prop · GR0320 · 2003-11-05 00:00:00 — Ett skäl till denna utveckling är att medlemskap i kommissionen sökts och vunnits av ett antal länder som inte visat intresse för att verka till stöd för de mänskliga rättigheterna, varken internationellt eller på hemmaplan. En del av dessa länder har också bidragit till den ökande användningen av icke- behandlingsförfaranden. En process pågår inom EU för att utforska olika möjligheter att bidra till att kommissionens arbete kan förbättras, bland annat genom att de konstruktiva krafterna i kommissionen stärks. Till exempel kan diskuteras huruvida kriterier för medlemskap i kommissionen borde formuleras i syfte att förhindra att länder som själva gör sig skyldiga till allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna kan kandidera. Ett annat sätt att neutralisera de mer destruktiva medlemmarnas inflytande kunde vara att öppna medlemskapet i kommissionen för alla länder, som då liksom i generalförsamlingen skulle ha varsin röst. Ett annat viktig forum för mänskliga rättigheter är FN:s generalförsamlings tredje utskott som möts varje höst i . I utskottet pågår ett resolutionsarbete som till stor del liknar det som pågår i kommissionen för mänskliga rättigheter, och därmed bidrar till att stärka och följa upp detta arbete. En huvudskillnad är att samtliga FN:s medlemsländer kan delta i beslutsfattandet i utskottet. Även i tredje utskottet är EU en viktig aktör och presenterar ett antal förslag till landresolutioner, samt en resolution om barnets rättigheter. Generalförsamlingens tredje utskott har färgats av de ökande motsättningarna i kommissionen för mänskliga rättigheter, och skulle därför vinna på förbättringar i kommissionens arbetsförhållanden. FN:s underkommission för mänskliga rättigheter för förebyggande av diskriminering och skydd av minoriteter (benämnd underkommissionen för främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna) skapades som förberedande organ åt FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna bland annat vad gäller det normativa arbetet och minoritetsfrågor. är tänkt som ett expertorgan med oberoende medlemmar som utses på egna meriter. Flera medlemmar är dock i praktiken också representanter för sina regeringar. Det är uppfattning att reformer krävs för att säkra underkommissionens roll som expertorgan, bland annat vad gäller dess sammansättning, dess arbetsuppgifter och dess arbetsmetoder. 5.2.4FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter (UNHCHR) och dennes kontor utgör sekretariat för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, liksom för de mekanismer, till exempel specialrapportörerna, som beslutats om i kommissionen. Högkommissariens kontor ansvarar också för de konventionskommittéer som skall övervaka efterföljden av FN:s centrala konventioner för mänskliga rättigheter (se nedan). Därutöver skall kontoret agera rådgivande till länderna i frågor om de mänskliga rättigheterna, samt bedriva utvecklingssamarbete på området, till exempel utbildning av poliser. För att underlätta dessa insatser har fältkontor inrättats i vissa länder. har högkommissariens kontor också varit involverat i övervakning av situationen för de mänskliga rättigheterna i enskilda länder, till exempel i konfliktsituationer. Kontoret ansvarar också för det viktiga arbetet med att integrera frågor om de mänskliga rättigheterna i FN:s olika program och organ, ett arbete som betonats allt mer under generalsekreterare . För dessa digra uppgifter har högkommissariens kontor alltjämt alltför begränsade resurser, även om läget förbättrats något . En förklaring är en ovilja hos många länder att avdela tillräckligt av FN:s resurser för arbetet för de mänskliga rättigheterna. har på olika sätt bidragit till att stärka kontorets administrativa kapacitet och skapa bättre förutsättningar för kontoret att bedriva de olika verksamheter för vilka det ansvarar. Stödet till FN:s mekanismer samt till konventionskommittéerna har därvid särskilt betonats av . Det är angeläget att arbetet för att stärka högkommissariens kontor fortsätter. För att övervaka att länderna skyddar och respekterar rättigheterna i de konventioner de ratificerat har en kommitté av oberoende experter etablerats för var och en av FN:s centrala konventioner, som följer: avskaffandet av alla former av rasdiskriminering (CERD) (18 ledamöter) ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (ICESCR) rättigheter (18 ledamöter) rättigheter (18 ledamöter) rättigheter (ICCPR) Konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW) (23 ledamöter) Konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller (10 ledamöter) bestraffning (CAT) rättigheter (CRC) rättigheter (18 ledamöter) Till dessa läggs en kommitté till konventionen om migrerande arbetares