prop · GQ0396d2 · 2003-03-18 00:00:00 — Det leder bl.a. till att kundfordringar, som definitivt inte är kapitaltillgångar och knappast heller lagertillgångar (jfr 2 kap. 31 § och 25 kap. 3 §), helt hamnar utanför regleringen i kapitlet. Regleringen bör justeras i detta hänseende. Justeringen bör ske på ett sådant sätt att den skattskyldige i förekommande fall inte betas möjligheten att vid den löpande beskattningen få substansminskningsavdrag och skogsavdrag enligt reglerna i 20 och 21 kap. Även om byggnader och markanläggningar i och för sig normalt skall hänföras till kapitaltillgångar får det anses klart att rätten till värdeminskningsavdrag vid den löpande beskattningen regleras exklusivt av 7 §. Det är inte lika klart vad som skall gälla när en fastighet med byggnader och markanläggningar säljs. Något särskilt omkostnadsbelopp beräknas inte för en fastighets olika delar (byggnader, markanläggningar, mark). Vid föredragningen har dock bekräftats att 8 § i detta hänseende skall omfatta endast sådana delar av en fastighet som inte omfattas av 7 §, dvs. i praktiken mark. Beräkningen av omkostnadsbeloppet vid en framtida försäljning av fastigheten får således grundas på såväl 7 § som 8 §. Detta bör framgå tydligare. Vad gäller reduceringen i 8 § för värdeminskningsavdrag m.m. eller liknande avdrag som kan ha gjorts i räkenskaper hos den skattskyldige (reduceringsregeln) erinrar Lagrådet om att avdrag inte är en redovisningsterm. Vad som avses torde närmast vara i räkenskaperna gjorda nedskrivningar av fastigheter och andelar på grund av inträffad värdenedgång. Det lämpliga i att premiera företag som underlåtit att göra befogade nedskrivningar kan ifrågasättas. Därtill kommer att tillgången enligt en särskild bestämmelse inte får tas upp till högre värde än marknadsvärdet vid beskattningsinträdet. Lagrådet förordar att reduceringsregeln utgår. I lagrådsremissen har inte berörts frågan om på vad sätt värdena på tillgångar (och förpliktelser) vid beskattningsinträdet skall bestämmas (jfr i fråga om beslut avseende underskott i förvärvskälla RÅ 1999 ref. 59 med hänvisning till bl.a. prop. 1989/90:110 del 1 s. 546). Lagrådet har utgått från att det inte skall fattas något särskilt taxeringsbeslut av fastställelsekaraktär rörande dessa värden. 22 kap. 10 § Det föreslagna tredje stycket, som är nytt i förhållande till utredningsförslaget, innebär att en säljare som gör en skattefri kapitalvinst på näringsbetingade andelar inte skall beskattas (uttagsbeskattas). Situationen är då den att säljaren av någon anledning tar ut ett lägre pris än marknadsvärdet eller överlåter andelarna utan vederlag. Uttagsbeskattning innebär att försäljningspriset fingeras ha varit marknadsvärdet. Skattefriheten för kapitalvinster gör att det inte blir någon beskattning oavsett hur ersättningen bestäms. Bestämmelsen är ägnad att förvirra och bör utgå. Den nuvarande ordningen i 24 kap. är att utdelning på svenska näringsbetingade andelar och utländska andelar behandlas var för sig (15-19 §§ och 20-22 §§). Denna uppdelning är mera överskådlig än den ordning som föreslås, inte minst på grund av de komplicerade bestämmelserna om utdelning från utländska juridiska personer, vilka successivt har påbyggts. Vid föredragningen har uppgetts att reglerna kommer att omarbetas när CFC-regler införs. Det är emellertid inte tillfredsställande ens som ett provisorium att ha en sådan dubbelreglering som verkar bli följden av de föreslagna reglerna. Utdelning på utländska näringsbetingade andelar (jfr 13 § tredje stycket) synes under samma förutsättningar bli skattefri såväl enligt 17 § som enligt 24 §. 