prop · GR0320 · 2003-11-05 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2003/04:20 Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Denna skrivelse utgör en uppföljning av regeringens tidigare skrivelse om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik (skr. 1997/98:89), som var den första samlade presentationen av de mänskliga rättigheternas roll i utrikespolitik. Skrivelsen redovisar den utveckling som ägt rum på respektive område och hur på olika sätt har kunnat medverka till att stärka agerandet och skyddet för de mänskliga rättigheterna i världen. Skrivelsen visar att de principer på området som utrikespolitik vilar på, inklusive den om de mänskliga rättigheternas universella giltighet, står på fast grund. Ansträngningarna för att integrera arbetet för de mänskliga rättigheterna med åtgärder på en rad politikområden, inklusive utvecklingssamarbetet, migrationspolitiken, säkerhetspolitiken och handelspolitiken, har fortgått och bidragit till att stärka samlade politik för de mänskliga rättigheterna. Främjandet av de mänskliga rättigheterna är en prioritet inom svensk utrikespolitik. Regeringens ambition är att även fortsatt driva en konsekvent och resultatinriktad politik för de mänskliga rättigheterna. Principerna för politiken för mänskliga rättigheter ........................... Det är legitimt att reagera.................................................... De mänskliga rättigheterna är universella........................... Rättigheterna gäller individer och är regeringars ansvar .... Rättigheterna är odelbara och samverkar............................ En integrerad och resultatorienterad politik för mänskliga rättigheter8 Mål och inriktning............................................................... En konsekvent och resultatinriktad politik.......................... En integrerad politik för de mänskliga rättigheterna ........ Mänskliga rättigheter och fred och säkerhet... Mänskliga rättigheter och internationell Mänskliga rättigheter, asylrätt och migration .14 Mänskliga rättigheter och terrorism................ Mänskliga rättigheter och demokrati .............. Mänskliga rättigheter och handel.................... Mänskliga rättigheter och företagens ansvar .. Mänskliga rättigheter och miljö...................... Frågor om mänskliga rättigheter: åtgärder och mål......................... 4.1Människors möjligheter att åtnjuta de mänskliga 4.1.3Arbetet mot rasism och etnisk diskriminering 26 4.1.4Rättigheter för personer som tillhör urbefolkningar och nationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter ................. 4.1.5Diskriminering och förföljelse på grund av Svåra kränkningar av människors rättigheter.................... Avskaffande av dödsstraffet............................ 4.2.2Summariska avrättningar och ofrivilliga 4.2.3Kampen mot tortyr och annan grym, omänsklig och förnedrande behandling eller bestraffning34 Kampen mot människohandel......................... Ett fungerande rättssystem med rättsliga garantier ........... Bekämpandet av straffrihet............................. Rättigheter som främjar demokratin ................................. Yttrandefrihet, föreningsfrihet och fria medier39 Skr. 4.5Förverkligande av ekonomiska, sociala och kulturella Ett tilläggsprotokoll till konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter41 Rätten till utbildning ....................................... Rätten till bästa uppnåeliga hälsa Rätten till arbete och rättigheter i arbetslivet (centrala rättighetskonventioner) Effektivisering av det internationella arbetet för mänskliga EU:s arbete ...............................för mänskliga rättigheter Verktyg för samarbetet inom EU EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna47 FN:s arbete ................................för mänskliga rättigheter FN:s kommission för de mänskliga FN:s underkommission för mänskliga FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter51 FN:s mekanismer för mänskliga rättigheter Mänskliga rättigheter i FN:s arbete ...........................för mänskliga rättigheter Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR) Högkommissarien för frågor om nationella ..................arbete för mänskliga rättigheter Europeiska domstolen för de mänskliga Informationsspridning ............................om mänskliga rättigheter Regeringens nationella handlingsplan för de mänskliga Regeringens .............webbplats om mänskliga rättigheter Rapporter ......om mänskliga rättigheter i världens länder Slutord det framtida .........arbetet för de mänskliga rättigheterna De centrala instrumenten ................om de mänskliga rättigheterna Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..... 