rättigheter som antogs 1990 men inte fått tillräckligt många ratifikationer för att träda i kraft. Denna konvention har inte ratificerats av eller något annat EU-land. När en stat har ratificerat en av ovanstående konventioner är dess regering skyldig att med regelbundna intervall på mellan två och rapportera till kommittén om genomförandet av konventionsbestämmelserna. Kommittéledamöternas uppgift är att bedöma varje stats ansträngningar genom att studera dess rapporter samt information från andra källor såsom FN-organ och enskilda organisationer. Efter muntligt förhör med representanter från staten i fråga publicerar kommittén sina slutsatser och rekommendationer. Staternas rapporter och kommitténs kommentarer, liksom uppgifter om vilka stater som anslutit sig till konventionerna, finns tillgängliga på FN:s högkommissaries hemsida . Kommittéernas bevakning försvåras emellertid av att ett stort antal stater underlåter att lämna in sina rapporter, eller rapporterar med stora förseningar. Ett annat genomgående problem är kommittéernas bristande resurser att studera och bedöma rapporter från alla de stater som har ratificerat konventionerna. Det sekretariatsstöd som kommittéerna får från högkommissariens kontor är underdimensionerat och delvis Därtill kommer föråldrade arbetsmetoder och otillräcklig Skr. 2003/04:20 mötestid. Detta sammantaget har gjort att länderna kallas till förhör upp till efter att de överlämnat sina rapporter. Pressen på kommittéerna sätter också arbetets kvalitet i fara. Inom högkommissariens kontor pågår ett arbete ägnat att effektivisera kommittéernas arbetsmetoder. Vikten av detta arbete har också betonats i det reformarbete som pågår inom FN som helhet. fäster stor vikt vid kommittéernas möjligheter att mer effektivt övervaka att länderna respekterar de mänskliga rättigheterna. De slutsatser och rekommendationer som kommittéerna lämnar till länderna måste också på ett tydligare sätt lyftas fram och följas upp i FN:s arbete, inklusive i utvecklingssamarbetet. 5.2.6FN:s mekanismer för mänskliga rättigheter För att stärka bevakningen av situationen för de mänskliga rättigheterna i en rad länder och sakfrågor finns en rad särskilda mekanismer som beslutats om inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Ett exempel är den arbetsgrupp om godtyckliga frihetsberövanden som besöker olika länder för att undersöka förekomsten av sådana övergrepp. Det finns också en rad specialrapportörer som utsetts att bevaka situationen i vissa länder eller i en viss fråga. Ett exempel är specialrapportören om tortyr som besöker ett antal länder för att undersöka förekomsten av tortyr. Även de särskilda mekanismernas arbete försvåras av det svaga sekretariatsstöd som kan erhållas från högkommissariens kontor. En helt annan typ av hinder utgörs av vissa länders vägran att tillåta besök av specialrapportörerna och andra representanter för FN:s mekanismer. och övriga EU-länder betonar vikten av att slå vakt om de särskilda mekanismernas möjligheter att utföra sina mandat. Generalsekreterare presenterade 1997 ett program för förnyelse av och program, i vilket han bland annat föreslog att de mänskliga rättigheterna integreras i alla väsentliga aktiviteter och program inom FN.7 Detta reformarbete har fortgått och generalsekreteraren har i sitt presenterade reformpaket föreslagit ett antal konkreta åtgärder för att förbättra FN:s agerande för att främja och skydda mänskliga rättigheter.8 Generalsekreteraren föreslår att FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter tillsammans med () och exekutiva kommitté för humanitära frågor (ECHA) skall utveckla och genomföra en plan för att stärka FN:s agerande vad gäller mänskliga rättigheter på landnivå. Högkommissarien har även fått i uppgift att konsultera FN:s övervakningskommittéer beträffande en ny Renewing the United Nations: A Programme for Reform (A/51/950) Strengthening of the United Nations: An agenda for further change (A/57/387) strömlinjeformad rapporteringsprocedur, samt att genomföra en översyn Skr. 2003/04:20 av hur de mekanismer som inrättats under FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna kan effektiviseras och få bättre stöd. Generalsekreteraren ber även högkommissarien att stärka kontorets interna ledarstruktur. Högkommissarien kommer att rapportera till generalsekreteraren om dessa reformer . stödjer huvuddragen i generalsekreterarens reformpaket och välkomnar särskilt att en av de frågor som sätts i fokus är organisationens arbete med de mänskliga rättigheterna. 