prop · GR0320 · 2003-11-05 00:00:00 — Konventionen kräver också att rättigheterna tillhandahålls utan diskriminering. De ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna ses på sina håll mer som ambitioner än som verkliga rättigheter. Det finns emellertid ingen saklig grund för att behandla dessa rättigheter som mindre viktiga eller radikalt annorlunda än de medborgerliga och politiska rättigheterna. De utgör en integrerad del av FN:s allmänna förklaring om de mänskliga Skr. 2003/04:20 rättigheterna. De mänskliga rättigheterna är oavsett hur de presenterats i konventionerna universella, odelbara och ömsesidigt beroende. Ett mänskligt liv i värdighet förutsätter att alla rättigheter respekteras. I FN-systemet har fokus ökat på ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Inom ramen för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna har inrättats särskilda rapportörer om rätten till utbildning (1998), mänskliga rättigheter och extrem fattigdom (1998), rätten till föda (2000), rätten till skäligt boende (2000) samt rätten till åtnjutande av högsta uppnåeliga hälsostandard (2002). Vad gäller rätten till adekvat föda har för jord, skog och fiske (FAO) beslutat att etablera en mellanstatlig arbetsgrupp med uppgift att utarbeta frivilliga riktlinjer för att stödja förverkligandet av rätten till adekvat föda på nationell nivå som skall redovisas . De ekonomiska och sociala rättigheterna betonas i arbete inom de globala och regionala organisationerna. I detta sammanhang verkar för att dessa rättigheter skall integreras i, och stärkas genom, organisationernas olika verksamhetsområden. 4.5.1Ett tilläggsprotokoll till konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter har frågan om ett tilläggsprotokoll till konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter diskuterats inom FN. Ett protokoll skulle möjliggöra för individer att klaga på sin stat för att den inte skyddar individens ekonomiska, sociala eller kulturella rättigheter. En liknande mekanism finns redan för konventionen för de medborgerliga och politiska rättigheterna. har en arbetsgrupp upprättats under FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna för att överväga förslag till ett tilläggsprotokoll till konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. kommer att aktivt delta i arbetsgruppens diskussioner om ett tilläggsprotokoll, även om regeringen inte är övertygad om att ett sådant protokoll är det bästa sättet att främja dessa rättigheter. Dessutom kommer att verka för att de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna på ett effektivt sätt drivs inom övriga delar av FN-systemet, inte minst på utvecklingssidan. 4.5.2 Rätten till utbildning Rätten till utbildning slås fast i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt i FN:s konvention om barnets rättigheter. konventionerna stadgas att grundutbildning skall vara obligatorisk och tillgänglig för alla utan kostnad. I stadgas dessutom att konventionsstaterna skall uppmuntra utvecklingen av olika former av undervisning som följer grundutbildningen, göra högre utbildning tillgänglig för alla på grundval av förmåga, göra studierådgivning och yrkesorientering tillgänglig och åtkomlig för alla barn, och vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan. Funktionshindrade barns Skr. 2003/04:20 rätt till utbildning lyfts särskilt fram. Barnet tillerkänns också en rätt till skydd mot arbete som hindrar barnets utveckling. I FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor samt i FN:s konvention om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering finns bestämmelser om icke-diskriminering vad gäller utbildning. Sida arbetar aktivt för att integrera frågor om mänskliga rättigheter i sina utbildningsprogram. I FN-systemet har insatser om rätten till utbildning gjorts framför allt av och . 4.5.3Rätten till bästa uppnåeliga hälsa Rätten till bästa uppnåeliga fysiska och mentala hälsa finns fastlagd i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. I FN:s konvention om barnets rättigheter tillerkänns barnet rätten att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätten till sjukvård och rehabilitering. I finns även en bestämmelse som syftar till att avskaffa könsstympning av flickor. I FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor samt i FN:s konvention om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering finns bestämmelser om icke-diskriminering vad gäller rätten till bästa uppnåeliga hälsa. Sida har kommit långt i arbetet med att integrera de mänskliga rättigheterna i sitt hälsoprogram. Kopplingarna mellan hälsa och mänskliga rättigheter har förtydligats i ett antal policydokument i syfte att föra in ett rättighetsperspektiv på hälsoområdet. Spridningen av HIV/AIDS har ökat fokus på ett rättighetsperspektiv i hälsorelaterade frågor. Ett sådant perspektiv är oundgängligt vad gäller HIV/AIDS eftersom smittan innebär ökad risk för diskriminering och stigmatisering och eftersom ett effektivt förebyggande arbete, behandling och stöd svårligen kan genomföras i en miljö i vilken mänskliga rättigheter inte respekteras. 