prop · GR0325 · 2003-10-30 00:00:00 — Artiklarna 710 innehåller vissa bestämmelser om förhållandet mellan rättsakter som antagits av institutionerna och övergångsbestämmelserna i anslutningsakten. Anslutningsaktens andra del (artiklarna ) rör anpassningar av de institutionella bestämmelserna i fördragen. Här finns bl.a. bestämmelser om det antal företrädare i som de nya medlems- staterna har rätt att utse, hur rösterna skall vägas i rådet då beslut skall fattas med kvalificerad majoritet, antalet domare i och förstainstansrätten, fördelningen av platser mellan medlemsländerna i ett antal kommittéer samt bestämmelser rörande den . Den tredje delen av anslutningsakten (artiklarna ) upptar hänvisningar till de mycket omfattande bilagorna IIIV som redovisar samtliga de rättsakter vilka behövt anpassas tekniskt för att möjliggöra de nya medlemsstaternas tillträde. I den fjärde delen av anslutningsakten (artiklarna ) återfinns de tillfälliga bestämmelser som blivit resultatet av förhandlingarna i en särskild konferens mellan gemenskapen och kandidatländerna. De tillfälliga bestämmelserna upptar två avdelningar, Avdelning I, Övergångsbestämmelser och Avdelning II, Andra bestämmelser. Avdelning I hänvisar bl.a. till ett antal bilagor som närmare beskriver de övergångslösningar som överenskommits. Under avdelning II återfinns bl.a. den s.k. allmänna skyddsklausulen (artikel 37). Enligt denna får en ny medlemsstat, om det skulle uppstå svårigheter som är allvarliga och kan bli bestående inom någon ekonomisk sektor eller som allvarligt kan försämra ekonomin inom ett visst geografiskt område, ansöka om bemyndigande att vidta skyddsåtgärder för att rätta till situationen och anpassa sektorn i fråga till ekonomin på den gemensamma marknaden. Under samma förutsättningar får var och en av de nuvarande medlemsstaterna ansöka om bemyndigande att vidta skyddsåtgärder som kan avse någon eller några av de nya medlemsstaterna. Efter en begäran av den berörda staten skall kommissionen snabbehandla frågan, besluta om de skyddsåtgärder som den finner nödvändiga och ange under vilka förutsättningar och hur de skall genomföras. Den femte delen av anslutningsakten (artiklarna 4362) innehåller genomförandebestämmelser och omfattar tre avdelningar. Avdelning I rör upprättande av institutioner och organ och anger bl.a. att skall besluta de ändringar i sin arbetsordning som behövs på grund av anslutningen, att varje stat som ansluter sig skall ha rätt att ha en av sina medborgare som ledamot i kommissionen, att tio domare i och förstinstansrätten skall utses samt att revisionsrätten skall utvidgas med ytterligare tio ledamöter. handlar om tillämpningen av institutionernas rättsakter och innehåller Prop. 2003/04:25 bl.a. en bestämmelse som anger att efter anslutningen skall direktiv och beslut enligt artikel 249 i EG-fördraget anses vara riktade till de nya medlemsstaterna, i den utsträckning dessa direktiv och beslut är riktade till alla nuvarande medlemsstater. Avdelning III innehåller slutbestämmelser som bl.a. anger att till de nya medlemsstaterna skall överlämna en bestyrkt kopia av de gällande fördragen. 6 tillträde till anslutningsfördraget 6.1Varför bör tillträda det nya fördraget Regeringens förslag: godkänner anslutningsfördraget samt slutakten till detta fördrag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot att ratificerar anslutningsfördraget. Bland remissinstanserna märks , Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, , , , , , , , , , , , , och , , , , , , , , , , i (LO), , , Fiskares Skälen för regeringens förslag: Att återknyta banden mellan de europeiska staterna måste anses vara en av de mest centrala uppgifterna i Det gemensamma målet inom unionen, att säkra freden och säkerheten i och att skapa garantier för fortsatt demokrati i de europeiska staterna, har skapat en stark vilja i stater, som ännu inte deltar i samarbetet, att ansluta sig