prop · GQ03139d2 · 2003-07-03 00:00:00 — Bestämmelserna i penningtvättslagen blir tillämpliga på dessa finansiella institut genom att en hänvisning till lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet görs i den nya punkten 4. Motsvarande gäller för företag som driver inlåningsverksamhet enligt den nya lagen om inlåningsverksamhet. Övriga ändringar är endast redaktionella. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 5.4.5.1 och 12.2.6. 19.20Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag Ändringarna i denna paragraf är i huvudsak redaktionella. Beträffande definitionen av finansiellt institut (punkten 6), kan det dock noteras att även om ändringen är en följd av den nya verksamhetslistans i 7 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och på så vis redaktionell, får dock ändringen en materiell innebörd genom att den påverkar vilka verk- samheter ett företag kan ägna sig åt för att bli betraktat som ett finansiellt institut. En följd av den nya definitionen av finansieringsrörelse är att företag som lämnar kredit etc. utan att kombinera verksamheten med mottagande av medel från allmänheten inte längre kommer att behöva tillstånd för sin verksamhet. Som framgår av definitionen i 1 kap. 1 § i denna lag, och som också följer av kreditinstitutsdirektivet, är dessa företag finansiella institut. Skyldigheten att från det bokförda värdet avräkna vad som har skjutits till som aktiekapital eller i annan form (tillskott) i de företag som nämns i tredje stycket följer av artikel 34.12 och 34.13 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelserna i kreditinstitutsdirektivet är emellertid tillämpliga inte bara på de i paragrafen nämnda företagen utan även på finansiella institut. Den ändring som föreslås innebär endast en justering i enlighet med detta. Tredje stycket i paragrafen har upphävts. Ändringen behandlas i avsnitt 8.10. Ändringarna i denna paragraf är följdändringar till de nya reglerna om kreditinstitutens möjlighet att inneha aktier och andelar, se avsnitt 8.7. Kammarrätten i anser att bestämmelsen bör innehålla en hänvisning till den rörelseregel i 7 kap. 9 § lagen om bank- och finansieringsrörelse som anger hur stora ett instituts kvalificerade innehav av aktier och andelar i ett företag får vara. En sådan hänvisning har förts in i första stycket. Andra stycket har utgått som en följd av att lagen om finansieringsverksamhet har upphävts och motsvarande bestämmelser följer nu av första stycket. Bestämmelsen reglerar holdingföretags med finansiell eller blandad verksamhet uppgiftsskyldighet till undersökningsledare eller åklagare. Frågan om dessa företags uppgiftsskyldighet behandlas i avsnitt 15.2.3. Bestämmelsen har förtydligats i enlighet med Lagrådets förslag. För en närmare redogörelse av bestämmelsens innebörd hänvisas till författ- ningskommentaren till 1 kap. 11 § lagen om bank- och finansieringsrö- Prop. 2002/03:139 relse. 19.21Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Genom ändringen i andra stycket blir det möjligt för att med stöd av 39 § denna lag väcka talan om marknadsstörningsavgift mot ett företag som inte uppfyller informationsplikten, när den gäller ett erbjudande som inte är riktat bara till andra än konsumenter, enligt 11 § lagen om insättningsgaranti eller 8 § i den föreslagna lagen om inlåningsverksamhet. Ändringen görs på inrådan av . Se även författningskommentaren till 16 § i den föreslagna lagen om inlåningsverksamhet. Enligt 11 a § lagen om insättningsgaranti och 17 § i den föreslagna lagen om inlåningsverksamhet är det som har möjlighet att ingripa vid åsidosättande av informationsplikten, när den gäller ett erbjudande riktat bara till andra än konsumenter. 19.22Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) Ändringen under , avsättningar och skulder, punkten D. Skulder, innebär att ett företag som driver inlåningsverksamhet i balansräkningen separat måste redovisa de medel som företaget mottagit från allmänheten enligt lagen om inlåningsverksamhet. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 12.2.3. 19.23Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag Ändringen är redaktionell. 19.24Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker Med anledning av att bankrörelselagen upphävs och det införs en ny lag om bank- och finansieringsrörelse förs fem kapitel över från bankrörelselagen till lagen om medlemsbanker. Dessa kapitel behandlar revision, särskild granskning, skadestånd m.m., medlemsbanks firma och registrering m.m. (7 a, 7 b, 1113 kap. lagen om medlemsbanker). därmed har det gjorts ett antal redaktionella ändringar. nämnas att ordet oktroj har bytts ut mot tillstånd, ordet stadfästs mot godkänts och ordet bankrörelselagen mot orden lagen om bank- och finansieringsrörelse. I det följande behandlas i huvudsak endast ändringar i sak. Ändring har skett på så sätt att andra och tredje styckena om medlemsbankers startkapital har flyttats till 3 kap. 6 § i lagen (2003:000) om bank- och finansieringsrörelse. Ändringen är föranledd av att bestämmelserna om oktroj och stadfästelse av stadgarna föreslås överförd till lagen om bank- och finansieringsrörelse (se 3 kap.) och av att ordet stadfästa i samband därmed byts ut mot ordet godkänna. Ändringen innebär att avgående medlemmar kommer att kunna få ut sina medlemsinsatser tidigast efter avgång. Skälen för ändringen har kommenterats i avsnitt 13.3.2. Utbetalning av inbetalade medlemsinsatser får enligt bestämmelsen ske endast en gång per kvartal och efter tillstånd av . Av- sikten är att banken skall göra en framställning per kvartal till inspektionen avseende samtliga sedan förra utbetalningstillfället avgångna medlemmar och uppsagda överinsatser. Tillstånd till utbetalning skall medges om inspektionen finner att det inte kan antas att utbetalningarna riskerar bankens soliditet. Därmed får utbetalning inte heller medges om kapitaltäckningen blir otillräcklig enligt de regler som gäller därom. Systemet kan medföra att inspektionen endast medger att en bank betalar ut en viss del av avgångna medlemmars insatser. Det finns inte anledning att i lag reglera hur detta i sådana fall skall gå till. Det får banken bestämma i stadgarna eller genom beslut vid tillfället. På samma sätt som skall ett belopp som en medlem inte får tillbaka vid sin avgång avsättas till reservfonden (se 8 kap. 6 § lagen om medlemsbanker). I paragrafen hänvisas, såvitt gäller återbetalning av överinsatser till vad som anges i 1 §. De ändringar som genomförts i 1 § får således motsvarande tillämpning på överinsatser. Genom en ändring i sista meningen framgår att utbetalning av överinsatser får ske tidigast från uppsägningen. 7 a kap. Revision Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 6 § BRL. Enligt gällande rätt skall revisorn i en medlemsbank där inte förordnat revisor anmäla till inspektionen om uppdraget upphör . Någon motsvarande skyldighet finns inte för bankaktiebolag. För dem gäller i stället enligt aktiebolagslagen (10 kap. 22 §) att en revisor vars uppdrag upphör alltid skall anmäla detta till registreringsmyndigheten för registrering. Enligt förslag från införs en sådan skyldighet i andra stycket. I likhet med vad som gäller för bankaktiebolag, finns det inte någon anledning att därutöver föreskriva att en anmälan även skall göras till . Av paragrafens sista stycke framgår att ansvar enligt 20 kap. 3 § inte skall följa för den som bryter mot förbudet i första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter. Den bestämmelsen finns i 1 kap. 10 § tredje stycket andra meningen BRL, se även författningskommentaren till 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Paragrafen, som är ny, har införts efter förslag från . Den innehåller bestämmelser om skyldighet att anmäla uppgifter om revisor för registrering. En motsvarande bestämmelse finns i 10 kap. 43 § aktiebolagslagen. 