskottsbetänkan- det 1983/84:LU36. FHL föregicks av lagen (1966:454) om företagsin- teckning. Många av den nya lagens bestämmelser har förts över oförändrade från den äldre lagen. En samlad och utförlig författningskommentar har ändå ansetts motiverad, inte minst därför att FHL ändrats vid upprepade tillfällen (se bl.a. prop. 1989/90:71, 1989/90:JuU32, prop. 1993/94:190, bet. 1993/94:JuU30, prop. 1995/96:115, bet. 1995/96:JuU17, prop. 1999/2000:50, bet. 1999/2000:FiU18 och prop. 2000/01:88, bet. 2000/01:JuU24). Författningskommentaren bygger till stor del på uttalanden i motiven till FHL. I den mån ändringarna i FHL har relevans Prop. 2002/03:49 för den nya lagen, har detta beaktats i författningskommentaren. Den nya lagen består av tre kapitel. I första kapitlet finns allmänna bestämmelser om förutsättningar för och innebörden av en företags- inteckning. Kapitlet motsvarar 1 kap. 24 §§, 2 kap. 5 § och 3 kap. 4 och 5 §§ FHL. Bestämmelsen i 2 kap. 5 § tredje stycket FHL (jfr 1 kap. 2 § femte stycket kommitténs lagförslag) saknar helt motsvarighet, eftersom förmånsrätt inte i något fall kan hävdas för en fordran som har upphört. I andra kapitlet finns bestämmelser om inskrivningsregister och inskriv- ningsmyndighet (1 och 2 §§), handläggningen av inskrivningsärenden (39 §§), inteckningsansökan (1013 §§), inteckningsåtgärder (14 19 §§), anteckning och rättelse i företagsinteckningsregistret (2022 §§) samt överklagande (23 och 24 §§). Andra kapitlet motsvarar i huvudsak 4 kap. FHL. Lagens tredje kapitel innehåller bestämmelser om rätten till ersättning i vissa fall då någon har lidit skada till följd av fel i företags- inteckningsregistret. Kapitlet motsvarar 5 kap. FHL. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Företagsinteckning beviljas med visst belopp i svenska kronor i all sökandens egendom. Bevis om inteckningen benämns företagsinteckningsbrev. Paragrafen anger de grundläggande förutsättningarna för företagsinteck- ning och vilken egendom som omfattas av inteckningen. Den motsvarar 1 kap. 1 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 276 f. och s. 338 f.). Paragrafen motsvarar närmast 1 kap. 2 § FHL (se prop. 1983/84:128 s. 48 f.). Företagsinteckning kan beviljas vem som helst. Det finns inget krav på att sökanden skall vara näringsidkare. För att säkerhet skall kunna upplåtas krävs dock att upplåtaren är näringsidkare (se 2 §). Av bestämmelsen framgår att en företagsinteckning beviljas med visst belopp i svenska kronor. Det innebär att inteckning endast kan beviljas i jämna svenska kronor (jfr 2 kap. 10 §). Inteckningen omfattar värdet av all sökandens egendom, både fast egendom och lös egendom och oavsett om egendomen används i näringsverksamhet eller inte. Förmånsrätt på grund av inteckning hos en fysisk person omfattar således förutom egendom som ingår i sökandens näringsverksamhet även värdet av t.ex. privat bostad och bil samt privata bankmedel (jfr 11 § förmånsrättslagen och 1 kap. 2 § i denna lag). Det spelar ingen roll var egendomen finns. Beviset om inteckningen benämns företagsinteckningsbrev. 2 § Om en näringsidkare upplåter säkerhet för en fordran genom att överlämna ett företagsinteckningsbrev beträffande sin egendom, får borgenären förmånsrätt enligt förmånsrättslagen (1970:979) till betalning för fordringen intill inteckningsbrevets belopp. I den mån inteckningsbrevets belopp inte räcker till betalning, har borgenären rätt att få betalt genom ett tillägg. Tillägget får inte överstiga femton procent av inteckningsbrevets belopp samt ränta på detta belopp från den dag då konkurs- ansökningen gjordes. Räntan beräknas för år enligt en räntefot som motsvarar den av fastställda, vid varje tid gällande referensräntan enligt 9 § ränte- lagen (1975:635), ökad . En borgenärs rätt till betalning omfattar inte tillägget, om