till den politiska, ekonomiska och kulturella gemenskap som svetsar samman medlemsstaterna i unionen. Ända sedan blev medlem i EU har regeringen varit pådrivande i utvidgningsprocessen. förespråkade tidigt att alla länder som uppfyllt de politiska kriterierna skulle få möjlighet att inleda Förhandlingarna skulle sedan föras enligt den s.k. differentieringsprincipen som innebär att varje land bedöms på basis av sina egna framsteg och att länderna därför kan gå fram i olika takt. antagande innebar ett grundläggande framsteg för de av starkt prioriterade strävandena att genomföra en utvidgning av EU. Genom fördraget genomfördes de institutionella förändringar som var nödvändiga för att EU-samarbetet skulle fungera i Prop. 2003/04:25 en utvidgad union. Utvidgningsförhandlingarna hade högsta prioritet under det svenska ordförandeskapet . Ett genombrott i förhandlingarna uppnåddes genom att de första uppgörelserna mellan EU och olika länder kunde träffas på flera politiskt svåra områden såsom t.ex. miljön, arbetskraftens fria rörlighet och förvärv av jordbruksmark. kunde i bekräfta att tidtabellen för förhandlingarna förverkligats och i vissa fall överträffats under vårt ordförandeskap. En historisk cirkel kunde slutas i och med Europeiska rådets möte i . Knappt efter det att kriterierna för EU-medlemskap presenterades i kunde de nuvarande medlemsländerna och tio kandidatländer avsluta förhandlingarna om anslutning till unionen. Det innebar en stor framgång att efter ett mångårigt och omfattande arbete kunna hälsa tio nya medlemmar välkomna till unionen. Det ankommer på att godkänna det nya fördraget. Enligt regeringens uppfattning finns, som framgår av det ovan anförda, goda skäl för att bör tillträda fördraget. Det kan i detta sammanhang också tilläggas att det genom hela utvidgningsprocessen funnits en bred politisk enighet om en positiv inställning till en utvidgad union. Remissinstanserna har också tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot att ratificerar fördraget. De har dessutom i sina yttranden i många fall pekat på de fördelar, både för och för som helhet, som utvidgningen innebär. Regeringen föreslår därför att godkänner anslutningsfördraget samt slutakten till detta fördrag. Ett tillträde till anslutningsfördraget föranleder en ändring i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen. Lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen Regeringens förslag: Anslutningsfördraget införs i förteckningen över de grundläggande fördragen m.m. i anslutningslagen. Fördraget om upprättande av Europeiska kol- och stålgemenskapen tas bort från ovan nämnda förteckning eftersom fördragets giltighetstid har Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot lagförslaget. t.ex. Riksbank, Riksåklagaren, mot etnisk diskriminering, , , , och LO tillstyrkt lagändringen. Skälen för regeringens förslag: I tillämpas principen att ett internationellt avtal som tillträtt inte blir en del av svenska rätten, utan måste införlivas med svensk rätt för att bli gällande inför svenska domstolar och andra myndigheter. Med hänsyn Prop. 2003/04:25 härtill krävdes någon form av nationell lagstiftning för att anslutningsfördrag, genom vilket bl.a. blev medlem i EU, skulle kunna införlivas med svensk rätt (prop. 1994/95:19, del 1, s. 500). Övergripande bestämmelser om anslutning till EU har därför tagits in i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen, den s.k. anslutningslagen. I anslutningslagen föreskrivs att anslutningsfördraget och de grundläggande fördragen m.m. gäller här i landet med den verkan som följer av fördragen (2 §). Vidare föreskrivs i 3 § i lagen att gemenskapernas beslut gäller här i landet i den omfattning och med den verkan som följer av bl.a. de fördrag som anges i 4 §. I 3 § kommer således överlåtelse av beslutanderätt till gemenskaperna till uttryck. I 4 § räknas de fördrag och andra instrument upp som avses i 