5.2.8Mänskliga rättigheter i FN:s utvecklingssamarbete Ett rättighetsperspektiv har utvecklats även inom det multilaterala utvecklingssamarbetet. I enlighet med FN:s generalsekreterares reformpaket integreras frågor om mänskliga rättigheter alltmer i och framförallt (). I generalsekreterarens senaste reformrapport betonas bland annat att integreringen av frågor om mänskliga rättigheter i FN:s landbaserade utvecklingsarbete måste förstärkas. Även de fattigdomsstrategier, PRSP, som utarbetas av länder i samarbete med förtjänar att nämnas här. Samtliga processer bygger på ett ansvarstagande från regeringen för den egna utvecklingen inbegripet främjandet av respekten för mänskliga rättigheter och demokrati. FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter (UNHCHR) håller på att utarbeta riktlinjer för att integrera mänskliga rättigheter i dessa processer. Ett etablerat samarbete, HURIST, finns i flera länder mellan UNHCHR och UNDP. för en aktiv politik i FN:s fonder och program. Strategiska ramverk för samarbete med organisationerna har tagits fram av UD och Sida gemensamt. För ytterligare information om regeringens arbete inom ramen för FN hänvisas till regeringens skrivelse (2002/03:83) i . 5.3OSSE:s arbete för mänskliga rättigheter kommer att aktivt stödja det arbete som kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) bedriver för att stärka de mänskliga rättigheterna och de demokratiska institutionerna. breda fältnärvaro utgör basen för genomförandet av institutioners arbete. kommer att verka för att värna och utveckla verksamheten i fält. Inom () finns ett nära samband mellan arbetet med mänskliga rättigheter, demokrati, och konfliktförebyggande ansträngningar, som präglar organisationens arbete med dessa frågor. De deltagande staterna har inom ramen för organisationens så kallade mänskliga dimension gjort viktiga åtaganden Skr. 2003/04:20 vad gäller demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Åtagandena följs regelbundet upp, främst i samband med det årliga implementeringsmötet för den mänskliga dimensionen. implementeringsmöte inriktades på frågor om förhindrande av diskriminering, rasism, xenofobi och antisemitism samt situationen för nationella minoriteter och migrerande arbetare. Enligt det dokument som ESK (sedermera ) antog i om den mänskliga dimensionen finns möjligheten att sända en oberoende expertgrupp för att granska situationen vad gäller de mänskliga rättigheterna. Denna möjlighet, den så kallade Moskvamekanismen, tillämpades 2003 med stöd av bland annat för att tillsätta en expert för att granska utvecklingen i . stödjer arbete inom den mänskliga dimensionen, bland annat genom att ställa svensk expertis till förfogande, och genom finansiellt stöd till projekt. 5.3.2Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) ODIHR är den ledande institutionen inom med ansvar för arbetet inom den mänskliga dimensionen. Det har sitt säte i . En av ODIHR:s främsta uppgifter är att främja demokratiska val genom övervakningsinsatser. Vidare driver ODIHR projekt i syfte att stärka demokrati och god samhällsstyrning i flertalet av medlemsländer. ODIHR ger också stöd i syfte att konsolidera demokratiska institutioner, främja respekten för mänskliga rättigheter samt stärka det civila samhället. En annan viktig uppgift för ODIHR är att övervaka de deltagande staternas genomförande av sina åtaganden avseende den mänskliga dimensionen. Aktiviteter för att bekämpa människohandel har vuxit fram som en viktig del av ODHIR:s projektverksamhet. har lämnat särskilt stöd till projekt i , och sydöstra . medierepresentant inrättades 1997 och har sitt säte i . Medierepresentantens uppgift är att följa utvecklingen inom medie- och yttrandefrihet i hela OSSE-området och att stödja medlemsländernas arbete att utveckla dessa områden, liksom att påtala när medlemsländerna bryter mot åtaganden om yttrandefrihet. Representanten för mediefrihet samarbetar med övriga institutioner och missioner för att på ett tidigt stadium upptäcka, och i dialog med den berörda staten ta sig an, problem relaterade till medie- och yttrandefrihet. Han sammanställer också uppgifter om inskränkningar i och brott mot yttrandefrihet som begåtts i medlemsländer. Högkommissarien för frågor om nationella minoriteter framstod frågan om minoriteternas situation, framför allt på och i staterna i före detta , som den troligaste orsaken till framtida konflikter inom och mellan staterna i OSSE-området. Därför inrättades Högkommissarie för frågor om nationella minoriteter (HCNM). Ämbetet innehas av den svenske ambassadören . Högkommissariens uppgift är att agera för att förhindra och förebygga de spänningar som kan uppstå kring en minoritetssituation och senare utvecklas till en konflikt. Högkommissariens roll är inte att agera som ombudsman för minoriteter eller enskilda individer utan att opartiskt söka främja dialog, nationella, multietniska lösningar, integration och samförstånd. har en bred närvaro i fält genom tjugotalet missioner. Mandaten