inteckningsbrevet Prop. 2002/03:49 utgör säkerhet för borgenären i andra hand. I paragrafen anges förutsättningarna för förmånsrätt och för tillägg. Paragrafens första och andra stycke motsvarar närmast 1 kap. 2 § första och andra styckena i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 276 f. och s. 340 f.) och dess tredje stycke motsvarar 1 kap. 2 § fjärde stycket i lagförslaget (se betänkandet s. 342). Paragrafens första och andra stycke motsvarar närmast 1 kap. 3 § och 2 kap. 5 § första stycket FHL (se prop. 1983/84:128 s. 30 f. och s. 50 f. respektive s. 57 f.). I förhållande till 2 kap. 5 § fjärde stycket FHL har i tredje stycket endast redaktionella ändringar gjorts (prop. 1984/85:54 s. 18 f. och 23 f.). Endast en näringsidkare kan upplåta säkerhet på grund av företags- inteckning. Begreppet näringsidkare har här samma innebörd som annars i civilrätten, dvs. med näringsidkare avses varje fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art. Det finns ingen begränsning till näringsidkare inom . Det ankommer på borgenären att i eget intresse kontrollera om den person som överlämnar företagsinteckningsbrevet är en näringsidkare. Att gäldenären är momsregistrerad, innehar F-skattesedel eller har en inregistrerad firma är normalt tillräckligt för att han skall anses som näringsidkare. Även andra omständigheter vid en kreditgivning kan visa att den som har upplåtit säkerhet i form av inteckning är näringsidkare. Det krävs vidare att företagsinteckningsbrevet överlämnas. Härvid gäller samma princip som vid upplåtelse av panträtt i lösa saker och löpande skuldebrev. måste alltså överlämnas till borgenären och bli kvar i dennes besittning (se dock rättsfallet NJA 1983 s. 103), men förmånsrätt kan uppkomma också genom att tredje man som innehar inteckningsbrevet (t.ex. en borgenär med första prioritet inom inteckningsutrymmet) underrättas. Det krävs också att företagsinteckningsbrevet överlämnas som säker- het för en fordran. En sådan fordran behöver inte avse en penning- fordran. Det spelar ingen roll när fordringen uppkom; den kan i och för sig ha uppkommit innan gäldenären var näringsidkare. Under dessa förutsättningar får borgenären förmånsrätt enligt förmåns- rättslagen till betalning av fordringen. Förmånsrätten är placerad i 11 § förmånsrättslagen. Betalning utgår enligt första stycket först och främst intill det belopp företagsinteckningsbrevet lyder på. Om inteckningsbrevet lyder på kan borgenären, om hans fordran är så stor eller större, alltså få betalt med detta belopp, förutsatt att det finns tillräckligt med medel för utdelning till inteckningshavare (se kommentaren till 11 § förmånsrättslagen). Andra stycket Prop. Två slags tillägg kan utgå. Om fordringen i nämnda exempel med ett företagsinteckningsbrev på är större än 500 000 kro- nor, kan alltså två tillägg komma i fråga. För det första kan ett fast tillägg om av inteckningsbeloppet, i exemplet , tas i anspråk. För det andra kan ränta tas i anspråk med referensräntan plus från den dag då ansökningen om konkurs gjordes. Om referensräntan är och betalning sker efter det att konkursansökningen gjordes, blir det i exemplet ytterligare . Borgenären kan alltså då maximalt få ut på grund av företagsinteckningen. Den del av fordringen som överstiger detta belopp är oprioriterad. I enlighet med 11 § förmånsrättslagen har borgenären förmånsrätt endast i hälften av värdet av den egendom som återstår sedan borgenärer med bättre förmånsrätt fått betalt. Anta att borgenären i exemplet ovan har en fordran på . På grund av inteckningen kan han maximalt få ut , dvs. Men för att borgenären skall ha förmånsrätt för krävs det att värdet av den intecknade egendomen uppgår sedan borgenärer med bättre rätt egendomens värde är , får borgenären förmånsrätt för en fordran om . Resterande del eller , som i och för sig faller inom det utrymme som ges i förevarande paragraf, blir oprioriterad. Totalt kan borgenären i exemplet bevaka en fordran på (200 000 + 150 000 =) som saknar förmånsrätt (se 18 § förmånsrättslagen). I bestämmelsen anges att en andrahandsborgenär, till skillnad från den som har säkerhet i ett företagsinteckningsbrev i första hand, inte har rätt att få tillgång till de tillägg som anges i andra stycket. 