1 Inledning Skr. Sedan regeringens skrivelse 1997/98:89 om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik lämnades till har det internationella arbetet för de mänskliga rättigheterna på ett påtagligt sätt förändrats. Kopplingarna mellan mänskliga rättigheter, hållbar utveckling och fred och säkerhet har blivit alltmer tydliga och accepterade. den nödvändiga samverkan mellan de mänskliga rättigheterna, demokratiska processer och stärkandet av rättsstatens institutioner betonas allt starkare. Mänskliga rättigheter är envars angelägenhet. kräver integrerade synsätt där olika politikområden och deras instrument används samordnat för att nå resultat. De mänskliga rättigheterna skall genomsyra alla delar av utrikespolitiken, såväl utvecklingssamarbetet som migrationspolitiken, handelspolitiken, säkerhetspolitiken och övrig Engagemanget för de mänskliga rättigheterna ligger i intresse och speglar dessutom förhoppningar om en värld där människor kan leva fria och trygga, utan fruktan och nöd. De mänskliga rättigheterna är en central del av folkrätten och av FN- stadgans breda synsätt på internationell fred och säkerhet. de mänskliga rättigheterna har tidigare allvarligt hämmats av en obalanserad fokusering på stadgans principer om icke-inblandning och skiftar dock fokus från staters och regimers suveränitet och rättigheter till individens säkerhet och rättigheter. Motståndet från vissa länder mot en sådan utveckling är fortfarande stort. Men skiftet är en nödvändighet för att komma till rätta med de grova och storskaliga brott mot mänskliga rättigheter och humanitär rätt som ofta begås i dagens väpnade konflikter. ligger i att agera mer kraftfullt än tidigare, men att agera i enlighet med folkrätten och multilateralt. inblandning måste vässas. Den globala samsynen om det gemensamma ansvaret för de mänskliga De internationella konventionerna lägger en fast grund för detta arbete. Genom EU:s partnerskapsavtal med , och () öppnas för en politisk dialog som bygger på mänskliga rättigheter och demokrati som nödvändiga för hållbar utveckling. På den afrikanska kontinenten lyfter nu Nytt partnerskap för utveckling (NEPAD) fram mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer som vägledande normer. Förutsättningarna för kritisk dialog och konstruktivt samarbete i dessa frågor ökar därmed. Arbetet för de mänskliga rättigheterna är en huvudprioritet i svensk Våra ansträngningar nationellt, genom EU och i internationella organisationer ger resultat. är en stark och respekterad internationell aktör på området. Men regeringens ambition är att genom en resultatorienterad och integrerad politik ytterligare stärka vårt internationella arbete för de mänskliga rättigheterna. Denna skrivelse har arbetats fram under ledning av förra Som framhålls i regeringsförklaringen den skall utrikespolitiken drivas vidare i den anda som Skr. 2003/04:20 präglade sista utrikesdeklaration : "Säkerheten i dagens värld måste skapas globalt och gemensamt, och innebära frihet och trygghet för alla/.../Säkerhet förutsätter mänskliga rättigheter, folkrätt och demokrati". 2Principerna för politiken för mänskliga rättigheter kommer att verka för att förstärka principerna för det internationella arbetet för de mänskliga rättigheterna: Det är legitimt att reagera kan och skall påverka andra länder att respektera de mänskliga rättigheterna. De mänskliga rättigheterna är universella de gäller alla människor, utan åtskillnad, över hela världen, oavsett land, kultur eller specifik situation. Rättigheterna gäller individer och är regeringars ansvar. De mänskliga rättigheterna är odelbara alla rättigheter är viktiga och ömsesidigt samverkande. har gått sedan representanter från världens länder samlades i om de mänskliga rättigheterna (). I den deklaration som antogs vid slogs en rad grundläggande principer för det internationella arbetet för de mänskliga rättigheterna fast. I sin skrivelse 1997/98:89 framhöll regeringen vikten av att i sin utrikespolitik tillämpar, främjar och förstärker dessa viktiga principer. I det följande redovisas principerna i korthet. 2.1Det är legitimt att reagera Från svensk sida tar vi avstånd från synen att det skulle vara en otillbörlig inblandning i andra staters angelägenheter att påtala kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Den princip om icke-inblandning som uttrycks i artikel 2:7 skall inte tolkas som en begränsning av stadgans tydliga krav på insatser för att främja de mänskliga rättigheterna. Statens suveränitet kan inte åberopas som en sköld för kränkningar av mänskliga rättigheter. Genom att frivilligt ansluta sig till de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter har stater godkänt att brott mot konventionerna kan påtalas av andra stater. Vid bekräftades att främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna är en legitim angelägenhet för världssamfundet. Därtill kommer att konventionerna i Skr. 2003/04:20 dag har en så bred anslutning och universell acceptans att de, när det gäller ett flertal rättigheter, kan anses ge uttryck för internationell sedvanerätt, det vill säga de är bindande för alla stater, även de stater som ännu inte ratificerat konventionerna. 