4.5.4 Rätten till arbete och rättigheter i arbetslivet (centrala rättighetskonventioner) Internationella arbetsorganisationen , som är ett fackorgan inom FN, grundades och har fortsatt att utgöra det centrala internationella expert- och övervakningsorganet för rättigheter i Inom ramen för ett unikt trepartssamarbete mellan regeringar, arbetgivar- och arbetstagarorganisationer har utarbetat ett stort antal konventioner om rättigheter i arbetslivet. efterföljd övervakas genom en omfattande dialog mellan ratifikationsländerna och som bygger på regelbunden rapportering av länderna om åtgärder för uppfyllandet av konventionerna samt kommentarer från en oberoende expertkommitté inom med anledning av ländernas åtgärder (eller brist på sådana). har drivit en kampanj för ratifikation och Skr. 2003/04:20 uppfyllande av organisationens åtta kärnkonventioner om mänskliga rättigheter som behandlar: Konvention nr 87 angående föreningsfriheten och skydd för organisationsfriheten Konvention nr 98 angående tillämpningen av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten Konvention nr 100 angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde Konvention nr 111 angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning Konvention nr 29 angående tvångs- eller obligatoriskt arbete Konvention nr 105 angående avskaffande av tvångsarbete Konvention nr 138 om minimiålder för tillträde till arbete Konvention nr 182 om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete har ratificerat samtliga dessa konventioner och stödjer aktivt fortsatta arbete för universell ratifikation av dessa grundläggande instrument såsom förutsattes i den som antogs av 1998. En konvention som förtjänar att nämnas i detta sammanhang är konventionen nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder som utgör det enda internationella bindande instrumentet om urbefolkningars rättigheter och till vissa delar behandlar frågor om mänskliga rättigheter. Konventionen har ännu inte ratificerats av (se avsnitt 4.1.4). Det är av vikt att normer främjas och beaktas inom övriga delar av FN-systemet liksom inom andra relevanta organisationer såsom , och de regionala utvecklingsbankerna. Regler om rättigheter i arbetslivet finns också inrymda i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (artikel 8) samt i och den Europeiska sociala stadgan. betraktar rätten att bilda och tillhöra en fackförening som central för ett demokratiskt samhälle och har bland annat påtalat det oacceptabla i att den ovannämnda ratificeras med reservation rörande föreningsfriheten. Effektivisering av det internationella arbetet 5.1EU:s arbete för mänskliga rättigheter kommer att inom EU konsekvent betona vikten av det gemensamma arbetet för de mänskliga rättigheterna, liksom vikten av att integrera frågor om mänskliga rättigheter i unionens övriga politiska arbete. verka för att frågor om mänskliga rättigheter och demokrati integreras på alla nivåer i EU:s politiska dialoger med tredje land, verka för en ökad öppenhet i EU:s politik för mänskliga rättigheter, bland annat genom en stärkt dialog med och det civila samhället, verka för att de klausuler om skydd för de mänskliga rättigheterna som förts in i EU:s samarbetsavtal med olika länder skall utgöra en grund för dialog och samarbete med länderna i fråga, verka för att EU:s verktyg för att underlätta arbetet för de mänskliga rättigheterna, inklusive befintliga riktlinjer, nyttjas och stärks, samt verka för att arbetet med att integrera mänskliga rättigheter och demokrati i EG:s utvecklingssamarbete fortsätter och förstärks. Genom Amsterdamfördraget slogs fast att EU bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Dessa principer måste ovillkorligen respekteras av alla medlemsstater, såväl dagens som framtidens. I den tidigare skrivelsen (skr. 1997/98:89) föresatte sig regeringen att inom EU verka för en ökad integration av de mänskliga rättigheterna inom unionens interna och externa politik i syfte att uppnå en samlad och konsekvent politik med effektiva och öppna processer för styrning och uppföljning. kan vi konstatera att EU inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken snabbt gått mot en alltmer konsekvent och integrerad politik för de mänskliga rättigheterna. Gemensamma uttalanden, tal och uppvaktningar i frågor som rör de mänskliga rättigheterna har blivit en självklar