prop · GQ0345 · 2003-03-12 00:00:00 — genom att en särskild period avsätts för lagrådsarbetet och att denna inträder med regelbundenhet. Därigenom förbättras möjligheterna till framförhållning och planering för de högsta domstolarna, som svarar för merparten av ledamöterna i . Lagrådsperioden har fortfarande en funktion som riktmärke för tjänstgöringstiden i lagrådsarbetets organisation. Om inget annat bestäms vid förordnandet av en ledamot, skall han eller hon således utses för en sådan period. Regeringen anser dock till skillnad från utredningen att lagrådsperio- den även i fortsättningen skall vara . På det sättet tillgodoses intresset av kontinuitet i Lagrådets sammansättning. Dessutom förhindras att det blir för tätt mellan lagrådsförordnandena för de yngre ledamöterna och att nya domstolsledamöter får sina första förordnanden som ledamöter i Lagrådet för . Det bör emellertid finnas ett visst utrymme för avvikelser från kopp- lingen mellan lagrådsperioden och tjänstgöringsperioden. Ledamöter kan komma att tjänstgöra i Lagrådet än en lagrådsperiod. Ökningar av Lagrådets arbetsbörda kan medföra att avdelningar måste utses för viss, men begränsad tid. Ett förordnande som ledamot i kan förlängas om ett justitieråd eller ett regeringsråd tjänstgjort mindre än under den senast avslutade lagrådsperioden och, om det finns särskilda skäl, även om tjänstgöringsperioden varat längre. För utomstående ledamöter, dvs. pensionerade justitieråd och regeringsråd samt andra jurister, kan förordnandet i teorin förlängas och därmed sträcka sig över flera på varandra följande lagrådsperioder. Å andra sidan är det inte ovanligt att förordnanden för sådana ledamöter ges än en lagrådsperiod. När det gäller behandlingen av ärenden som ännu inte avslutats vid lagrådsperiodens utgång är det dessutom klart att de givna gränserna för förordnandet inte kan iakttas strikt. Möjligheten till avvikelser från lagrådsperioden i tjänstgöringstid bör även innebära att domstolarna själva kan bestämma att en aktiv ledamot i domstolen får ett kortare förordnande än vad som motsvaras av lagråds- perioden. Detta ger möjligheter till utväxlingar av ledamöter trots att någon lagrådsavdelning inte dragits in. Sådana förordnanden kan betingas av ledamotens egna önskemål eller domstolens behov av denne. Med tanke på strävan efter kontinuitet i lagrådsarbetet bör det emellertid krävas särskilda skäl för att en aktiv domstolsledamot från början skall förordnas än en lagrådsperiod. Det främsta skälet till att ett justitieråd eller regeringsråd utses än lagrådsperioden skall givetvis även i fortsättningen vara att ledamoten behövs för att göra det möjligt att tillfälligt upprätta en avdelning. Särskilda skäl bör inte krävas för att annan ledamot än ett aktivt justitieråd eller regeringsråd skall få utses än den tvååriga lagrådsperioden. Orsaken till detta är att det inte finns någon tjänstgöringsplikt för dessa juristkategorier. Vidare kan det av olika anledningar vara svårt för en pensionerad domstolsledamot eller en annan jurist att binda sig . För att undvika att Lagrådet tenderar att alltid bestå av samma medlemmar bör den nuvarande spärren mot upprepad tjänstgöring i Lagrådet behållas. I likhet med vad som föreslås gälla för de aktiva domstolsledamöterna bör de förutvarande justitieråden och regeringsråden utses för högst en period i taget, om det inte finns särskilda skäl för annat. Givetvis skall de ledamöter som deltagit i behandlingen av ett visst ärende som inte avslutats före lagrådsperiodens utgång fortsätta tjänstgöringen till dess ärendet blivit slutligt handlagt (jfr Prop. 2002/03:45 12 § lagrådslagen). Motsvarande bestämmelse skall också gälla för en ledamot vars förordnande avslutas under pågående lagrådsperiod i förhållande till den ledamot som kommer i stället. Naturligtvis måste ett förordnande att tjänstgöra som ledamot i i vissa fall kunna hävas. Regeringen anser emellertid, till skillnad från utredningen, att det inte