3 § Överlämnas flera företagsinteckningsbrev som säkerhet för en fordran och har inteckningarna samma företrädesrätt eller gäller de efter varandra, skall bestämmelserna i 2 § om inteckningsbrevets belopp avse inteckningsbrevens sammanlagda belopp. Paragrafen ger uttryck för den s.k. blockregeln. Paragrafen motsvarar helt 1 kap. 2 § tredje stycket i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 342). I förhållande till 2 kap. 5 § andra stycket FHL har endast redaktionella ändringar gjorts (se prop. 1983/84:128 s. 57 f.). Bestämmelsen tar sikte på den situationen att flera företagsintecknings- brev har överlämnats som säkerhet för en fordran. Blockregeln innebär att en borgenär då inte har rätt till tillägg förrän han har utnyttjat inteckningsbrevens sammanlagda grundbelopp, om det är fråga om flera inteckningsbrev på grund av inteckningar med lika rätt eller med företrädesrätt efter varandra. I likhet med vad som gällde enligt FHL finns det inget ägarhypotek (se Prop. 2002/03:49 prop. 1984/85:54 s. 18 f.). Den som har förmånsrätt på grund av företags- inteckningsbrev med sämre förmånsrättsläge får förmånsrätt i det lediga utrymme som skapas genom amortering till en borgenär med företags- inteckningsbrev med bättre prioritet. 4 § En företagsinteckning ger företräde i förhållande till annan företagsinteckning i den tidsföljd i vilken inteckningarna söks. Inteckningar som söks på samma inskrivningsdag ger lika rätt, om inte annat följer av 2 kap. 13 §. Paragrafen behandlar företrädesordningen mellan olika inteckningar. Den motsvarar närmast 1 kap. 3 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 343). Enligt 14 § förmånsrättslagen förmånsrätt enligt samma paragraf som huvudregel inbördes lika rätt. förevarande paragraf följer dock att företagsinteckningar kan ha olika Paragrafen motsvarar helt 3 kap. 4 § första stycket FHL, med undantag för att det här hänvisas till 2 kap. 13 § (se prop. 1983/84:128 s. 64). I första meningen regleras den inbördes ordningen mellan flera före- tagsinteckningar, varvid tidsordningen är avgörande. går före en yngre. Åldern på fordringarna är alltså utan betydelse. heller dagen för upplåtelse av säkerheten spelar någon roll i samman- I andra meningen föreskrivs att inteckningar som sökts på samma inskrivningsdag har lika rätt. Inteckningshavarna får, oavsett ford- ringarnas storlek, dela på det utrymme som finns tillgängligt när bättre prioriterade fordringar har tillgodosetts. Det innebär däremot inte att borgenärerna skall dela lika på detta utrymme. ningen av utrymmet är i stället det belopp företagsinteckningsbrevet Om borgenär A har en fordran på och ett företagsinteckningbrev på och borgenär B en fordran på och ett inteckningsbrev på och det finns att dela på, skall alltså Vad som föreskrivs i andra meningen gäller dock . 2 kap. 13 § kan inteckningar sökta redan från början ha olika Det kan också erinras om att bestämmelserna om inteckningsåtgärder i 2 kap. 14 16 §§ (utbyte, sammanföring och nedsättning) innebär att en intecknings prioritet efter det att den har beviljats på särskild ansökan kan komma att ändras. 