del i unionens löpande politiska arbete. Frågor om mänskliga rättigheter lyfts också fram i gemensamma strategier och andra övergripande dokument om unionens utrikespolitik. EU är en viktig och kraftfull aktör inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, generalförsamlingens tredje utskott och andra internationella forum där man i ett nära samarbete framför tal och ger förslag till resolutioner beträffande situationen i olika länder, samt i olika Skr. 2003/04:20 tematiska frågor. Ett nära samarbete i förhållande till andra aktörers initiativ och frågor ger också möjlighet att lägga tyngd bakom EU- ländernas agerande i principiellt och politiskt viktiga frågor. EU-samordningen i frågor om mänskliga rättigheter ger också utrymme för ett ökat gemensamt agerande inom och inom . EU-ländernas ambassader runt om i världen författar gemensamma rapporter om situationen för de mänskliga rättigheterna i verksamhetsländerna. Dessa rapporter, som behandlar läget generellt eller vad gäller specifika frågor såsom dödsstraffet eller tortyrsituationen, utgör ett viktigt underlag för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. I många länder uppvaktar EU-ländernas ambassadörer regelbundet verksamhetslandets myndigheter för att påtala kränkningar av de mänskliga rättigheterna eller uppmärksamma framsteg som gjorts. har bidragit till denna utveckling genom att inom unionen konsekvent betona vikten av det gemensamma arbetet för de mänskliga rättigheterna, liksom vikten av att integrera frågor om de mänskliga rättigheterna i unionens övriga politiska arbete. Under det svenska ordförandeskapet i EU gavs det utrikespolitiska arbetet för de mänskliga rättigheterna en tydlig prioritet. Bland annat antog EU:s utrikesministrar breda slutsatser om EU:s arbete för mänskliga rättigheter, Rådets slutsatser om Europeiska unionens roll i arbetet för att främja mänskliga rättigheter och demokratisering i tredje land, . I slutsatserna slås fast att rådet skall verka för att göra EU:s politik för mänskliga rättigheter mer välgrundad, trovärdig, samstämmig, konsekvent och verkningsfull genom: samstämmighet och konsekvens mellan gemenskapsåtgärder och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) samt när det gäller utvecklingspolitiken genom nära samarbete och samordning mellan rådets behöriga organ och med kommissionen, integreringen ("mainstreaming") av mänskliga rättigheter och demokratisering i EU:s politik och åtgärder, öppenheten i EU:s politik för mänskliga rättigheter och demokratisering genom en stärkt dialog med och det civila samhället, regelbundet fastställande och regelbunden översyn av prioriterade åtgärder i genomförandet av rådets politik för mänskliga rättigheter och demokratisering. Uppföljningen och genomförandet av rådets slutsatser har sedan antagandet fortsatt inom för frågor om mänskliga rättigheter (COHOM). Vissa resultat kan nu skönjas. frågor om mänskliga rättigheter i EU:s politik och åtgärder har fortsatt. Bland annat hanterar EU:s geografiska rådsarbetsgrupper en allt ökande mängd frågor som rör mänskliga rättigheter i de länder de behandlar. Vägarna för utbyte med det civila samhället har på olika sätt förbättrats. 2003/04:20 Också inom verksamhetsområde, bland annat genom utvecklingssamarbetet, kan genomslag för synsättet i rådets slutsatser Ännu återstår dock mycket arbete för att ambitionerna skall kunna förverkligas. skall fortsätta att aktivt verka för att stärka EU:s politik för de mänskliga rättigheterna. 5.1.1Verktyg för samarbetet inom EU EU:s agerande i frågor om mänskliga rättigheter utgår ifrån FN:s konventioner för de mänskliga rättigheterna samt de olika regionala konventionerna. har dock vissa verktyg tillkommit som skall underlätta samordningen mellan EU-länderna i unionens agerande i frågor om de mänskliga rättigheterna. Förutom de ovannämnda rådsslutsatserna så utgörs dessa huvudsakligen av riktlinjerna om dödsstraffet, om tortyr och om dialoger om mänskliga rättigheter. EU:s riktlinjer mot dödsstraffet Samtliga EU:s medlemmar har avskaffat dödsstraffet, även i krigstid, och arbetet för en begränsning och ett universellt avskaffande av dödsstraffet har hög prioritet. EU driver gemensamt en resolution mot dödsstraffet i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, och söker genom uppvaktningar av andra länders regeringar uppmuntra dessa att verka för ett avskaffande i sina länder. För att underlätta detta arbete antogs 1998 riktlinjer för EU:s agerande vad gäller dödsstraffet. EU:s riktlinjer mot dödsstraffet anger förutsättningarna för ett gemensamt agerande och gör det möjligt för medlemsländerna att komma överens om ett uttalande eller en uppvaktning som genomförs av EU-trojkans ambassadörer i ett visst