2 och 3 §§. tillträde till såväl Amsterdamfördraget som föranledde ändringar i 4 § anslutningslagen på så sätt att dessa fördrag lades till förteckningen i 4 §. anslutning till det nu aktuella anslutningsfördraget kräver följaktligen också en ändring i 4 § anslutningslagen. Paragrafen bör ändras på det sättet att anslutningsfördraget läggs till förteckningen i denna paragraf. Detta innebär att anslutningsfördraget införlivas med den svenska nationella rätten och blir gällande här i landet med den verkan som följer av fördraget. Anslutningsfördraget förutsätter inte någon överlåtelse av beslutanderätt. Lagändringen bör träda i kraft vid fördragets ikraftträdande. Enligt artikel 2.2 i fördraget träder detta i kraft förutsatt att alla ratifikationsinstrument har deponerats före . Om ett kandidatland uteblir, ansluts de övriga till unionen på den bestämda dagen. Med hänsyn härtill bör den nu föreslagna ändringen av anslutningslagen träda i kraft . anslutningslagens tillkomst har fördraget om upprättande av Europeiska kol- och stålgemenskapen funnits med i förteckningen i 4 § anslutningslagen. Fördraget har haft en giltighetstid . Giltighetstiden löpte ut . Hänvisningen till detta fördrag i förteckningen skall därför tas bort. Slopandet av detta fördrag ger också upphov till vissa konsekvensändringar i förteckningen. Ändringarna skall träda i kraft . Anslutningsfördraget är ett mellanstatligt avtal mellan de nuvarande medlemsstaterna och de tio nya medlemsstaterna. Föremålet för förhandlingarna har varit som vid förhandlingarna delades upp på 31 olika kapitel, s.k. förhandlingskapitel. Dessa kapitel motsvarade i stora drag det som brukar benämnas . De flesta EU-regler gäller från och med anslutningsdagen i de nya medlemsstaterna. Förhandlingarna har dock resulterat i drygt tvåhundra olika övergångsbestämmelser och ett fåtal undantag. övergångsperioderna eller undantagen finns inom kapitlen miljöpolitik, Prop. 2003/04:25 jordbruk och beskattning. Med utgångspunkt i de 31 förhandlingskapitlen följer nedan en genomgång av förhandlingsresultatet. Fri rörlighet för varor Sammanfattning: Förhandlingarna har resulterat i övergångslösningar beträffande läkemedel, medicintekniska produkter och livsmedel. Övergångslösningarna sträcker sig som längst till utgången av då hela regelverket skall gälla i respektive land. Remissinstanserna: anför att utvidgningen är en stor framgång för och att svenska konsumenter och företag kommer att tjäna på den utvidgade marknaden och de nya ländernas Verket framhåller dock, mot bakgrund av de nya medlemsländernas korta erfarenhet av bl.a. marknadsekonomi, att genomförandet av den inre marknaden kommer innebära en stor utmaning och påfrestning för dem. Man kan, enligt verket, befara en betydande ökning av antalet handelshinderärenden vilket i sin tur kan leda till behov av ökade resurser hos myndigheten. framhåller att betydande resurser kommer att krävas för att få en större inre marknad, som handlar med säkra produkter, att fungera. Kemikalieinspektionen pekar också på de höga krav som ställs på både nuvarande och blivande medlemsländer och myndigheterna i dessa länder för att den fria rörligheten av varor skall fungera. Bakgrund: Den fria rörligheten för varor utgör en av hörnstenarna i den inre marknaden. För att den fria rörligheten skall fungera krävs ett gemensamt regelverk som medför att varor m.m. kan utbytas över gränserna inom unionen. Lagstiftningen på detta område består i hög grad av harmoniserad gemensam lagstiftning som tillkommit för att tillgodose legitima skyddsintressen, t.ex. människors liv och hälsa Man talar här om det harmoniserade området. gemensamma lagstiftningen täcker vitt skilda områden. bestämmelser på livsmedelsområdet som syftar till att skydda konsumenternas hälsa samt underlätta handeln med livsmedel inom Det finns också bestämmelser om offentlig upphandling som syftar till att undanröja hinder