5 § Ett konkursbo har inte rätt att få en företagsinteckning eller att upplåta säkerhet på grund av en företagsinteckning. Paragrafen anger vissa begränsningar för ett konkursbo när det gäller möjligheten till företagsinteckning. Den motsvarar 1 kap. 4 § i kom- mitténs lagförslag (se betänkandet s. 343). I förhållande till 1 kap. 4 § första stycket FHL har endast redaktionella ändringar gjorts (se prop. 1983/84:128 s. 52). I bestämmelsen föreskrivs två separata förbud. Ett konkursbo kan inte beviljas inteckning av inskrivningsmyndigheten. En sådan ansökan skall Ett konkursbo har inte heller rätt att utnyttja uttagna företags- Prop. 2002/03:49 inteckningsbrev genom att använda dem för att upplåta säkerhet. så ändå ske, är upplåtelsen utan verkan. Förbuden, som alltså har tagits över från FHL, är närmast grundade på intresset av ordning i inteckningsförhållandena (se prop. 1983/84:128 s. 41 f.). Det har också ansetts att ett konkursbo inte behöver kunna inteckna egendom eller upplåta säkerhet i den. 6 § Om borgenären har tillerkänts betalning i konkurs på grund av en företags- inteckning, är inteckningen utan verkan till ett belopp som motsvarar vad som har erhållits på företagsinteckningsbrevets belopp. Om en företagsinteckning blir utan verkan, är även företagsinteckningsbrevet utan verkan. Ändras i annat fall en inteckning, får inteckningsbrevet verkan i enlighet med inteckningens ändrade innehåll. Dödning av förkommet inteckningsbrev medför inte att inteckningen blir utan verkan. Paragrafen anger bl.a. en företagsintecknings verkan när en borgenär har tillerkänts betalning i konkurs. Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 5 § i kommitténs lagförslag (se betänkandet s. 344) och närmast 3 kap. 5 och 6 §§ FHL (se prop. 1983/84:128 s. 65). I första stycket föreskrivs att en företagsinteckning förlorar sin verkan till den del en borgenär vid konkurs har fått utdelning på grund av företagsinteckningen (jfr 11 kap. 22 § konkurslagen). Bestämmelsen är i praktiken relevant endast när näringsidkaren är en fysisk person. En juridisk person upphör som regel efter konkursen, varvid även inteck- ningen upphör att gälla. I 2 kap. 20 § första stycket finns en bestämmelse om att det i företagsinteckningsregistret på anmälan skall antecknas att betalning har erhållits vid konkurs på ett företagsinteckningsbrevs belopp. Av andra stycket framgår att ett företagsinteckningsbrev inte har någon självständig verkan i förhållande till företagsinteckningen. I den mån inteckningen blir utan verkan eller ändras, har inteckningsbrevet verkan i enlighet med det innehåll som inteckningen har. I tredje stycket klargörs att en företagsinteckning inte påverkas av att ett förkommet inteckningsbrev dödas. 1 § För inskrivning enligt denna lag skall det föras ett register med hjälp av automatiserad behandling, benämnt företagsinteckningsregistret. Detta skall ge offentlighet åt den information som ingår i registret. Regeringen meddelar föreskrifter om registrets innehåll, närmare ändamål och behandling av uppgifter samt om personuppgiftsansvar enligt personuppgiftslagen (1998:204). Regeringen meddelar föreskrifter om expeditionsavgifter för bevis om inskrivningsåtgärd. Paragrafen behandlar företagsinteckningsregistret. Den motsvarar när- mast 2 kap. 1 § i kommitténs lagförslag. I förhållandet till 4 kap. 1 § FHL har endast redaktionella ändringar gjorts (se prop. 1983/84:128 s. 38 f. och s. 66 samt prop. 2000/01:88 s. 34 f. och s. 62). Inskrivning sker i ett särskilt register som benämns företagsinteck- ningsregistret. Registret förs med hjälp av automatiserad behandling, dvs. skall ge offentlighet åt den information som ingår i registret. Detta utgör registrets grundläggande ändamål (jfr prop. 1999/2000:39 s. 84). Bestämmelsen har en direkt koppling till personuppgiftslagen. Enligt 9 § i den lagen måste ett registers ändamål vara särskilda, uttryckligt angivna och berättigade (se prop. 1997/98:44 s. 63 f. och s. 120 f.). Personuppgifter får inte heller behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna har samlats in. Ifrågavarande register är offentligt (jfr sistnämnda prop. s. 43 f.). I andra stycket anges att regeringen meddelar föreskrifter om företags- inteckningsregistrets innehåll, närmare ändamål och behandling av upp- gifter och om personuppgiftsansvar enligt personuppgiftslagen. Registret är inte särskilt omfattande och de uppgifter som registreras är inte av särskilt känsligt slag. Det har därför ansetts tillfyllest att ta in bestämmelserna om registrets närmare innehåll i en förordning. Enligt tredje stycket får regeringen meddela föreskrifter om expeditions- avgift för bevis om inskrivningsåtgärd. 