Uppvaktningarna kan vara generella till sin natur och till exempel vädja till ett land att inte avbryta ett mångårigt moratorium, eller gälla ett individuellt fall, till exempel där en summarisk rättegång kan misstänkas, där den dömde var när brottet begicks eller där den dömde är har varit pådrivande vad gäller användningen av riktlinjerna och bland annat tagit initiativ till en serie uppvaktningar de i som bibehåller Bara under det svenska ordförandeskapet i EU genomfördes ett trettiotal uppvaktningar mot dödsstraffet i tjugotalet olika länder i EU:s riktlinjer mot tortyr Dödsstraffsriktlinjernas användbarhet ledde till ett beslut av unionen att utarbeta motsvarande riktlinjer för arbetet mot tortyr. EU:s politik gentemot tredje land om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning utformades och antogs under det svenska ordförandeskapet 2001. principerna på området och anger olika vägar att arbeta mot tortyr. 2003/04:20 dags dato har tortyrriktlinjerna dock inte använts för uppvaktningar i den utsträckning som riktlinjerna mot dödsstraffet. Till skillnad från dödsstraffet, som tillkännages i domslut, så utgör tortyr en dold verksamhet vars förekomst många länder anstränger sig för att dölja för omvärlden. Det har därför visat sig nödvändigt att med hjälp av EU- ländernas ambassader i olika länder öka kunskaperna inom EU angående bruket av tortyr i enskilda länder och hur EU bäst kan hjälpa till att stävja det. En sådan process påbörjades och det är förhoppning att EU:s arbete mot tortyr kan stärkas ytterligare framöver. Dialoger om mänskliga rättigheter Med vissa länder har EU valt att inleda separata dialoger på expertnivå om mänskliga rättigheter. En sådan dialog förs med . inleddes på försök en liknande dialog med . Dialogerna förs halvårsvis mellan representanter från EU-trojkan samt relevanta ministerier i dialogländerna. De politiska dialogmötena kompletteras med möten mellan akademiska experter och organisationer inom EU respektive dialogländerna för att fördjupa diskussionerna och bredda kontaktytorna mellan länderna vad gäller frågor om mänskliga rättigheter. Separata dialoger om mänskliga rättigheter ger möjlighet till ett ökat fokus i diskussionerna som de understryker den vikt EU tillmäter frågor om mänskliga rättigheter. ser positivt på vidareutvecklingen av sådana dialoger såväl tillsammans med EU som nationellt. Dialog om mänskliga rättigheter kan även föras på lokal nivå mellan EU-ländernas ambassader och relevanta ministerier i verksamhetsländerna. Emellertid är det viktigt att understryka att separata dialoger om mänskliga rättigheter inte får ersätta samtal om mänskliga rättigheter inom ramen för den allmänna dialog som förs med andra länder på olika politiska nivåer. Inte heller får de ses som ett hinder för att landet i fråga tas upp till behandling inom FN och andra internationella forum. Denna och andra principer fastslogs 2001 i EU:s riktlinjer för dialoger om mänskliga rättigheter. 5.1.2EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna antog EU:s stats- och regeringschefer EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna som en politisk förklaring. I stadgan behandlas de medborgerliga, politiska, ekonomiska och sociala rättigheter som de europeiska medborgarna och samtliga personer som lever inom EU skall tillerkännas. Stadgans baseras främst på de grundläggande fri- och rättigheter som återfinns i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, medlemsstaternas författningstraditioner, sociala stadga samt andra internationella konventioner som EU (EG och dess medlemsstater) anslutit sig till. Vid det i Leaken beslutades bland annat att frågan om stadgans inkorporering i borde EU:s framtidskonvent presenterade Skr. 2003/04:20 senare, , sitt förslag till ett nytt konstitutionellt fördrag. Enligt detta skall stadgan utgöra en integrerad del av och därmed bli rättsligt bindande. Konventets förslag kommer i sin helhet att behandlas under den regeringskonferens som inledde sitt arbete . Främjandet av mänskliga rättigheter skall utgöra en väsentlig del av EG:s utvecklingspolitik. Det framgår bland annat av det uttalande som antogs av rådet och kommissionen om EG:s utvecklingspolitik. I de slutsatser som antogs av EU:s utrikesministrar om EU:s roll i främjandet av mänskliga rättigheter och demokrati i tredje land betonas vikten av integrering av mänskliga rättigheter i all EU:s och gemensamhetens verksamhet, inbegripet utvecklingssamarbetet. Man pekar bland annat på de ramverk kommissionen utarbetar för utvecklingssamarbetet, CSP (Country Strategy Papers). EU:s samarbetsavtal med , och () innehåller klausuler om mänskliga rättigheter och utgör en plattform för diskussion om enskilda länders respekt för de mänskliga rättigheterna. I gemenskapens budget finns särskilda medel avsatta för det europeiska initiativet för demokrati och skydd av de mänskliga rättigheterna (EIDHR). Två förordningar reglerar de krav som fastställts för genomförande av åtgärder för utvecklingssamarbetet vad gäller stöd till just demokrati och mänskliga rättigheter. Bland de mer specifika prioriteringar som gjorts för användningen av dessa medel finns kampen mot dödsstraffet samt mot straffrihet och tortyr. 