behövs någon uttrycklig bestämmelse om detta (jfr prop. 1978/79:195 s. 70). Regeringens bedömning: Lagrådsperioden bör även fortsättningsvis inledas vid början av Högsta domstolens höstsession med Utredningens förslag: Utredningen har förordat att lagrådsperioden skall inledas veckan efter trettonhelgens slut. Remissinstanserna: Endast har kommenterat försla- get och anser att lagrådsperioden bör följa kalenderåret. Bakgrund: Lagrådsperioden inleds enligt 6 § lagrådslagen vid början av Högsta domstolens höstsession med udda slutsiffra. Högsta domstolens sessioner regleras i domstolens arbetsordning. Vårsessionen omfattar i praktiken tiden fr.o.m. t.o.m. veckan efter påsk, sommarsessionen tiden därefter till sista veckohelgen i augusti eller första veckohelgen och höstsessionen tiden därefter t.o.m. trettondagen. Indelningen av domstolens ledamöter på de båda avdelningarna växlar vid början av varje session. alltså bytet av lagrådsledamöter omkring augusti Tidpunkten sammanfaller i princip med den avslutande ledigheten för det avgående Lagrådets ledamöter. Regeringsrättens arbetsår är uppdelat i en vårsession och en höst- Däremellan förekommer en inskränkt sommartjänstgöring. 2001 inleddes vårsessionen och avslutades , dvs. Därefter inleddes sommartjänstgöringen. brukar höstsessionen påbörjas . finns således mellan dessa perioder och Högsta domstolens vår- Avdelningsbyten sker i princip en gång , nämligen mellan vår- och höstsessionen. avdelningarna samman av de ledamöter som står till förfogande. förekommer endast jourtjänstgöring. Skälen för regeringens bedömning: Lagrådsperioden måste förläggas med hänsynstagande till bl.a. stoppdagarna för arbete och de högsta domstolarnas arbetsperioder och avdelningsbyten. Utredningen har föreslagit att lagrådsperioden skall börja i nära anslutning och därför valt trettonhelgen som en lämplig Denna tidpunkt innebär visserligen att lagrådsperioden ansluter bättre till budgetåret än tidigare och den är också väl förenlig med Högsta domstolens arbetsschema. Regeringen anser dock att det finns flera fördelar med att behålla startpunkt för lagrådsperioden. För det första så sker avdelningsbyten i de båda högsta domstolarna omkring denna tidpunkt Prop. 2002/03:45 . Det förhållandet att lagrådsledamöterna avslutar sin tjänstgöring i Lagrådet med sommarledighet och en eventuellt kortare tjänstgöringsperiod och början , orsakar i praktiken inga problem. Nackdelen med den tidpunkt som föreslås av utredningen är att det i regel är betydligt fler propositioner som skall lämnas till än . är det i regel endast budgetpropositionen som behandlas varför antalet lagrådsremisser då är förhållandevis begränsat. däremot förekommer det flera arbetstoppar kring stoppdagar. Ett nytillsatt Lagråd riskerar därmed att drabbas av en arbetsanhopning. Enligt regeringens uppfattning finns det nu inga tungt vägande skäl för en omläggning av lagrådsperiodens början. Lagrådsperioden bör därför även i fortsättningen löpa från Högsta domstolens höstsession. 5.9Lagrådsledamöternas ledighet och möjligheterna till granskning året om Regeringens förslag: Lagrådets ledamöter skall ha rätt till ledighet i samma utsträckning som justitieråden och regeringsråden. Vid beslut om ledighet skall hänsyn tas till eventuella brådskande ärenden. Regeringens bedömning: En ledamot som är förordnad än en lagrådsperiod eller som förordnats för behandlingen av ett visst ärende bör precis som få ledigt efter vad Lagrådets ledamöter bestämmer. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt över detta förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt 15 § första stycket lagrådslagen har en ledamot av Lagrådet rätt till tre månaders ledighet på tid som Lagrådets ledamöter bestämmer. Ledamöter som har inlett sin tjänstgöring under pågående lagrådsperiod skall enligt 15 § andra stycket få ledighet enligt vad Lagrådets ledamöter bestämmer, dock högst . Motsvarande bestämmelser gäller för en ledamot som är förordnad att delta i behandlingen av visst ärende (15 § tredje stycket). Vanligen tar Lagrådets ledamöter ut sin ledighet . Ledigheten inleds i regel och pågår fram . Enligt Lagrådets dagböcker har det i regel inte funnits någon lagrådsavdelning i tjänst av (se SOU 2001:88 s. 82). Enligt regeringens uppfattning så finns det ett behov av att granskningsuppgifter skall kunna utföras under alla perioder av året. Av särskilt intresse är föredragningar inför propositioner som bör behandlas i när denna samlas till efter sommarferierna. är det naturligt att lagrådsledamöternas ledighet huvud- Prop. 2002/03:45 sakligen förläggs . verksamhet präglas av semesterledighet och det är endast ett fåtal lagrådsremisser som färdigställs . Men det behövs en viss granskningsberedskap även . Regeringen instämmer i den lösning som utredningen föreslagit nämligen, att låta ledigheten för lagrådsledamöterna bestämmas av de regler som gäller för justitieråden och regeringsråden under domstolstjänstgöringen. Detta faller sig naturligt mot bakgrund av att majoriteten av lagrådsledamöterna hämtas från och Regeringsrätten. Såväl justitierådens som regeringsrådens ledighet regleras i Allmänt löne- och förmånsavtal (ALFA), vilket innebär att de i praktiken har 35 dagars semester . Enligt Högsta domstolens arbetsordning skall arbetet på varje avdelning pågå , och någon avdelning skall alltid kunna samlas för tjänstgöring. Ledamöterna har därutöver rätt till ledighet i samband med bl.a. jul- och påskuppehåll. För lagrådets ledamöter innebär förslaget knappast någon ändring i sak. Den sammanlagda ledigheten kommer i allt väsentligt att motsvara den ledighet som ledamöterna nu har rätt till. Regeringen räknar även med att större delen av semestern liksom tidigare kommer att tas ut . Däremot är det troligt att förslaget kommer att leda till att Lagrådet planerar sin verksamhet på ett annorlunda sätt, eftersom avdelningsarbetet skall pågå . Lagrådets ledamöter måste också ha beredskap för att ärenden av brådskande natur kan uppkomma även . För en ledamot som börjat sin tjänstgöring under en pågående lagrådsperiod eller annars tjänstgjort under endast en del av denna bör semestern fortfarande kunna bestämmas av Lagrådets ledamöter. 5.10Möjligheter för justitieråd och regeringsråd att tjänstgöra i domstol under pågående lagrådsperiod Regeringens bedömning: Justitieråd och regeringsråd i Lagrådet bör även fortsättningsvis ha möjlighet att tjänstgöra i den domstol de tillhör om arbetet i Lagrådet medger detta. Regeringen bör liksom tidigare ha möjlighet att meddela Lagrådet att det inte har några ärenden att vänta . Regeringens förslag: Regeringen får bemyndiga chefen för att lämna ett sådant meddelande. Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer med institutionen har kommenterat frågan och ifrågasätter om det är en lyckad ordning att Lagrådets ledamöter kan utöva sitt domareämbete. Man vill här särskilt peka på att det är viktigt att skilja den verkställande makten från den dömande på ett så klart och synligt sätt som möjligt. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Av 16 § första stycket lagrådslagen framgår att regeringen kan meddela Lagrådet att det inte har något ärende att vänta . I sådana fall skall justitieråd och regeringsråd som är i tjänst i Lagrådet tjänstgöra i den domstol som de tillhör, om inte ett brådskande ärende i Lagrådet ger anledning till annat. Enligt förarbetena tar bestämmelsen i 16 § sikte på det fallet att endast en lagrådsavdelning finns i tjänst (se prop. 1978/79:195 s 75). Enligt 16 § andra stycket lagrådslagen kan Lagrådets ledamöter även i andra fall tjänstgöra i sina respektive domstolar om det mer tillfälligt inte finns något arbete i Lagrådet. Bestämmelsen förutsätter att en sådan tjänstgöring kan ske utan problem för Lagrådets verksamhet. I praktiken kan möjligheten att återgå till domstolstjänstgöring enligt 16 § första stycket ytterst sällan tillämpas. Bestämmelsen förutsätter