för missionerna har formulerats utifrån situationen i respektive land. Missionerna spelar en viktig roll i att främja demokrati- och institutionsbyggande. De fungerar som förlängda arm i dess arbete med främjande av mänskliga rättigheter, uppbyggnad av rättsväsende samt stöd till förtroendeskapande åtgärder mellan olika befolkningsgrupper. har utökat sin verksamhet på polisområdet, och genomför viktiga insatser i deltagarstaterna vad gäller polisreformer och polisutbildning. ger finansiellt stöd till flera sådana projekt. För ytterligare information om regeringens arbete inom ramen för hänvisas till regeringens skrivelse 2002/03:82. arbete för mänskliga rättigheter kommer att verka för att kärnverksamhet arbetet med mänskliga rättigheter, dömande verksamhet samt stödprogrammen till nya och gamla medlemsstater avseende institutionell uppbyggnad garanteras även . spelar en avgörande roll för skapandet och upprätthållandet av en europeisk värdegemenskap kring grundläggande normer som demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. mänskliga rättigheter är ett av kärnområden och en förutsättning för medlemskap i organisationen. Arbetet för de mänskliga rättigheterna bedrivs brett och inkluderar bland annat arbete mot rasism och främlingsfientlighet, jämställdhet mellan könen, skydd för nationella minoriteter och rättsligt samarbete. arbetar med så kallade samarbetsprogram som huvudsakligen riktar sig till nya medlemsstater och som syftar till att underlätta uppfyllandet av de åtaganden som följer finns en kommissarie för mänskliga rättigheter som gör viktiga insatser, bland annat genom besöksresor i medlemsstaterna och genom att främja verksamheten för nationella Skr. 2003/04:20 ombudsmän. Ett flertal organ, bland annat , den parlamentariska församlingen, ministerkommittén och antitortyrkommittén, övervakar att medlemsstaterna efterlever sina åtaganden på området mänskliga rättigheter. kommer att fortsätta att verka för upprätthållandet av den höga nivå på skyddet för de mänskliga rättigheterna som uppnåtts inom . 5.4.1Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna Genom den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () och dess tilläggsprotokoll har skapats ett effektivt internationellt skydd för de mänskliga rättigheterna. Det unika med systemet, i förhållande till andra regelverk på området, är det övervakningssystem som har upprättats enligt konventionen. var det tre organ som övervakade att medlemsstater fullgjorde sina konventionsåtaganden, nämligen den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna (), den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () och . Ökningen av antalet medlemsstater och en allt större medvetenhet om konventionen bland medborgarna har lett till att antalet klagomål har växt kontinuerligt. I syfte att rationalisera övervakningssystemet och minska de allt längre handläggningstiderna genomfördes en reform av systemet, varigenom och ersattes med en enda instans, en permanent domstol med heltidsanställda ledamöter. uppgift inskränktes till att övervaka efterlevnaden och verkställigheten av den nya domstolens domar. Tillströmningen av klagomål har fortsatt att öka kraftigt och det har blivit uppenbart att genomgripande reform inte var tillräcklig. kom fler än 30.000 nya klagomål in till och det är sannolikt att ökningen kommer att fortsätta. I syfte att garantera systemets fortsatta effektivitet har ett nytt reformarbete satts igång. deltar aktivt i detta arbete. Vissa förbättringar har redan åstadkommits genom att domstolens arbetsmetoder har effektiviserats men detta är inte tillräckligt. Enighet råder om att det krävs ändringar i för att rädda systemet. är berett att gå långt för att säkra domstolens framtid och anser det vara mycket angeläget att reformer genomförs . De pågående diskussionerna rör bland annat ändringar i de processuella reglerna i konventionen. Däremot är det inte tal om att begränsa de materiella rättigheter som konventionen tillförsäkrar individerna. för mänskliga rättigheter (CDDH) presenterade ett paket med förslag för ministerkommittén avsett att garantera domstolens effektivitet på lång sikt. En del av förslagen avser konventionsändringar medan andra rör mindre ingripande åtgärder såsom rekommendationer från ministerkommittén till medlemsstaterna. Förslagen gäller tre olika områden, nämligen åtgärder på nationell nivå för att minska antalet klagomål till domstolen, Skr. 2003/04:20 domstolens behandling av klagomål samt verkställigheten av domstolens För ytterligare information om regeringens arbete inom ramen för hänvisas till regeringens skrivelse 2002/03:81. 