för friheten att tillhandahålla tjänster och för den fria rörligheten av varor. Det finns emellertid också sektorer där harmoniserad gemensam lagstiftning saknas, det s.k. icke-harmoniserade området. område gäller principen om ömsesidigt erkännande. erkännande är en grundläggande princip som innebär att produkter som uppfyller kraven i en medlemsstat, vilka inte är identiska med kraven i mottagarlandet men som uppfyller en likvärdig skyddsnivå, skall få tillträde till marknaden i den andra medlemsstaten. Det finns dock ett antal specifika undantag från denna grundläggande princip som kommer till uttryck i artikel 30 i EG-fördraget. Det rör sig här om situationer där avsteg kan motiveras av hänsyn till exempelvis allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet. Förhandlingsresultatet: Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa regelverket på detta område från anslutningsdagen. Vissa övergångslösningar har dock träffats när det gäller godkännande av läkemedel, medicintekniska produkter och förekomsten av vissa främmande ämnen i livsmedel. För att få läkemedel (humanläkemedel eller veterinärmedicinska läkemedel) godkända för försäljning och få tillgång till den gemensamma marknaden kan en sökande välja mellan två godkännandeprocedurer. Enligt den ena proceduren görs en ansökan om marknadsföringstillstånd till . Den andra godkännandeproceduren är den ömsesidiga proceduren. Denna bygger på principen att medlemsstaterna erkänner varandras nationella godkännanden vilka skall kunna åberopas när sökanden ansöker om godkännande i en annan medlemsstat. Den sistnämnda proceduren regleras i och rådets direktiv /83/EG av om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel och och rådets direktiv /82/EG av om upprättande av gemenskapsregler för veterinärmedicinska läkemedel. Såvitt gäller den ömsesidiga proceduren har , , , och beviljats övergångsperioder i fråga om förnyelse av godkännanden för försäljning av läkemedel enligt reglerna i ovan nämnda direktiv. Inom det medicintekniska området finns tre direktiv, rådets direktiv /385/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om aktiva medicintekniska produkter för implantation, rådets direktiv /42/EEG av om medicintekniska produkter, och och rådets direktiv /79/EG av om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik. har i sitt remissvar framhållit att när det gäller handel med bl.a. medicintekniska produkter kan utvidgningen komma att innebära en ökning av utländska varor i . Eftersom tillverkarna av dessa produkter blir bundna av samma regler som övriga tillverkare inom EU kommer härigenom att uppnås en mer enhetlig standard vilket, enligt , är positivt. Vad gäller samtliga direktiv om medicintekniska produkter har beviljats en övergångsperiod avseende de intyg som skall utfärdas som grund för den fria rörligheten. Kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel innehåller gränsvärden för vissa främmande ämnen i livsmedel, bl.a. för dioxin. Genom en ändringsförordning till denna förordning har och beviljats ett undantag som innebär att fisk från som överskrider gränsvärdet för dioxin får säljas på de nationella marknaderna till och med utgången av . EU har beslutat att ge kommissionen möjlighet att bevilja motsvarande undantag. Ovan nämnda övergångsbestämmelserna innebär att kommer att införas successivt till som längst utgången av , då hela regelverket skall gälla i respektive land. I dessa avseenden försenas sålunda den inre marknaden. bestämmelserna att och andra medlemsländer inte måste Prop. 2003/04:25 acceptera produkter som inte är förenliga med EG-reglerna på sina 7.2Fri rörlighet för personer 7.2.1Fri rörlighet för arbetstagare Sammanfattning: I förhållande till arbetstagare från , , , , , , och har de nuvarande medlemsstaterna t.o.m. möjlighet att begränsa tillträdet till sin arbetsmarknad genom att tillämpa nationell lagstiftning och bilaterala