i princip att lagstiftningsarbetet ligger nere. Utredningen har inte funnit något exempel på att Lagrådet, när endast en avdelning varit i tjänst, fått ett sådant meddelande av regeringen (se SOU 2001:88 s. 92). Emellertid kan det inte uteslutas att sådana situationer skulle kunna uppstå. Regeringen anser därför, liksom utredningen, att möjligheten bör finnas kvar. Eftersom ett sådant meddelande närmast är av planeringskaraktär och inte ett beslut som kräver samtliga regeringsledamöters deltagande så anser regeringen, lika med utredningen att regeringen skall kunna bemyndiga chefen för att lämna ett sådant meddelande. Däremot har möjligheten att återgå till domstolen vid tillfällig minskning av arbetsbördan i Lagrådet i viss mån utnyttjats. Beslutet har då fattats av Lagrådets ledamöter. Emellertid kräver ett sådant beslut att Lagrådet har möjlighet att bedöma den förväntade arbetsbördan . lämnas regelbundet en s.k. lagrådslista från till Lagrådet. Listan innehåller uppgifter om bl.a. vilka remisser till Lagrådet som planeras, när de skall lämnas till Lagrådet och hur många dagar som beräknas gå åt till föredragningen där. I praktiken försenas ibland lagstiftningsarbetet av olika orsaker och det kan därför vara svårt för Lagrådet att utifrån listan planera sitt arbete. Utredningen har förespråkat att stoppdagar införs för lagrådsarbetet. Enligt regeringens uppfattning finns det flera andra tänkbara lösningar för att försöka åstadkomma en mera hållbar planering. Frågan bör dock lösas av internt och inte ge upphov till någon lagstiftning. , juridiska institutionen har ifrågasatt om det är lämpligt att Lagrådets ledamöter som de granskar lagförslag även utövar en dömande makt. I detta sammanhang bör det framhållas att Lagrådet är ett från regeringen fristående organ som fungerar som en slags permanent och kvalificerad remissinstans. Anknytningen till landets högsta domstolar är stark och har delvis historiska förklaringar. Lagrådet har ingen dömande eller beslutande funktion utan dess yttrande över lagförslag är endast rådgivande. Lagrådet kan alltså inte hindra att ett lagförslag läggs fram, även om förslaget har avstyrkts i samband med laggranskningen. Vidare kan Lagrådet inte påverka vilka lagförslag som remitteras för granskning. Regeringen kan inte se att det, med hänvisning till maktdelningsläran eller av andra orsaker, skulle vara olämpligt att låta lagrådsledamöterna återgå till sin tjänstgöring i domstolarna. Tvärtom är det, enligt regeringens uppfattning, önskvärt ur effektivitetssynpunkt att en ledamot som ingår i en lagrådsavdelning vid avbrott i avdelningens arbete kan tas i anspråk för tjänstgöring i Prop. 2002/03:45 domstolen. Regeringens bedömning: Lagrådets administrativa anknytning till en myndighet behöver inte lagregleras. Utredningens förslag: Lagrådets administrativa anknytning till en värdmyndighet skall framgå av lagen. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: har Lagrådet sina lokaler i anslutning till . Lagrådet har tillgång till en domstolssekreterare men saknar i övrigt hjälp med administrativa sysslor. har Lagrådet suttit i . Den domstol som har haft det administrativa ansvaret för Lagrådet har i sitt budgetanslag fått ersättning för kostnaderna för Lagrådet. Nuvarande ordning har visat sig fungera bra och frågan om Lagrådets placering är närmast administrativ. Regeringen anser därför att frågan inte behöver regleras i lag. I övrigt har utredningen diskuterat möjligheten för Lagrådets ledamöter att få hjälp av en revisionssekreterare och en regeringsrättssekreterare med bl.a. rättsutredningar. har ifrågasatt behovet av en sådan hjälp, eftersom de remisser som lämnas till Lagrådet skall vara ordentligt beredda och alla nödvändiga utredningar i princip skall vara gjorda innan de kommer till Lagrådet. Om det undantagsvis skulle uppstå behov av att komplettera underlaget i någon fråga så är det i första hand föredraganden som skall stå för denna. menar dock