12 och 23 §§ I 12 § första stycket, där bara en hänvisning föreslås ändrad, anges vilka former av utdelning från en kooperativ förening som inte skall omfattas av kapitlets följande paragrafer. Enligt 23 § (nuvarande 19 §) skall mottagaren inte kunna få skattefrihet för visst slag av utdelning från en kooperativ förening även om gängse krav för skattefrihet är uppfyllda (det är för övrigt, trots vad rubriken till paragrafen indikerar, inte bara fråga om utdelning på förlagsinsatser). Bestämmelserna i 23 § bör, såvitt Lagrådet förstår, kunna föras över till 12 §. Därmed skulle 23 § kunna utgå. 13, 14 och 16 §§ De tre punkterna i 13 § första stycket har formulerats på ett sådant sätt att någon dubbelreglering inte skall kunna förekomma. En prövning mot en senare punkt aktualiseras bara om andelen inte har bedömts som näringsbetingad redan med tillämpning av en tidigare punkt. Lagrådet finner det för sin del vara mera ändamålsenligt att, på samma sätt som i nuvarande 16 §, godta en viss dubbelreglering. Med den i remissen föreslagna ordningen kan det göras gällande att en domstol inte kan åberopa den tredje punkten utan att först ha prövat om andelen är marknadsnoterad enligt den första punkten och, om så befinns vara fallet, huruvida villkoret om röstetal i andra punkten är uppfyllt. Detta är inte en lämplig ordning. I 13 § första stycket 3 ställs beviskravet att det [skall] göras sannolikt att innehavet av andelen är på visst sätt betingat. Regeln synes bygga på att det skall ankomma på företaget att åberopa omständigheter för att uppnå ett för företaget gynnsamt skatteutfall. Emellertid kan det också vara till nackdel för företaget att få andelen klassificerad som näringsbetingad eftersom avdrag för kapitalförluster i allmänhet inte får göras på sådana andelar. Lagrådet anser det inte påkallat att ställa upp något särskilt beviskrav i detta hänseende. I 14 § hänvisas, såvitt gäller begreppet företag, till 13 § som i sin tur innehåller en hänvisning tillbaka till 14 §. Förutom att sådana interdependenta definitioner allmänt sett bör undvikas blir det också oklart om ordet företag i 14 § kan, förutom ägarföretaget, avse också det ägda företaget. Lagrådet antar att detta inte har varit avsikten. Under alla omständigheter bör de båda paragraferna omformuleras. I 16 § definieras kapitalplaceringsandel. Något egentligt behov av en sådan definition torde inte finnas. Det viktiga som kan regleras i 13 § är att en andel som blivit onoterad inför en upplösning inte alltid skall godtas som näringsbetingad. Utgår begreppet kapitalplaceringsandel får en justering göras i bl.a. 2 kap. 1 §. Enligt 18 § knyts innehavstiden till den tid under vilken andelsinnehavaren kunnat göra gällande sin rätt i företaget. Såvitt framgår av remissen (s. 69) avses fall där andelen inte förvärvas eller avyttras genom avtal och där förvärvaren inte får rådigheten över andelen eller förlorar rådigheten innan avyttring sker. Vad som närmare ligger i begreppen utöva sin rätt eller rådighet förklaras inte. Enligt 19 § skall, om avtal förekommer, innehavstiden bestämmas utifrån dagen/dagarna för avtalet/avtalen. Har särskild tillträdesdag/frånträdesdag angetts skall denna gälla. Grundas förvärvet/avyttringen inte på avtal gäller första meningen, dvs. innehavstiden räknas från tillträdesdagen till frånträdesdagen. Lagrådet konstaterar att det är oklart vad den närmare innebörden av bestämmelserna är och hur de förhåller sig till varandra. På det material som föreligger förordar Lagrådet att kravet i 18 § på att innehavaren kunnat göra gällande sin rätt i företaget utgår. Vidare bör 19 § formuleras så att tillträde eller frånträde skall anses ha skett annan dag än avtalsdagen om detta följer av avtalet. Är de tidsmässiga villkoren i 18 § inte uppfyllda redan vid utdelningstillfället kan utdelningen ändå vara skattefri om villkoren uppfylls . Enligt Lagrådets mening är det bättre att först i en paragraf ange att utdelningen, om övriga förutsättningar är uppfyllda, är skattefri och i en senare paragraf ange förutsättningarna för att i efterhand verkställa en beskattning. 