avtal i stället för om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. Remissinstanserna: () anser att det är viktigt att man noggrant följer hur medlemsstaterna utnyttjar den möjlighet till begränsning av tillträdet som anslutningsfördraget ger. Detta bör, enligt RFV, ge en god grund för ställningstaganden och åtgärder både nationellt och inom ramen för det europeiska samarbetet. , liksom Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), anser att den fria rörligheten för arbetskraft inte bör inskränkas från svensk sida. () hänvisar till ett remissyttrande i ett tidigare ärende rörande frågan hur skall ställa sig till möjligheten att begränsa tillträdet till arbetsmarknaden. LO pekar där på problem med F-skattesedlar, illegal invandring m.m. som måste lösas, men som inte hör ihop med den egentliga principen om den fria rörligheten och för detta. anser att den arbetskraftsinvandring som kan förväntas beröra inte är av sådan karaktär eller omfattning att generella begränsningar behövs men vill inte utesluta vissa övergångsbestämmelser i avvaktan på att svensk lagstiftning ändras. Bakgrund: Inom ramen för regelverket om fri rörlighet för personer utgör reglerna om fri rörlighet för arbetstagare ett nyckelområde. De grundläggande bestämmelserna på detta område, som innebär att en unionsmedborgare skall kunna ta arbete i en medlemsstat och behandlas på lika villkor som medlemsstatens egna medborgare, finns i artiklarna 39-42 i EG-fördraget. Dessutom finns en rätt för personer att flytta till en annan medlemsstat för att etablera sig som företagare (artikel 43 i EG- fördraget) eller för att tillhandahålla tjänster (artikel 49 i EG-fördraget). Härutöver finns en omfattande sekundärrättslig reglering, bl.a. rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen och rådets direktiv /360/EEG av om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer. Regelverket på detta område är föremål för en översyn och ett nytt direktiv om fri rörlighet för unionsmedborgare och deras familjer förväntas antas . Reglerna innebär i korthet att en EU-medborgare har samma rätt att söka arbete, ta anställning, driva rörelse och göra praktik i en annan medlemsstat som landets egna medborgare. Syftet är att öppna den europeiska arbetsmarknaden för alla arbetstagare inom den Europeiska unionen och därigenom bidra till det övergripande målet om fred och välstånd samt att komplettera utvecklingen av den inre marknaden för varor, tjänster och kapital. Rätten till tillträde till andra medlemsstaters nationella arbetsmarknader innebär också rätt till social, ekonomisk och kulturell integration i värdlandet för de migrerande arbetstagarna och deras familjer. Rätten till fri rörlighet för arbetstagare kompletteras och stöds av regelverket om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av ). Förhandlingsresultatet: Tillträdet till arbetsmarknaden för arbetstagare från de nya medlemsstaterna blev föremål för vissa övergångsregler. Huvudprincipen är följande. I förhållande till arbetstagare från , , , , , , och har de nuvarande medlemsstaterna t.o.m. möjlighet att begränsa tillträdet till sin arbetsmarknad genom att tillämpa nationell lagstiftning och bilaterala avtal i stället för om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. och får även rätt att i viss utsträckning begränsa den fria rörligheten för tjänster. Det rör sig här om en möjlighet att införa restriktioner gällande vissa känsliga servicesektorer, huvudsakligen bygg- och städsektorerna. efter anslutningen skall de nuvarande medlemsstaternas nationella lagstiftning gälla i stället för om arbetskraftens fria rörlighet. Det står dock den enskilde medlemsstaten fritt att under nationell lagstiftning helt öppna sin arbetsmarknad i enlighet med . Arbetstagare från de nya medlemsländerna får emellertid inte ges sämre villkor än de som gäller vid tiden för anslutningen enligt nationella bestämmelser