2 § Ärenden om företagsinteckning eller annan införing i företagsintecknings- registret på grund av bestämmelse i denna lag eller annan författning (inskriv- ningsärenden) handläggs av en för landet gemensam inskrivningsmyndighet. Regeringen bestämmer vilken myndighet som skall vara inskrivningsmyndighet. Paragrafen behandlar inskrivningsmyndigheten. Den motsvarar 2 kap. Prop. 2002/03:49 2 § första stycket i kommitténs lagförslag. I förhållande till 4 kap. 2 § FHL har endast redaktionella ändringar gjorts (se prop. 1983/84:128 s. 66 f. samt prop. 2000/01:88 s. 62). Av paragrafen framgår att inskrivningsärenden handläggs av en enda för hela landet, av regeringen bestämd, gemensam myndighet. Inskrivningsärenden är enligt bestämmelsen inteckning eller annan införing i företagsintecknings- registret på grund av bestämmelse i denna lag eller annan författning. Det finns alltså två kategorier av inskrivningsärenden, ärenden om företags- inteckning och ärenden om annan införing. Med ärenden om företags- inteckning avses främst ärenden om meddelande av inteckning (se främst 10 13 §§), men även sådana ärenden som kan förekomma om olika inteckningsåtgärder innefattas (se 1417 §§). Ärenden om annan införing är bl.a. ärenden om anteckningar och rättelser (20 22 §§). 3 § Vid behandlingen hos inskrivningsmyndigheten av inskrivningsärenden tilläm- pas inte 10 § andra stycket, 27 och 28 §§ förvaltningslagen (1986:223). Ansökningar och anmälningar i inskrivningsärenden skall vara skriftliga. Paragrafen anger särskilt att förvaltningslagen inte skall tillämpas i vissa fall. Den innehåller också en formföreskrift för ansökningar och anmäl- ningar i inskrivningsärenden. Paragrafen motsvarar närmast 2 kap. 3 § i kommitténs lagförslag. Paragrafen motsvarar helt 4 kap. 3 § FHL (se prop. 1983/84:128 s. 67 och prop. 2000/01:88 s. 44 f. och s. 62). Vid behandlingen av inskrivningsärenden hos inskrivningsmyndigheten, dvs. , gäller förvaltningslagen generellt (1 § förvaltningslagen). Det innebär att förvaltningslagens bestämmelser är tillämpliga även för handläggningen av nu aktuella ärenden i den mån denna lag eller annan författning inte innehåller några avvikande bestäm- melser. I första stycket görs ett uttryckligt undantag för vissa bestämmelser i förvaltningslagen, nämligen 10 § andra stycket samt 27 och 28 §§. Bestämmelsen i 10 § andra stycket förvaltningslagen handlar bl.a. om inkommande handlingar som har avskilts för en myndighets räkning på en postanstalt. Den bestämmelsen passar inte ihop med denna lags systematik med särskilda inskrivningsdagar (se 4 §). Bestämmelserna i 27 och 28 §§ förvaltningslagen reglerar en myndighets möjlighet att ompröva sina beslut. I förevarande lag finns särskilda bestämmelser om rättelse av beslut i 21 §, vilket tillsammans med överklagandemöjlig- heten gör förvaltningslagens reglering om omprövning överflödig, även om omprövning tar sikte på sakliga oriktigheter och rättelse på formella brister. I andra stycket finns en formföreskrift som anger att ansökningar och anmälningar i inskrivningsärenden skall vara skriftliga. att en ansökan är undertecknad av ett ombud för sökanden. fall kan det dock krävas att ombudet kan förete en skriftlig fullmakt undertecknad av sökanden. 