25 och 25 a kap. I remissen föreslås att bestämmelser om kapitalvinster och kapitalförluster på näringsbetingade andelar skall tas in i ett nytt kapitel (25 a kap.). Kapitlet omfattar enligt förslaget 32 paragrafer. Lagrådet har förståelse för att den omfattande reglering som ansetts behövlig inte har tagits in i 25 kap. som generellt behandlar kapitalvinster och kapitalförluster i näringsverksamhet. Lagrådet motsätter sig alltså inte att ett nytt kapitel införs. De bestämmelser i 25 a kap. som handlar om fåmansföretag och fastigheter (26 §) samt kapitalförluster på fastigheter (32 §) kan emellertid enligt Lagrådets mening lämpligen föras över till 25 kap. bestämmelser föranleds i och för sig av de föreslagna reglerna om kapitalvinster och kapitalförluster på näringsbetingade andelar m.m., men det är svårt att se detta samband. Genom att flytta två paragrafer till 25 kap. och slopa åtskilliga andra paragrafer i 25 a kap. som inte ter sig nödvändiga går det att rejält begränsa omfattningen av det nya kapitlet. 25 kap. 1 och 6 §§ Om Lagrådets förslag i anslutning till 24 kap. 16 § att inte använda begreppet kapitalplaceringsandel godtas, bör konsekvensändringar göras här (såvitt gäller aktiehärledda kapitalplaceringsdelägarrätter, se kom- mentaren till 25 a kap. 5 §). Definitionen av det avyttrade företaget i 2 § är förledande i den meningen att den ger intryck av att hela företaget avyttras när i själva verket avyttringen kan avse enstaka delägarrätter. behövs knappast utan den avsedda innebörden kan utan olägenheter skrivas ut på de ställen där en reglering behövs. Inte heller definitionen av ursprungsaktierna i 3 § synes nödvändig. Slopas definitionen av kapitalplaceringsaktier i 24 kap. 16 § bör också definitionen av aktiehärledd kapitalplaceringsdelägarrätt i 5 § utgå. Aktier, teckningsrätter och delrätter är alla delägarrätter enligt 48 kap. 2 § första stycket. Enligt andra stycket av samma paragraf skall bestämmelserna om delägarrätter tillämpas på vissa andra tillgångar. strikt mening är alltså dessa andra tillgångar inte delägarrätter. En aktiehärledd delägarrätt i form av option avseende rätt för innehavaren att avyttra aktier (inlösenrätt eller säljrätt) är enligt ordalagen hänförlig till andra stycket tredje strecksatsen ( option vars underliggande tillgångar består av aktier ) i 48 kap. 2 §. Alternativet är att den skulle kunna hänföras till första stycket med stöd av sista strecksatsen där. Oavsett hur det därmed förhåller sig torde det vara bäst att komplettera 48 kap. 2 § första stycket med en bestämmelse som tar sikte på inlösen- och säljrätter. Språkligt är det enligt Lagrådets mening bättre att beteckna en i 4 § avsedd näringsbetingad delägarrätt som aktiebaserad än som aktie- Paragrafen ställer stora krav på läsaren. Vad som framför allt är besvärande är att bestämmelserna placerats så tidigt i kapitlet, långt ifrån de materiella regler i 2729 och 32 §§ som de är avsedda att precisera. Det finns en risk för att den som läser dessa materiella regler glömmer bort eller inte observerar att tillämpningsområdet och det närmare innehållet av reglerna modifieras av den här kommenterade paragrafen. Innehållet i paragrafen bör därför, i förenklad form, placeras i anslutning till reglerna i 2729 och 32 §§. Av skäl som anförts i anslutning till 24 kap. 1822 §§ förordar Lagrådet att förutsättningen att företaget kunnat göra gällande sin rätt utgår. Innehållsmässigt svarar den aktuella paragrafen till stor del mot 24 kap. 18 och 19 §§ (kravet innehav skall dock vara uppfyllt redan vid avyttringen). Även här bör anges att tillträde eller frånträde skall anses ha skett annan dag än avtalsdagen om detta följer av avtalet. Med de föreslagna paragraferna införs regler om skalbolagsbeskattning också i bolagssektorn. Bestämmelserna ansluter nära, men inte helt, till de regler som infördes i 49 a kap. efter förslag i prop. 2001/02:165. Dessa regler tog sikte på fysiska personers avyttringar av andelar i skalbolag. I lagrådsremissen kommenteras de nu föreslagna bestämmelserna förhållandevis utförligt i anslutning till motsvarande kommentarer i det tidigare lagstiftningsärendet. I stora delar är det fråga om samma motivtexter, men avvikelser och ytterligare motivtext förekommer inte bara när