7 b kap. Allmän granskning Bestämmelsen i tredje stycket saknar motsvarighet i gällande rätt. I konsekvens med vad som gäller enligt 7 a kap. 20 § bör emellertid inte ansvar enligt 20 kap. 3 § följa för den som bryter mot förbudet i första stycket att lämna upplysningar om en banks angelägenheter. Detta stämmer för övrigt med vad som gäller enligt aktiebolagslagen och som även föreslås gälla för sparbanker, se 4 b kap. 17 § sparbankslagen. Paragrafen, som är ny, har införts efter förslag från . Den innehåller bestämmelser om skyldighet att anmäla uppgifter om lekmannarevisor för registrering. En motsvarande bestämmelse finns i 11 kap. 21 § aktiebolagslagen. Genom den föreslagna ändringen i 4 kap. 1 § rörande möjligheterna att återfå insatskapitalet minskar behovet av en snabb uppbyggnad av en stor Det finns därmed inte skäl att särbehandla medlemsbankerna i förhållande till bankaktiebolagen. Till följd härav skall uppbyggnaden av reservfonden ske i samma takt i medlemsbanker som i bankaktiebolag. Detta innebär att det till reservfond i medlemsbanker skall avsättas av den del av medlemsbankens nettovinst för året som inte går åt för att täcka balanserad förlust. Enligt gällande rätt uppgår procentsatsen till . Vinstberäkningen skall göras på samma sätt som enligt gällande rätt. Även när det gäller erforderlig storlek på reservfonden skall denna beräknas på liknande sätt i medlemsbanker som i bankaktiebolag, dvs. motsvara viss andel av insatskapitalet, i stället för som i nuvarande lagstiftning kopplas till omfattningen av utlåningen. Eftersom insatserna i en medlemsbank, trots begränsningarna såvitt avser återbetalning av medlemsinsatser, inte har samma stabilitet som aktiekapitalet i ett bankaktiebolag är behovet av en kompletterande reservfond större i medlemsbanker än i bankaktiebolag. Reservfondavsättningarna skall därför fortgå åtminstone till dess reservfonden motsvarar av insatskapitalet. I övrigt hänvisas till avsnitt 13.3.3. I första stycket anges när rätten skall besluta att en medlemsbank skall gå i likvidation. En av de situationer som nämns är att tillståndet för medlemsbanken har återkallats. Ändringen innebär att banken inte behöver gå i likvidation om den i stället får tillstånd att driva annan tillståndspliktig finansiell rörelse. Den bestämmelsen gör det möjligt för en medlemsbank att gå över från att driva bankrörelse till att driva finansieringsrörelse i samma juridiska person. Ändringen behandlas i avsnitt 8.13.3. I sista stycket byts ordet anmälan ut mot ansökan. Det har ansetts att bör inta ställning som part i de fall då myndigheten har anhängiggjort ett ärende om tvångslikvidation hos rätten. Detta innebär bl.a. att kan överklaga rättens beslut. Genom ändringen uppnås samma lösning som den som gäller bl.a. för bankaktiebolag och sparbanker. Avsikten är att regleringen i sak skall vara densamma dock med nedan nämnt undantag för medlemsbanker och sparbanker genom denna bestämmelse respektive 9 kap. 1 § sparbankslagen samt för bankaktiebolag genom bestämmelsen i 15 kap. 1 § aktiebolagslagen i kombination med bestämmelsen i 10 kap. 28 § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se även författningskommentaren till den senare bestämmelsen). Den sakliga skillnaden mellan bestämmelserna består i att verkställande direktör inte regleras i den här kommenterade paragrafen, eftersom verkställande direktör inte utgör ett självständigt organ i medlemsbanker. Paragrafen har ändrats på så sätt att en hänvisning även till kapitaltäckningslagen har förts in. Paragrafens språkdräkt har anpassats till lydelsen i aktiebolagslagen. 2002/03:139 Därmed blir lydelsen relativt enhetlig för aktiebolag och alla de tre asso- ciationsformer som bank kan bedrivas i. Däremot uppstår en viss språklig skillnad i förhållande till motsvarande bestämmelse i lagen om ekonomiska föreningar. Regeringen finner denna ordning mer ändamålsenlig än den nuvarande ordningen där bestämmelserna för sparbanker, medlemsbanker och ekonomiska föreningar är språkligt likartade men avvikelse föreligger i förhållande till bankaktiebolag och andra aktiebolag. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 14.3.3. Paragrafens språkdräkt har, av samma skäl som nämns i kommentaren till 1 §, anpassats till lydelsen av motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen. Vidare omfattas granskare uttryckligen av bestämmelsen i stället för, såsom tidigare, genom en hänvisning hit (jfr 3 kap. 15 § tredje stycket BRL). Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 14.3.4. I sak ändras bestämmelsen så att de personkategorier som omfattas av bestämmelsen även blir ersättningsskyldiga för skada som de medverkar till genom överträdelse av kapitaltäckningslagen. Vidare anpassas bestämmelsen till språkbruket i aktiebolagslagen genom att hänvisning nu sker till tillämplig lag om årsredovisning. I övrigt finns det inte anledning att anpassa paragrafens lydelse till aktiebolagslagens språkdräkt. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 14.3.4. 19.25Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti Ändringen i första stycket innebär att kreditmarknadsföretag läggs till de institut som omfattas av lagens regler om insättningsgaranti. Kreditmarknadsföretag får möjlighet att ta emot kortfristig inlåning. En konsekvens av den ändringen är att också insättningar i kreditmarknadsföretag skall omfattas av det svenska garantisystemet. Frågan behandlas även i avsnitt 5.5.2. Ändringarna avseende ett svenskt kreditmarknadsföretag och ett utländskt kreditföretag i punkten 1 följer av förslaget till ändring i 1 §, som innebär att även insättningar i kreditmarknadsföretag kommer att omfattas av insättningsgarantin. Övriga ändringar är redaktionella i syfte att tydliggöra att krav på tillstånd endast gäller svenska värdepappersbolag och utländska värdepappersföretag. När punkten 3, dvs. definitionen av insättning, fick sin lydelse angavs att denna definition borde ansluta till definitionen av bankrörelse (se prop. 1995/96:60 s. 120). Lagrådet anför att definitionen av bankrörelse nu föreslås bli ändrad på så sätt att det i fråga om mottagande av medel uttryckligen anges att dessa efter uppsägning skall vara tillgängliga för fordringsägaren inom (se 1 kap. 3 § första stycket 2 lagen om bank- och finansieringsrörelse). Lagrådet påpekar att det i lagrådsremissen inte anförts något skäl till varför en motsvarande ändring inte föreslås av definitionen av insättning i denna lag samt anför att frågan bör uppmärksammas under det fortsatta beredningsarbetet. Regeringen delar Lagrådets uppfattning och har för avsikt att behandla frågan om definitionen av insättning i ett kommande lagstiftningsärende. Att frågan inte behandlats i detta sammanhang beror på att det finns ett antal andra frågor som behöver ses över i lagen om insättningsgaranti. Regeringen anser att dessa ändringar bör omhändertas . Ändringen innebär att kreditmarknadsföretag läggs till i paragrafen och är en följd av att dessa företag skall omfattas av garantisystemet. I övrigt har gjorts en redaktionell ändring. Syftet med ändringen i första stycket punkten 1 är att det tydligare skall framgå av lagtexten att informationsplikten gäller oavsett om den aktuella fordran omfattas av det svenska garantisystemet eller inte, inbegripet att information skall lämnas om att en insättning omfattas av en motsvarande utländsk garanti i vissa fall. Ändringarna i paragrafen innebär vidare att andra stycket får ett helt nytt innehåll. Av detta framgår när informationen enligt första stycket skall lämnas och av vad den skall framgå. Informationen skall lämnas vid marknadsföring av erbjudandet. Med detta avses marknadsföring i samband med annonsering och skyltning men även annan form av marknadsföring, t.ex. via hemsidor. Informationen skall vidare lämnas till kunden innan ett avtalsförhållande ingås. Det är angeläget att den enskilde spararen vet förutsättningarna innan han gör sitt val. skall informationen framgå av kontoutdrag och liknande material som rör fordringsförhållandet. Med liknande material avses inte bara skriftligt material utan även eventuellt ADB-baserat material om det enskilda avtalsförhållandet. Bestämmelsen i det nuvarande andra stycket har flyttats till den nya 11 a § (se nedan). Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 5.5.4. Paragrafen är ny. Första stycket motsvarar den nuvarande bestämmelsen i 11 § andra stycket. Hänvisningen till marknadsföringslagen innebär att institut som åsidosätter informationsplikten i 11 §, när den gäller insättningar från konsumenter, kan åläggas att lämna informationen i enlighet med 15 § marknadsföringslagen. Ett informationsåläggande kan meddelas även den som är anställd i ett sådant institut och annan som handlar på institutets vägnar. Vid sidan av regeln i 15 § marknadsföringslagen blir även de handläggningsregler m.m. som anknyter till den bestämmelsen tillämpliga, t.ex. 16, 1921, 3436 och 38 §§ marknadsföringslagen. Det innebär bl.a. att i frågor som inte är av större vikt kan förelägga ett institut vid vite att informera. Vidare kan en fråga om infor- mationsåläggande tas upp av efter ansökan av bl.a. . Näringsidkare är skyldiga att på uppmaning av komma in med yttrande eller upplysningar i ett ärende som rör informationsplikten. I ett ärende där det kan antas att informationsåläggande kan komma i fråga, är näringsidkaren vidare skyldig att på uppmaning av tillhandahålla handling och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ärendet. Om uppmaningen inte följs kan förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra denna skyldighet. En förutsättning för att meddela informationsåläggande enligt 15 § marknadsföringslagen är att informationen är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Av andra stycket framgår därför, på inrådan av , att informationen enligt 11 § skall anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. framför även att det för tydlighets skull bör av författningstexten framgå att en marknadsföringsåtgärd i strid med lagen kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 2228 §§ marknadsföringslagen. Genom att göra en följdändring i 22 § andra stycket marknadsföringslagen (se även författningskommentaren till den bestämmelsen) i kombination med hänvisningen till marknadsföringslagen i första stycket av den här paragrafen får detta emellertid anses framgå tillräckligt tydligt. varnar för att den föreslagna möjligheten att ingripa enligt marknadsföringslagen, när den gäller erbjudanden riktade till konsumenter, på visst sätt riskerar att inte få avsedd effekt. Om detta skulle inträffa, dvs. att som har ett tillsynsansvar enligt marknadsföringslagen och är den som i första hand har att ingripa mot institutet saknar möjlighet att ingripa, finns det inget som hindrar att ingriper mot bristerna i informationen. De aktuella instituten står under tillsyn och inspektionen kan ingripa mot ett institut med stöd av de ingripandemöjligheter som står till buds enligt den föreslagna lagen om bank- och finansieringsrörelse eller lagen om värdepappersrörelse. Detta kan möjliggöras genom att i förekommande fall underrättar inspektionen om att det saknas möjlighet att ingripa enligt marknadsföringslagen. Bestämmelsen i tredje stycket innebär en möjlighet att ingripa vid utebliven information beträffande insättningar från bara andra än konsumenter. Om ett institut inte lämnar föreskriven information åsidosätter institutet informationsplikten i 11 §. kännedom om att informationsplikten inte efterföljs skall nämnden enligt 20 § lagen om insättningsgaranti underrätta om förhållandet. Det är sedan uppgift att ingripa mot institutet med stöd av de ingripandemöjligheter som står till buds enligt den föreslagna lagen om bank- och finansieringsrörelse eller lagen om värdepappersrörelse. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 5.5.4. Denna paragraf är ny. Den ger uttryck för att ett institut som erbjuder sig att ta emot insättningar enligt definitionen i 2 §, dvs. fordringar som omfattas av insättningsgarantin, inte får neka någon möjlighet att sätta in sådana medel, dvs. alla oavsett medborgarskap skall ha en möjlighet att placera sina pengar på ett säkert sätt. Dock måste ett institut enligt penningtvättslagstiftningen kontrollera identiteten hos den som vill inleda en affärsförbindelse med banken. Från denna huvudregel har ett institut rätt att göra undantag endast om det finns särskilda skäl. Sådana skäl kan vara att en kund tidigare varit ohederlig mot en bank eller ett annat institut, att det föreligger misstankar om penningtvätt eller att det finns risk för att en företrädare för ett institut genom att ta emot garanterade medel på något sätt främjar brott. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 5.5.3. Ändringarna följer av att bankrörelselagen upphävs och att de bestämmelser som avses flyttas till sparbankslagen respektive lagen om medlemsbanker. Ändringarna innebär inte några förändringar i sak. Ändringen i första stycket följer av att bankrörelselagen upphävs och ersätts av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Ändringen innebär inte några förändringar i sak. 19.26 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1006) om valutaväxling och betalningsöverföring Ändringarna i lagen innebär inledningsvis att rubriken ändrar lydelse till lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. Detta görs för att rubriken inte skall bli missvisande. Lagen föreslås omfatta inte bara institut som ägnar sig åt valutaväxling eller betalningsöverföring utan även sådana som ägnar sig åt viss annan finansiell verksamhet. Ändringarna i paragrafen innebär att det läggs till en ny definition. Ändringarna i övrigt syftar till att förenkla terminologin i lagen. Ändringen från valutaväxlingsrörelse till valutaväxling innebär inte någon saklig ändring. Definitionen av annan finansiell verksamhet har sin grund i det s.k. penningtvättsdirektivet (91/308/EEG), i vissa avseenden ändrat genom och rådets direktiv /97/EG av . Syftet med den valda definitionen är att göra lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt tillämplig på sådan verksamhet som enligt penningtvättsdirektivet måste omfattas av penningtvättsregleringen men som inte täcks in av punkten 1 i 2 § penningtvättslagen, eftersom den punkten endast omfattar företag som ägnar sig åt sådan verksamhet och finansierar sig från allmänheten. Att verksamheten skall vara yrkesmässig innebär att det skall vara fråga om en verksamhet som drivs med självständighet, regelbundenhet och varaktighet samt i regel även i Avsikten är att även nystartad verksamhet skall täckas av lagstiftningen om den är tänkt att drivas på varaktig grund. Såväl fysiska som juridiska personer kan ägna sig åt valutaväxling, betalningsöverföring eller annan finansiell verksamhet. Detta framgår av definitionen av finansiellt institut. Eftersom den tidigare definitionen av företag ryms inom ramen för definitionen av finansiellt institut ersätter den sistnämnda den förstnämnda. Även definitionen av finansiellt institut i penningtvättsdirektivet (2001/97/EG) omfattar verksamhet vid valutaväxlingskontor och kontor för överföring/översändande av pengar. Definitionen av finansiellt institut i direktivet omfattar även inom gemenskapen belägna filialer till finansiella institut med huvudkontor inom eller utanför gemenskapen. Kravet på att göra penningtvättslagstiftningen til? ?lämplig på sådana filialer är redan uppfyllt genom 2 § andra stycket penningtvättslagen (se prop. 1992/93:207 s. 13). Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 5.4.5.1. Det faller inte inom ramen för detta lagstiftningsärende att, såsom efterfrågar, överväga ett förtydligande av definitionen av betalningsöverföring. Ändringarna i första stycket innebär inledningsvis att det genom uttrycket avser att driva görs klart att anmälan skall göras innan verksamheten påbörjas.