2.2De mänskliga rättigheterna är universella Rättigheterna i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna är universella. De gäller för alla människor, utan åtskillnad, och skall respekteras över hela världen, oavsett land, kultur eller specifik situation. Regimer som kränker de mänskliga rättigheterna har ibland försvarat detta med att just deras land har särskilda förhållanden som gör det befogat, eller att mänskliga rättigheter inte får hindra utövandet av traditionella kulturella sedvänjor, till exempel vad beträffar kvinnors och flickors ställning. Åsikten har också framförts att de internationella normerna skulle vara ett västerländskt påfund. Dessa är argument som måste avvisas. bekräftade de mänskliga rättigheternas universalitet, och denna princip har som gått vunnit en allt bredare förankring i internationella sammanhang. 2.3Rättigheterna gäller individer och är regeringars ansvar De internationella regler som finns inom området mänskliga rättigheter reglerar förhållandet mellan statsmakten och den enskilde. Rättigheterna är knutna till individen som skall kunna åtnjuta dessa ensam eller tillsammans med andra. Det är staten, det vill säga ett lands regering, som har ansvaret för att rättigheterna respekteras. Staten skall ansvara för att rättigheterna omsätts i praktiken genom ett fungerande rättsväsende, lagstiftning, undervisning, socialt stöd, med mera. Staten är skyldig att se till att dess företrädare agerar i enlighet med de mänskliga rättigheterna och måste på olika sätt förhindra att dess företrädare begår brott mot de mänskliga rättigheterna. När aktörer som inte företräder staten bryter mot de begränsningar som staten föreskrivit begår de däremot enligt svenskt synsätt inte brott mot de mänskliga rättigheterna utan brott mot det landets lagstiftning. Denna balans mellan individers rättigheter och staters skyldigheter är angelägen för att de mänskliga rättigheterna skall kunna skyddas. accepterar inte det synsätt enligt vilket icke-statliga aktörer såsom terroristgrupper kan anses begå övergrepp mot de mänskliga rättigheterna, även om deras handlingar kan försvåra människors åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. avvisar också de förslag om universella skyldigheter istället för rättigheter för den enskilde som från tid till annan presenteras i Rättigheterna är odelbara och samverkar De rättigheter som inryms i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna innehåller, enkelt uttryckt: 1)de grundläggande friheterna, såsom rätten att hysa eller uttrycka åsikter, att utöva en religion, att bilda eller gå med i en organisation eller att anordna möten; 2)rätten till skydd mot övergrepp, till exempel rätten att inte bli godtyckligt arresterad eller utsättas för tortyr; samt 3)rättigheter för att tillgodose de grundläggande behoven, till exempel rätten till en tillfredsställande levnadsstandard, till hälsovård och till utbildning. Efter antagandet av den allmänna förklaringen följde fleråriga förhandlingar mellan FN:s medlemsländer angående införandet av förklaringens rättigheter i bindande konventioner. Detta resulterade i att två separata konventioner antogs 1966. I FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (ICCPR) infördes de grundläggande friheterna samt rätten till skydd mot övergrepp, medan FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna (ICESCR) i stort sett kom att innehålla rättigheter relaterade till de grundläggande behoven. Den senare kom också att innehålla en artikel som med hänvisning till behovet av ekonomiska resurser för rättigheternas förverkligande godkänner att detta sker stegvis allteftersom resurser blir tillgängliga. I det internationella arbetet har funnits en tendens att ge de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna lägre prioritet. anser att det är viktigt att framhålla att presentationen av rättigheterna inte innehåller en gradering; de är alla viktiga. Rättigheterna skall ses som ömsesidigt samverkande och en del av samma helhet. Rättigheternas odelbarhet och ömsesidiga samverkan hör till de principer som slogs fast vid och har fortsatt att vinna mark. Regeringens ambition att ge de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna ökad vikt i utrikespolitiken och i utvecklingssamarbetet kvarstår och har sedan den presenterades i regeringens skrivelse om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik (skr. 1997/98:89) fullföljts