lagtexten skiljer sig åt. Även om sådan ny motivtext inte skall påverka tillämpningen av de redan antagna reglerna bör problemet uppmärksammas i den fortsatta beredningen. Till bilden hör emellertid att det vid föredragningen upplysts att vissa konsekvensändringar i den redan antagna lagstiftningen för fysiska personer kommer att föreslås. Det bör i det sammanhanget finnas förutsättningar för att se till att det inte uppkommer några oklarheter i berörda hänseenden. Mot bakgrund av vad nu sagts om det förestående förslaget till ändringar i reglerna för fysiska personer finns det inte anledning att sträva efter att fullt ut anpassa de nu föreslagna bestämmelserna till de redan antagna. Så har inte heller gjorts i förslaget. Att andelar i marknadsnoterade företag inte omfattas tas t.ex. nu upp som ett undantagsfall då skalbolagsbeskattning inte skall ske (21 §) och inte som en bestämmelse som definierar lagstiftningens tillämpningsområde (49 a kap. 3 §). I 16 § första stycket anges vissa tillgångar som inte skall räknas som likvida tillgångar. I andra stycket sägs att första stycket skall tillämpas på motsvarigheter till sådana tillgångar som innehas av vissa utländska juridiska personer. Beskrivningen av tillgångar i första stycket 1 och 2 är generell och inte beroende av att det berörda företaget är svenskt. En omformulering krävs därför. I 18 § beskrivs hur det s.k. jämförelsebeloppet skall räknas fram. Lagrådet har uppfattat det så att jämförelsebeloppet skall svara mot det totala värdet på skalbolaget, schablonmässigt beräknat med utgångspunkt i ersättningen för de andelar/aktiebaserade delägarrätter som har avyttrats. Det synes emellertid inte som om den i paragrafen anvisade metoden leder rätt. Avgörande torde vara hur man uppfattar uttrycket aktiehärledda delägarrätter. Eftersom delägarrätter i form av säljoptioner m.m. skall anses som aktiehärledda (aktiebaserade) endast om de erhållits på grundval av aktier som innehafts av företaget och inte om de förvärvats av annan synes aktiehärledda delägarrätter ofta inte omfatta samtliga alla andra delägarrätter [än andelar] som getts ut av och hänför sig till det avyttrade företaget (jfr 49 a kap. 4 § andra stycket). Frågan bör övervägas närmare. Enligt remissen skall bestämmelserna i 2325 §§ tillämpas bara på den skattskyldiges begäran. Det är rimligt att begäran skall krävas för undantag på grund av särskilda skäl. Detta kan anges i 24 §. Däremot finns det knappast tillräcklig anledning att kräva en begäran av den skattskyldige för tillämpning av bestämmelserna om minoritetsavyttringar i 23 § och än mindre om skalbolagsdeklaration i 25 §. Mot denna bakgrund bör regeln i 20 § kunna utgå. I paragrafen finns särskilda bestämmelser som tar sikte på fall då en delägare i ett företag eller någon annan i en viss personkrets använt en fastighet eller en lägenhet knuten till ett privatbostadsföretag som bostad. Av motiven framgår att bestämmelserna i paragrafen är avsedda att kunna tillämpas även om avyttringen sker med förlust. Enligt vad som framkommit vid föredragningen skall vidare avyttringen avse näringsbetingade delägarrätter och ske under sådana förhållanden att en vinst vid avyttringen är skattefri. Dessa preciseringar följer knappast av 1 och 2 §§ och inte heller av den aktuella paragrafen. Det kan vidare konstateras att bestämmelserna är långtgående. Även avyttring av enstaka delägarrätter kan utlösa beskattning av värdestegringen på fåmansföretagets fastighet. Detta även om det företag som äger det företag där fastigheten finns har ett relativt begränsat inflytande i det senare företaget (med ett röstetal om kanske ). Det finns enligt Lagrådets mening skäl att överväga om bestämmelserna fått en lämplig utformning. Andra stycket, som gäller det fallet att delägarrätten avyttras med förlust av ett svenskt handelsbolag eller en utländsk juridisk person vars inkomster enligt 6 kap. 14 § beskattas hos delägaren, skall läsas ihop med 8 §. Av 8 § andra meningen följer att