6Informationsspridning om mänskliga rättigheter 6.1Regeringens nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna I regeringens skrivelse En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) lägger regeringen grunden för ett mer samlat synsätt på frågor om mänskliga rättigheter i . I handlingsplanen, som gäller 2002 - 2004, anges bland annat att målet för regeringens långsiktiga strävanden är att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna, ökad kunskap och medvetenhet om de mänskliga rättigheterna, samt bättre samordning av arbetet med att främja de mänskliga rättigheterna. Således är det viktigt att sprida information om de mänskliga rättigheterna, vilka aktörer som arbetar med frågorna både nationellt och internationellt samt vad regeringen gör på området. 6.2Regeringens webbplats om mänskliga rättigheter Som ett viktigt led i regeringens ansträngningar att sprida information och kunskap om mänskliga rättigheter invigdes regeringens webbplats om mänskliga rättigheter (eller eng. . Webbplatsen riktar sig till den svenska allmänheten samt till olika statliga och icke-statliga aktörer i samhället och utgör en viktig kanal för att fortlöpande informera om regeringens utrikespolitiska arbete för de mänskliga rättigheterna, och regeringens arbete för de mänskliga rättigheterna i . Därigenom vill regeringen också understryka den starka koppling som finns mellan det nationella och det internationella arbetet för de mänskliga rättigheterna. Webbplatsen innehåller bland annat beskrivningar av det internationella skyddet för de mänskliga rättigheterna samt svenska översättningar av konventionerna för mänskliga rättigheter liksom av rapporter och slutsatser från FN:s konventionskommittéer. Webbplatsen handhas gemensamt av Rapporter om mänskliga rättigheter i världens länder Skr. Rapporter om läget för de mänskliga rättigheterna i världens länder sammanställs av . Rapporterna utgör ett viktigt arbetsverktyg och en av flera källor till information om de mänskliga rättigheterna för och andra svenska myndigheter. Rapporterna baserar sig på underlag från ambassader runtom i världen, och omfattar situationen vad gäller de medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna i enlighet med innehållet i FN:s centrala konventioner för de mänskliga rättigheterna. De beskriver bland annat situationen för vissa grupper av personer, såsom situationen för barn och kvinnors ställning, och anger också vilka internationella konventioner för mänskliga rättigheter som ratificerats av respektive land. Rapporterna baseras i stor utsträckning på tillgänglig information om de mänskliga rättigheterna, inklusive från enskilda organisationer, andra länder, samt från FN. Därtill kommer information från ambassadernas och departementets egna kontakter med aktörer i respektive land, inklusive myndigheter, FN-organ och organisationer som arbetar till skydd för de mänskliga rättigheterna. Inför sammanställningen av rapporter beslöt regeringen att göra dessa rapporter offentliga. publicerades de nära 190 landrapporterna på regeringens webbplats för mänskliga rättigheter. blev därmed ett av de första länder som tillhandahåller information om de mänskliga rättigheterna i individuella länder offentligt och via Internet. Slutord det framtida arbetet för de Det internationella ramverket till skydd för de mänskliga rättigheterna är ännu ungt bara har gått sedan världens länder påbörjade arbetet för att definiera och slå fast de mänskliga rättigheterna i Behovet av internationella normer för mänskliga rättigheter är i stort sett fyllt genom de konventioner som har utarbetats inom FN, och , och som tillsammans utgör vår gemensamma värdegrund. Utmaningen ligger i att göra verklighet av konventionernas mål och principer. För att kunna bidra till att en allt större del av världens befolkning får del av de mänskliga rättigheterna måste föra en orädd och aktiv utrikespolitik till stöd för dessa rättigheter. Omsorgen om de mänskliga rättigheterna skall genomsyra utrikespolitiken i alla dess delar, inklusive utvecklingssamarbetet, migrationspolitiken, säkerhetspolitiken Värnandet om de mänskliga rättigheterna utgör en alltmer integrerad del av utrikespolitiken. Att frågor om de mänskliga rättigheterna har en viktig plats i den politiska dialogen med andra länder ifrågasätts I stället anses det självklart att enskilt eller tillsammans Skr. med övriga EU-länder skall ta tillvara de möjligheter att föra mänskliga rättigheter på tal som möten med företrädare för andra länder ger. En allt större mängd aktörer, inklusive frivilligorganisationer och företag, verkar för att på olika sätt påtala och främja de mänskliga Detta ställer större krav på samarbete och transparens, såväl i EU-arbetet som nationellt. Regeringens beslut att offentliggöra ambassadernas årliga rapporter om mänskliga rättigheter i världens länder på Internet var ett steg på den vägen.