eller bilaterala överenskommelser. Det är alltså inte möjligt att först öppna sin arbetsmarknad för medborgare från nya medlemsstater på prov och sedan strama åt villkoren för dem (här bortses från tillämpningen av den skyddsklausul som beskrivs nedan). skall medlemsstaterna anmäla till kommissionen om de avser att fortsätta att tillämpa nationella undantagsbestämmelser i förhållande till arbetstagare från nya medlemsstater eller inte. Anmälan behöver inte motiveras. Om en anmälan uteblir innebär det att medlemsstaten framöver skall tillämpa i förhållande till samtliga EU-medborgare. En medlemsstat som tillämpat nationella undantagsbestämmelser t.o.m. får fortsätta att göra det fram t.o.m. , om staten har eller förutser allvarliga störningar på sin arbetsmarknad. Den stat som vill behålla nationella undantagsregler måste anmäla det till kommissionen och skall i anmälan redogöra för skälen för detta. Görs ingen anmälan inom fristen innebär det att gäller. När övergångsperioden är slut, dvs. , får det inte förekomma några nationella bestämmelser som inskränker den fria rörligheten för arbetstagare från nya medlemsländer i förhållande till Prop. 2003/04:25 . kan de medlemsstater som väljer att tillämpa om arbetskraftens fria rörlighet i förhållande till medborgare från nya medlemsstater använda sig av en skyddsklausul. Klausulen får åberopas om staten har eller förutser störningar på landets arbetsmarknad som innebär ett allvarligt hot mot levnadsstandarden eller sysselsättningsnivån i en viss region eller visst yrke. har de nya medlemsstaterna rätt att tillämpa undantagsbestämmelser av motsvarande slag gentemot en medlemsstat som tillämpar sådana gentemot dem. I förhållande till varandra har de nya medlemsstaterna rätt att använda sig av denna skyddsklausul. Som framgått ger de framförhandlade övergångsarrangemangen stor frihet åt de enskilda medlemsstaterna att bestämma om om den fria arbetskraftens rörlighet skall gälla . tillkallades en särskild utredare med uppdrag att bl.a. utreda eventuella konsekvenser för den svenska arbetsmarknaden av och arbetskraftens rörlighet. Utredaren lämnade sitt betänkande, och arbetskraftens rörlighet (SOU 2002:116), till regeringen. Utredaren delar regeringens uppfattning att den svenska arbetsmarknaden inte kommer att drabbas av några störningar av att fri rörlighet för kandidatländernas medborgare genomförs. Utredaren pekar emellertid på andra negativa effekter som kan uppstå och föreslår, för att hantera dessa, vissa avvikelser från om den fria rörligheten för personer. Betänkandet har remissbehandlats . Regeringen har ännu inte slutgiltigt tagit ställning till de förslag som utredningen lagt fram. 7.2.2Ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer Sammanfattning: Sjuksköterskor och barnmorskor från som har en utbildning på eftergymnasial nivå och varit verksamma i yrket erkänns under vissa särskilda förutsättningar. Särskilda regler gäller för tandläkare från och . Utbildnings-, examens- och behörighetsbevis som utfärdats i f.d. , f.d. eller f.d. skall godtas. Remissinstanserna: har framhållit att utvidgningen kommer att innebära en ökad förekomst av personer med utländska examina viket i sin tur innebär högre krav på arbetsgivarna när det gäller kontroll av språkkunskaper hos dessa personer. LO har framhållit att konsekvenserna för arbetsmarknaden för de aktuella yrkena (främst inom sjukvården) inte framgår av promemorian och att det heller inte framgår i vilken utsträckning kvaliteten för patienterna kommer att påverkas. har anfört att verket är ansvarigt för information om yrkesbehörighet och vilka rättigheter som följer med den gemenskapsrättsliga regleringen av ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Förutsatt att arbetskraftens rörlighet kommer att öka i samband med utvidgningen kommer fler personer att behöva stöd och hjälp för att få sin yrkesbehörighet prövad och erkänd.