bestämmelserna i bl.a. 27 § gäller för t.ex. ett aktiebolag som är delägare i ett handelsbolag som avyttrar delägarrätten. Frågan är vad detta egentligen betyder. Nära till hands ligger enligt Lagrådets mening att tolka regeln så att aktiebolaget alltid går miste om avdraget för sin del av handelsbolagets kapitalförlust, dvs. oavsett storleken av aktiebolagets ägarandel i handelsbolaget och eventuell anknytning mellan aktiebolagets rörelse och det företag som den av handelsbolaget avyttrade delägarrätten hänför sig till. Vid föredragningen har emellertid uppgetts att regeln inte är avsedd att tolkas på det sättet utan att frågan om avdragsrätt eller avdragsförbud skall knytas till aktiebolagets förhållanden. Detta kan inte anses framgå av den föreslagna bestämmelsen. Punkt 4 är föranledd av remissynpunkter från . Vid föredragningen har uppgetts att bestämmelsen skall kunna tillämpas också då den underliggande tillgången avyttrats vid bedömningstillfället. Lagrådet, som på föreliggande knappa underlag inte kan bedöma om det finns behov av att kunna tillämpa regeln även i det fallet, konstaterar att en sådan tillämpning i vart fall svårligen ryms inom den föreslagna lagtexten. 30 och 31 §§ Av texten i slutet av 30 § första stycket framgår att regleringen gäller såvitt avser beräkningen av den fysiska personens andel av handelsbolagets resultat. De tillgångar det här är fråga om är kapitaltillgångar. Handelsbolagets och därmed delägarens skattemässiga resultat påverkas därför först när tillgången avyttras. Lagrådet anser att det är bäst att i lagtexten inte anknyta till handelsbolagets resultat utan i stället där reglera hur anskaffningsutgiften för tillgången skall bestämmas. Därmed blir det tydligare att en tillämpning av bestämmelserna i 30 § aktualiseras bara om handelsbolaget avyttrat tillgången under beskattningsåret. En förutsättning för att 30 § skall vara tillämplig är att tillgången har gått ner i värde handelsbolaget har innehaft denna. Det fall som nämns i motiven är att tillgången i fråga redan har sjunkit i värde när den fysiska personen förvärvar andelen i handelsbolaget (s. 120). En värdenedgång skall tydligen föreligga om handelsbolaget har förvärvat tillgången för ett högre pris än det marknadspris som gäller när andelsförvärvet sker. Har man klart för sig att det är dessa två mättidpunkter som gäller behövs knappast några särskilda hjälpregler för hur värdenedgången (värdeutvecklingen) på tillgången skall bestämmas. Emellertid finns särskilda hjälpregler i 31 §. Mättidpunkterna är här andra än de som angavs. Den första är tidpunkten för andelsförvärvet och den andra tidpunkten för andelsavyttringen (eller tidpunkten för avyttringen av tillgången om den tidpunkten ligger tidigare i tiden). Lagrådet kan inte finna annat än att regleringen i 31 §, om syftet enligt motiven skall uppnås, bör ta sikte enbart på värdenedgång enligt 29 §. Om 31 § skall avse bara värdenedgång enligt 29 §, bör lämpligen 30 och 31 §§ byta plats. Med beaktande av detta och av vad sagts kan paragraferna förslagsvis utformas så här: När en värdenedgång på en tillgång som avses i 29 § beräknas skall som anskaffningsutgift för en tillgång som har förvärvats före företagets andelsförvärv anses marknadsvärdet för andelsförvärvet. Vidare skall sådan tillgång som innehas när andelen avyttras värderas till marknadsvärdet för avyttringen. I övrigt tillämpas bestämmelserna i 44 och 48 kap. med undantag för 48 kap. 15 §. Om en fysisk person eller ett svenskt handelsbolag, i vilket en fysisk person direkt eller indirekt genom ett eller flera andra svenska handelsbolag är delägare, förvärvar en andel i ett svenskt handelsbolag från ett sådant företag som avses i 7 §, gäller särskilda regler för beräkningen av kapitalvinst och kapitalförlust på tillgångar som handelsbolaget innehar direkt eller indirekt genom ett eller flera andra svenska handelsbolag. De särskilda reglerna gäller bara om tillgången är en sådan tillgång som avses i 28 § eller en andel eller