5.2FN:s arbete för mänskliga rättigheter kommer att inom FN bidra till processer ägnade att stärka världsorganisationens förmåga att främja och skydda de mänskliga rättigheterna, bland annat genom att: tillsammans med EU och andra likasinnade stater verka för att arbetet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter skall bli mer konstruktivt och resultatorienterat, tillsammans med EU arbeta för att bättre förankra EU:s resolutionsarbete i FN:s olika forum för mänskliga rättigheter hos andra regionala grupper, förespråka bättre förhållanden för FN:s specialrapportörers arbete, både vad gäller sekretariatsstöd och rapportörernas möjligheter att besöka olika länder, värna om frivilligorganisationernas möjligheter att delta och hålla Skr. 2003/04:20 anföranden i kommissionen för mänskliga rättigheter, stödja det arbete som pågår vid högkommissariens kontor samt i FN:s konventionskommittéer för att stärka kommittéernas förmåga att övervaka efterföljden av konventionerna, verka för att stärka rättighetsperspektivet i FN:s utvecklings- samarbete, och verka för att konventionskommittéernas slutsatser och rekommendationer riktade till länderna tydligare lyfts fram i FN:s arbete, inklusive inom utvecklingssamarbetet. Mänskliga rättigheter skall genomsyra allt FN:s arbete. välkomnar den utveckling som gjort att allt fler av FN:s politiska forum och organ, inte minst och säkerhetsrådet, debatterar och beaktar frågor om mänskliga rättigheter. Det är också viktigt att stärka FN:s centrala forum för mänskliga rättigheter. 5.2.1FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna Frågor om mänskliga rättigheter inom FN diskuteras huvudsakligen inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna som möts i . Kommissionen, som formellt är underställd ECOSOC, har funnits och inom dess ram har FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och de centrala konventionerna utarbetats och antagits. är kommissionens arbete framför allt inriktat på konventionernas efterföljd. Detta är något som betonar. Innan nya instrument utarbetas måste det således klarläggas att det finns ett verkligt behov av nya regler. Det är också viktigt att tillse att redan etablerade instrument inte undermineras genom de nya instrument som ändå utarbetas. Kommissionen har 53 medlemsstater. Medlemskap innebär bland annat en möjlighet att rösta i kommissionen samt att delta i kommissionens slutna klagomålsförfarande, den så kallade 1503-proceduren. Medlemsplatserna är fördelade per geografisk världsdel och innehas åt gången. är medlem i kommissionen (2002- 2004). De som inte är medlemmar i kommissionen deltar i mötena som observatörer. Andra viktiga observatörer är FN-organ såsom , och , ICRC, oberoende nationella institutioner för mänskliga rättigheter samt en stor mängd enskilda organisationer. Även observatörer kan tala i kommissionen och därmed bidra till diskussionerna med inlägg och viktig information om situationen i olika länder. och övriga EU-länder motverkar de försök som gjorts att begränsa enskilda organisationers möjligheter att tala i Genom antagande av resolutioner om situationen i enskilda länder samt Skr. 2003/04:20 om viktiga tematiska frågor kan kommissionen dra uppmärksamhet till situationen i de länder där läget för de mänskliga rättigheterna är allvarligast. EU är en viktig aktör härvidlag. Vid sessionen 2003 lade EU fram ett tiotal resolutionsförslag om enskilda länder och två om tematiska frågor (barnets rättigheter samt dödsstraffet). har dock märkts en tendens hos vissa länder att motsätta sig kommissionsbehandling av enskilda länder, inklusive genom så kallade motioner om icke-behandling av en viss fråga. och övriga EU motverkar aktivt försök att begränsa kommissionens möjligheter att behandla situationen i enskilda länder. Förutom att vara principiellt viktiga så erbjuder resolutionerna en möjlighet att besluta om särskilda mekanismer, till exempel en specialrapportör som skall bevaka situationen i ett visst land eller för en viss fråga (se nedan). Under de senaste årens sessioner har motsättningarna och klyftorna mellan olika regionala grupper inom kommissionen ökat. Alltfler viktiga resolutionsförslag har röstats ned eller motverkats genom destruktiva icke-behandlingsförfaranden.