på flera områden. En integrerad och resultatorienterad politik Det övergripande målet för arbetet med de mänskliga rättigheterna i svensk utrikespolitik är att bidra till att människor också i andra länder får del av de rättigheter som fastslagits inom ramen för FN och andra internationella forum. Regeringar skall påverkas att respektera de mänskliga rättigheterna. De mänskliga rättigheterna skall genomsyra arbetet i de globala och regionala organisationerna. De internationella normerna för de mänskliga rättigheterna skall ges djupare förankring och vidare spridning. Mekanismerna för att säkerställa respekten för de överenskomna normerna skall göras effektivare. I regeringens skrivelse Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik /98:89 fastställdes målen för utrikespolitik för mänskliga rättigheter. Dessa mål har som gått givit god vägledning för regeringens fortsatta arbete, och har fortsatt giltighet. Svensk utrikespolitik skall främja och öka respekten för de mänskliga rättigheterna. Värnandet om de mänskliga rättigheterna är en prioritet inom svensk utrikespolitik, och skall påverka och genomsyra alla dess delar, inklusive utvecklingssamarbetet, migrationspolitiken, säkerhetspolitiken och handelspolitiken. Regeringen strävar efter att driva en politik för de mänskliga rättigheterna som är konsekvent och resultatinriktad. I regeringens proposition (2002/03:122) Gemensamt ansvar politik för global utveckling föreslås att ett rättighetsperspektiv, där mänskliga rättigheter är en central del, skall genomsyra alla politikområden. 3.2En konsekvent och resultatinriktad politik En effektiv politik för de mänskliga rättigheterna kräver ett konsekvent agerande för att på olika sätt öka respekten för de mänskliga rättigheterna. Med de uppställda målen som utgångspunkt har regeringen fört en aktiv politik för att använda och vidareutveckla de verktyg som finns tillgängliga för att främja, förebygga och reagera. De konventioner och mekanismer som utformats och antagits inom FN, och utgör ett ramverk för det internationella arbetet för mänskliga rättigheter. deltar aktivt i det fortsatta arbetet för att komplettera och effektivisera mekanismerna för att övervaka konventionernas efterföljd. Situationen för de mänskliga rättigheterna på olika håll i världen behandlas inom ramen för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, samt i generalförsamlingens tredje utskott. Genom antagandet av resolutioner, samt genom uttalanden av en rad olika statliga och icke-statliga aktörer, inklusive enskilda organisationer, uppmärksammas specifika landsituationer eller vissa typer av övergrepp. Genom sådana resolutioner kan också tillfälliga mekanismer, till exempel en specialrapportör för en viss fråga, etableras för att förbättra möjligheterna för det internationella samfundet att följa utvecklingen. har fortsatt att enskilt och tillsammans med övriga EU-länder ta initiativ till och medverka till behandlingen av ett stort antal frågor som rör mänskliga rättigheter i specifika länder, samt i olika tematiska frågor. FN:s olika forum för mänskliga rättigheter utgör en viktig mötesplats för olika aktörer inom området mänskliga rättigheter, samt för dialog och påverkan beträffande situationen i enskilda länder och i olika frågor som rör de mänskliga rättigheterna. Detta sagt så visar de senaste årens sessioner, särskilt i kommissionen för de mänskliga rättigheterna, på ett stort behov av nytänkande och reformer för att dessa forum skall kunna nå sin fulla potential (se avsnitt 5.2. fäster stor vikt vid den så kallade mänskliga dimensionen inom () och verkar för att denna dimension ges en operativ roll i verksamhet (se avsnitt 5.3). verkar också för att ökat fokus skall ges åt arbete för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Organisationen driver en omfattande övervaknings- och rådgivningsverksamhet i medlemsstaterna. Respekten för de mänskliga rättigheterna är ett av kärnområden och en förutsättning för medlemskap i (se avsnitt 5.4). Situationen för mänskliga rättigheter i enskilda länder kan bland annat uppmärksammas i offentliga uttalanden eller tal, eller genom att myndigheterna i ett visst land uppvaktas. Det är viktigt att även uppmärksamma positiva steg som tagits. Sedan EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik stärktes genom Amsterdamfördraget1 1997 har inte minst samarbetet inom området mänskliga rättigheter successivt förstärkts. EU-länderna gör allt oftare gemensamma uttalanden och 1 Genom antagandet av Amsterdamfördraget 1997 genomfördes en rad ändringar i Fördraget om Europeiska unionen () och EG-fördraget. uppvaktningar för att på så sätt kunna lägga hela unionens tyngd bakom Skr. 2003/04:20 ett viktigt budskap. har fortsatt att ta initiativ och