aktiebaserad delägarrätt som skulle ha varit näringsbetingad om handelsbolaget hade varit ett aktiebolag som inte är investmentföretag. Vidare skall tillgångens marknadsvärde vid tidpunkten för andelsförvärvet understiga handelsbolagets anskaffnings- De särskilda reglerna tillämpas också om förvärvet sker från ett svenskt handelsbolag i vilket ett sådant företag som avses i 7 §, direkt eller indirekt genom ett eller flera andra svenska handelsbolag, innehar Vad som sagts om svenska handelsbolag och andelar i sådana gäller på motsvarande sätt i fråga om utländska juridiska personer vars inkomster enligt 6 kap. 14 § beskattas hos delägaren och andelar i sådana utländska I förarbetena utvecklas vad som vid tillämpningen av andra stycket skall anses som betydande. Procenttalet 30 nämns (remissen s. 122). tilläggs att procenttalet kan vara lägre i fråga om större objekt, dock inte lägre än 20. Vidare sägs (s. 155) att bedömningen normalt kan begränsas Tolkningen av kvantifierande uttryck (jfr prop. 1999/2000:2 del 1 s. 502 ff.) försvåras om man låter uttryck som skall beskriva en relation (en andel) få en annan, absolut betydelse. En tillämpning i linje med vad som förordas i motiven, där större objekt får en mer gynnsam behandling, bör enligt Lagrådets mening ha bättre stöd i lagtexten. Detsamma gäller den i motiven förordade tiden för bedömning av 39 kap. 14 § Investmentföretag ägnar sig åt förvaltande verksamhet och har regelmässigt ingen rörelse. Med Lagrådets förslag att inte ha någon särreglering för förvaltningsföretag (se Lagrådets kommentar till 2 kap. 4 a §) kan den nya meningen i första stycket ges följande lydelse: I underlaget för investmentföretag skall inte heller inräknas andelar och aktiebaserade delägarrätter om en kapitalvinst vid avyttring av andelen eller den aktiebaserade delägarrätten vid beskattningsårets ingång inte skulle ha tagits upp enligt 25 a kap. 9 § för det fall att investmentföretaget i stället hade varit ett sådant företag som avses i 24 kap. 14 §. 48 kap. 7 § Syftet med de föreslagna bestämmelserna är att säkerställa att delägarrätter som inte är föremål för kapitalvinstbeskattning hålls utanför Språkligt är det inte tillfredsställande att, som föreslagits, uttrycka detta så att andelar/aktiebaserade delägarrätter inte skall anses vara av samma slag och sort som övriga ande- lar/aktiebaserade delägarrätter som är av samma slag och sort. Uppskov skall som fallet är när beskattning skall ske enligt skalbolags- eller återköpsreglerna kunna beviljas också i de fall då kapitalvinsten definieras som ersättningen vid avyttringen. Enligt en huvudregel skall ett villkor för uppskov vara att det köpande företaget eller ett koncernföretag till detta behåller andelen av efter Om andelen överlåts skall, för det beskatt- ningsår då överlåtelsen sker, kapitalvinsten som uppskovet avser tas upp som intäkt. Bestämmelserna innebär att ett en gång fastställt uppskovsbelopp under vissa förutsättningar skall beskattas vid ett visst senare tillfälle. Med denna utgångspunkt bör de placeras under rubriken av uppskovsbeloppet, lämpligen efter föreslagna 19 a § och under en egen Förslagsvis kan den nya paragrafen ges följande lydelse: Om uppskovsbelopp avser kapitalvinst som beräknats enligt 25 a kap. 13 §, skall beloppet tas upp som intäkt det beskattningsår då andelen inte längre innehas av det köpande företaget eller av ett företag som ingår i samma koncern som det köpande företaget. Bestämmelserna i första stycket skall inte tillämpas om särskilda skäl talar emot detta eller om förflutit från avyttringen. Innebörden av regleringen är att uppskovsbeloppet inte skall tas upp till beskattning om den mottagna andelen är näringsbetingad och de tidsmässiga förutsättningarna föreligger för att en kapitalvinst på andelen skall vara skattefri. I utredningsförslaget föreslogs att det i lagtexten skulle anges att bestämmelserna inte skulle tillämpas om den uppskovsgrundande avyttringen avsett andelar som var lagertillgångar.