att det inte finns något som hindrar att frågan om sekreterarhjälp prövas i praktiken då denna fråga inte behöver lagregleras. Regeringen gör ingen annan bedömning. Vad slutligen gäller ersättningen till Lagrådets ledamöter så beslutar regeringen om ersättningen för de ledamöter som den förordnar. Justitieråden och regeringsråden får ersättning av sina respektive domstolar. I och med förslaget att de högsta domstolarna skall förordna även pensionerade ledamöter, så är det naturligt att domstolen även beslutar om ersättningen för dessa. Regeringens förslag: Den nya lagen skall träda i kraft . Utredningens förslag: Den nya lagen skall träda i kraft , vissa övergångsbestämmelser krävs. Remissinstanserna: Endast Regeringsrätten och Kammarrätten i Prop. har haft vissa synpunkter på utformningen av övergångsbestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att den nya lagen skall träda i kraft . Eftersom regeringen inte har föreslagit någon ändring när det gäller lagrådsperiodernas förläggning så behövs inte heller några övergångsbestämmelser. Sittande Lagråd sitter kvar och en ny lagrådsperiod inleds liksom tidigare . De nya bestämmelserna om Lagrådets sammansättning och förordnande av ledamöter bör dock kunna tillämpas redan före ikraftträdandet och alltså vara tillämpliga när ledamöterna utses till den nya lagrådsperioden. En utgångspunkt för förslagen är att Lagrådet också fortsättningsvis huvudsakligen skall bestå av justitieråd och regeringsråd. Ändringen i regeringsformen ger ökade möjligheter att anlita ledamöter som avgått med pension från de högsta domstolarna. Om flera ledamöter som inte är ordinarie justitieråd eller regeringsråd tjänstgör i Lagrådet än vad som varit fallet med tidigare reglering kan detta utgöra en kostnadsökning för staten. Å andra sidan leder förslaget till att domstolarna på ett effektivare sätt kan utnyttja sin arbetskapacitet, vilket måste vara kostnadsbesparande i viss mån. Regeringen bedömer att genomförande av de föreslagna ändringarna inte kommer att medföra annat än möjligen marginella kostnadsökningar. Eventuella merkostnader skall finansieras inom myndigheternas befintliga anslag. Förslaget till lag om Lagrådet De föreslagna ändringarna av Lagrådets sammansättning och tjänstgöring m.m. är av sådan omfattning att det framstår som lämpligt att ersätta den nuvarande lagen (1979:368) om Lagrådet med en ny lag. Paragrafen saknar motsvarighet i nuvarande lagrådslag. 8 kap. 18 § regeringsformen reglerar ramen för lagrådsgranskningen. Det är lämpligt att man i lagen gör en hänvisning till de grundläggande bestämmelserna i regeringsformen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.3 och 5.4, reglerar vilka som kan tjänstgöra i Lagrådet. I Lagrådet skall det förutom justitieråd och regeringsråd kunna ingå även ålderspensionerade sådana domare samt andra lagfarna jurister utan anknytning till de högsta domstolarna. I och med ändringen i 8 kap. 18 § regeringsformen öppnas en möjlighet att vid behov ersätta aktiva domare från de högsta domstolarna med före detta domare från dessa domstolar. Den som har varit ordinarie domare i eller Regeringsrätten och avgått med ålderspension skall kunna representera sin domstol i om det finns behov av detta. Av andra meningen framgår att fler än sammanlagt sex justitieråd och regeringsråd inte får tas i anspråk för tjänstgöring i Lagrådet. Det är färre än med nuvarande regler, men målsättningen bör vara att en lagrådsavdelning i normalfallet består av minst en aktiv ledamot från var och en av domstolarna. Liksom tidigare regleras inte fördelningen mellan antalet justitieråd och regeringsråd. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.4, anger att Lagrådet liksom tidigare skall kunna bestå av högst fyra avdelningar (jfr 1 § första stycket nuvarande lagrådslag). Avdelningarna är likställda (jfr 17 §). Bestämmelsen utgår ifrån att det alltid skall finnas minst en avdelning i Lagrådet. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.2, överensstämmer i princip med 3 § första stycket nuvarande lagrådslag. Bestämmelsen om regeringens rätt att besluta om antalet ledamöter har dock flyttats och återfinns nu i 8 §. Särskilda skäl för att låta en avdelning bestå av fyra ledamöter kan vara att ett visst ärende är så omfattande eller komplicerat att det framstår som lämpligt att låta ytterligare en ledamot delta i granskningen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.3, överensstämmer i stort med 3 § andra stycket nuvarande lagrådslag. I likhet med vad som gäller skall båda de högsta domstolarna vara representerade på varje tjänstgörande lagrådsavdelning. I och med ändringen i 8 kap. 18 § regeringsformen likställs i princip de pensionerade ledamöterna från de högsta domstolarna med aktiva ledamöter när det gäller tjänstgöringen i Lagrådet. Även en pensionerad ledamot från någon av de båda domstolarna skall kunna representera sin domstol i och skall också kunna vara den ende representanten för sin domstol. Minst en ledamot skall dock vara aktiv domare. Utöver aktiva och pensionerade domstolsledamöter skall det fortfarande finnas möjlighet för utomstående personer utan bakgrund i någon av de högsta domstolarna att tjänstgöra i Lagrådet. De personer som kan komma i fråga för sådan tjänstgöring är främst domare från andra domstolar än och Regeringsrätten, f.d. justitiekansler, f.d. justitieombudsmän, f.d. riksåklagare, advokater och Prop. 2002/03:45 rättsvetenskapsmän. Paragrafen överensstämmer i stort med 7 § första stycket andra meningen och andra stycket nuvarande lagrådslag. Vissa redaktionella och språkliga ändringar har dock gjorts. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.6, motsvarar delvis nuvarande 1 § andra stycket i lagrådslagen. Liksom tidigare är det regeringen som, med hänsyn till Lagrådets arbetsbörda, beslutar om antalet avdelningar och under vilka perioder som de skall tjänstgöra. Andra stycket är nytt och saknar motsvarighet i den nuvarande lagrådslagen. Regeringen ges här en möjlighet att under en pågående lagrådsperiod överlåta till justitieministern att fatta beslut om ändringar i antalet avdelningar om det behövs på grund av ändrad arbetsbörda i Lagrådet. En sådan befogenhet innefattar naturligtvis inte bara en rätt att inrätta en ny avdelning utan också en rätt att vid behov dra in en avdelning. I praktiken kommer regeringen troligen i sitt beslut, i början av varje lagrådsperiod, att göra en grov uppskattning av hur många avdelningar som behövs . I beslutet kan då också justitieministern bemyndigas att vid behov ändra antalet avdelningar , t.ex. vid arbetstoppar eller tillfällig arbetsnedgång, besluta om en fjärde ledamot, förordna utomstående ledamöter till Lagrådet enligt 9 § andra stycket eller lämna sådant meddelande som avses i 24 §. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.5 och 5.6. Första stycket överensstämmer i stort med nuvarande 4 §. Regeringen skall vid beslutsfattandet inte göra någon skillnad mellan aktiva och pensionerade domstolsledamöter. Det är domstolarna som skall avgöra om en aktiv eller en pensionerad ledamot skall tjänstgöra i Lagrådet. Regeringens skyldighet att samråda med de högsta domstolarna tas in i lagen. Andra meningen överensstämmer med nuvarande reglering (3 § lagrådslagen). Andra stycket är nytt och innehåller bestämmelser om att regeringen kan bemyndiga justitieministern att fatta beslut i dessa frågor. Regeringen kommer troligen ta in dessa bemyndiganden i det beslut som regeringen har att fatta vid början av varje lagrådsperiod (se ovan under 7 §). Tredje stycket överensstämmer i stort med 5 § nuvarande lagrådslag. Nytt är att och Regeringsrätten även skall kunna utse de pensionerade justitieråden och regeringsråden till lagrådstjänstgöring. De pensionerade ledamöterna skall utses endast om det finns behov av detta. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.5, motsvaras i huvudsak av 5 § andra stycket.