4 § Inskrivningsärenden tas upp på en inskrivningsdag. , tisdag, som inte är helgdag. Med helgdag avses även , och nyårsafton. eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att en inskriv- ningsdag skall ställas in, om det finns särskilda skäl till det. En ansökan eller anmälan som har kommit in en viss dag anses gjord på nästföljande inskrivningsdag. Paragrafen reglerar inskrivningsdagar. Den motsvarar helt 2 kap. 4 § I förhållande till 4 kap. 4 § FHL har endast redaktionella ändringar gjorts (se prop. 1983/84:128 s. 67 f.). Bestämmelsen reglerar den s.k. intermittenta handläggningen, dvs. principen att handläggningen är knuten till bestämda inskrivningsdagar. Som huvudregel är varje arbetsdag en inskrivningsdag. Regeringen eller, efter delegering, annan myndighet kan besluta att en framtida inskrivningsdag skall ställas in, om det finns särskilda skäl till Sådana särskilda skäl kan vara att en inskrivningsdag infaller i anslutning till en större helg. 5 § Hos inskrivningsmyndigheten förs dagbok över inskrivningsärendena. lingarna i sådana ärenden förs samman i akter. Har sökanden eller någon annan lämnat en uppgift eller förklaring av betydelse för ärendets prövning eller har en särskild utredning gjorts i ärendet, skall detta antecknas i akten. I akten tas även upp förelägganden och andra beslut som inte skall föras in i företagsinteckningsregistret. Paragrafen, som helt motsvarar 2 kap. 5 § i kommitténs lagförslag, behandlar vad som skall ingå i en akt. Paragrafen motsvarar också helt 4 kap. 5 § FHL (se prop. s. 68). I paragrafen finns bestämmelser om förandet av dagbok och aktbild- ning i inskrivningsärenden, om att en utredning i ett inskrivningsärende oavsett form skall tillföras akten samt om att även sådana förelägganden och andra beslut som inte skall föras in i företagsinteckningsregistret skall dokumenteras i akten. Vilka beslut som skall föras in i företags- inteckningsregistret anges i 7 §. 6 § Om det är nödvändigt för utredningen, får ett inskrivningsärende skjutas upp till en viss senare inskrivningsdag. Om ett ärende skjuts upp, får sökanden föreläggas att lägga fram den utredning eller de uppgifter som behövs. Ansökningen får förklaras förfallen, om sökanden inte följer föreläggandet. Föreläggandet skall innehålla en upplysning om detta. Ett inskrivningsärende får vidare skjutas upp till en viss senare inskrivningsdag, om ärendet med hänsyn till beskaffenhet eller omfattning inte lämpligen kan Ett ärende som har skjutits upp av denna anledning skall tas upp till prövning senast på femte inskrivningsdagen efter den inskrivningsdag då Prop. 2002/03:49 ansökningen gjordes. Paragrafen, som helt motsvarar 2 kap. 6 § i kommitténs lagförslag, anger förutsättningarna för uppskov med ett ärende. Paragrafen motsvarar också helt 4 kap. 6 § FHL (se prop. 1983/84:128 s. 68 f.). Ett inskrivningsärende får skjutas upp till en senare inskrivningsdag, om det är nödvändigt för utredningen. Huruvida det av utredningsskäl är nödvändigt att skjuta upp ett ärende avgör inskrivningsmyndigheten. Om det står klart att en ansökan skall avslås (se främst 11 §), skall ärendet inte skjutas upp. Men det kan vara oklart om ansökan kan bifallas eller inte. får då möjlighet att skaffa sig det underlag som behövs för att ta slutlig ställ- ning i ärendet genom att skjuta upp ärendet. Av ordalydelsen framgår att ett eventuellt beslut om uppskov skall gälla till viss angiven senare inskrivningsdag. Det går alltså inte att skjuta upp ett inskrivningsärende tills vidare. Det finns ingen yttersta gräns för hur långt in ett ärende får skjutas upp (jfr tredje stycket). I 7 § förvaltningslagen finns emellertid ett allmänt krav på att ärenden skall handläggas så snabbt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det gäller även för inskrivnings- ärenden enligt denna lag.