på andra sätt medverka till att EU mer effektivt når ut med viktiga budskap beträffande de mänskliga rättigheterna, såväl i generella frågor som i enskilda fall vad rör till exempel politiska fångar eller användningen av dödsstraffet. Det är också viktigt att vid besöksutbyten på alla nivåer samt inom ramen för den politiska dialogen med andra länder regelbundet föra de mänskliga rättigheterna på tal. Regeringen har fortsatt att verka för att frågor om mänskliga rättigheter skall få ett allt större utrymme i EU:s kontakter med andra länder. har regeringen fortsatt att stärka mänskliga rättigheter såsom en central dimension i nationella kontakter med andra länder. Mänskliga rättigheter är bland annat en väsentlig del av de associeringsavtal som EU ingått med en rad länder kring inom ramen för den så kallande Barcelonaprocessen. Både multilateralt inom Barcelonaprocessen och vid de särskilda bilaterala associeringsråd som hålls regelbundet med respektive land är respekten för de mänskliga rättigheterna en viktig fråga. Med vissa länder har det inletts separata dialoger på expertnivå om mänskliga rättigheter. ser positivt på vidareutvecklingen av sådana dialoger såväl tillsammans med EU som nationellt (se avsnitt 5.1). För att understryka kritiska budskap till länder där övergreppen mot de mänskliga rättigheterna är omfattande eller systematiska, eller där situationen hastigt förvärrats, kan man i vissa fall överväga ytterligare åtgärder såsom att avstå från högnivåbesök, avbryta eller minska utvecklingssamarbetet, eller inrikta utvecklingssamarbetet enbart på insatser ägnade att råda bot på missförhållandena. Sådana åtgärder har övervägts och i vissa fall vidtagits av enskilt eller tillsammans med övriga EU-länder. I vissa fall har man förvägrat ledarskiktet för en regim som kränker de mänskliga rättigheterna besöksvisum, eller frusit sådana personers tillgångar i utlandet. Det finns dock ett behov av att utveckla instrumenten för legitim inblandning där regimer gör sig skyldiga till allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten. 3.3En integrerad politik för de mänskliga rättigheterna arbete för de mänskliga rättigheterna utgörs inte bara av det politiska arbete som direkt syftar till att påverka regeringar att respektera de mänskliga rättigheterna. Dessa åtgärder samverkar med åtgärder på en rad andra politikområden, inklusive utvecklingssamarbetet, migrationspolitiken, säkerhetspolitiken och handelspolitiken. För att samlade politik för att främja de mänskliga rättigheterna skall bli konsekvent och nå resultat är det nödvändigt att politik vad gäller de mänskliga rättigheterna fortsätter att integreras i utrikespolitiken som helhet. I det följande presenteras det fortsatta arbetet med att integrera Skr. 2003/04:20 mänskliga rättigheter i en rad politikområden. 3.3.1Mänskliga rättigheter och fred och säkerhet kommer att verka för att mänskliga rättigheter genomsyrar arbetet i och andra säkerhetspolitiska forum och skall i internationella sammanhang betona vikten av respekt för de mänskliga rättigheterna för att konflikter skall kunna förebyggas och betona vikten av snabba insatser för att stärka de mänskliga rättigheterna i det fredsbyggande arbetet efter en konflikt. ledde till en insikt om att värnandet om individens mänskliga rättigheter är centralt i det internationella fredsarbetet. I FN- stadgan lyfts samverkan för de mänskliga rättigheterna fram som ett av FN:s grundläggande ändamål och som ett fundament i arbetet för fred och säkerhet. Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna inleds också med att slå fast att erkännandet av det inneboende värdet hos alla medlemmar av människosläktet och av deras lika och oförytterliga rättigheter är grundvalen för frihet, rättvisa och fred i världen. Denna värdegemenskap lägger därför en fast grund för att driva de mänskliga rättigheterna som universella och som en nödvändig del i ett brett säkerhetsbegrepp, där individen och hennes säkerhet och rättigheter sätts i centrum. FN:s arbete för de mänskliga rättigheterna har hämmats av en obalanserad tolkning av där principerna om den nationella suveräniteten och icke-inblandning har betonats på bekostnad av det gemensamma ansvaret för de mänskliga rättigheterna. Utmaningen ligger i att rätta till denna obalans och att stärka arbetet och instrumenten för legitim inblandning i hur länder lever upp till de internationella normerna om mänskliga rättigheter. Inspiration för arbetet globalt och i andra regioner bör kunna hämtas från vår egen utveckling i . Som framhålls i den Säkerhetspolitiska utredningen (SOU 2002:108) blev ESK:s (sedermera ) Helsingforsdokument , och dess betoning av de mänskliga rättigheterna, men särskilt synonymt med människors krav på frihet och demokrati.