prop · GQ0385 · 2003-03-20 00:00:00 — Därvid kommer avgifterna att periodiseras så att de så långt möjligt blir lika stora . Fördelningen mellan de balansansvariga av de kostnader som skall täckas med avgifterna den aktuella månaden skall, enligt andra stycket, grunda sig på omfattningen av de balansvarigas balansåtagande och den balansansvariges obalans som avgiften avser. 3 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, den system- ansvariga myndigheten får meddela föreskrifter om insamling av de uppgifter som behövs för att den systemansvariga myndigheten skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna lag. kommer att behöva en rad uppgifter för att effektreser- ven skall kunna upphandlas på ett så korrekt sätt som möjligt. Därför föreskrivs i paragrafen om rätt för regeringen och att meddela föreskrifter om insamling av sådana uppgifter. Det blir främst elproducenter och balansansvariga som kommer att behöva lämna uppgifter. Det kommer bl.a. att röra sig om uppgifter beträffande nybyggnationer av produktionskapacitet, hur befintliga pro- duktionsanläggningar skall drivas under vissa angivna tidsperioder, av- ställning av produktionskapacitet och större förändringar av elförbruk- ningen. 4 § Beslut av den systemansvariga myndigheten enligt 2 § andra stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill- stånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Övriga beslut enligt denna lag får inte överklagas. Den systemansvariga myndighetens beslut om bestämmande av de balansansvarigas avgift får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, vilket föreskrivs i första stycket. I övrigt får beslut enligt denna lag, en- ligt andra stycket, inte överklagas. 10.2 Förslaget till lag om ursprungsgarantier avseende förnybar el 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om en rätt för elproducenter att få ursprungsgarantier för el som producerats med användande av förnybara energikällor (förnybar el). Med ursprungsgaranti avses ett dokument som anger att en viss mängd förnybar el har producerats. I första stycket anges vad som regleras i lagen, nämligen rätten för elpro- ducenter att få ursprungsgarantier för förnybar el. avses el som producerats med användande av förnybara energikällor. Vilka förnybara energikällor som berättigar producenten att få ursprungsgarantier framgår av 4 §. I andra stycket anges vad som avses med en ursprungsgaranti, nämli- gen ett dokument som anger att en viss mängd förnybar el har produce- rats. I 8 § finns bestämmelser om de uppgifter som skall anges i en ursprungsgaranti. 2 § Den myndighet som enligt 1 kap. 3 § lagen (2003:000) om elcerti- fikat har utsetts att handlägga de frågor som enligt den lagen ligger på kontoföringsmyndigheten (garantimyndigheten) skall handlägga frågor om ursprungsgarantier. I paragrafen anges att kontoföringsmyndigheten enligt lagen om elcerti- fikat (elcertifikatlagen) skall handlägga frågor om ursprungsgarantier. Med stöd av ett bemyndigande i den lagen kommer regeringen att utse () att vara kontoförings- myndighet enligt den lagen. I den aktuella lagen används termen garantimyndighet för denna myn- dighet. 3 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet som enligt 1 kap. 3 § lagen (2003:000) om elcertifikat har utsetts att handlägga de frågor som enligt den lagen ligger på tillsynsmyndighe- ten. Tillsynen omfattar inte garantimyndigheten. I första stycket anges att tillsynsmyndigheten enligt elcertifikatlagen skall vara tillsynsmyndighet beträffande den aktuella lagen. Med stöd av ett bemyndigande i elcertifikatlagen kommer regeringen att utse () att vara tillsynsmyndighet enligt den lagen. Tillsynen omfattar, enligt andra stycket, inte garantimyndigheten. har, utöver tillsynsansvaret, även vissa uppgifter enligt 5 §. 4 § Berättigade att få ursprungsgarantier är 1.den som enligt 2 kap. 1 § 14 lagen (2003:000) om elcertifikat är berättigad att bli tilldelad elcertifikat, 2.innehavaren av en produktionsanläggning där el produceras med användande av vattenkraft, och 3.innehavaren av en produktionsanläggning där el produceras med användande av biobränslen. Med biobränslen avses bränslen framställda ur biomassa samt deponigas, gas från avloppsreningsanläggningar och biogas. Med biomassa avses den biologiskt nedbrytbara fraktionen av produkter, avfall och rester av både vegetabiliska och animaliska ämnen från jordbruk, skogsbruk och närstående industrier samt den biologiskt nedbrytbara fraktionen av industriavfall och kommunalt avfall. Som framgår av 1 § är det endast elproducenter som kan få ursprungsga- rantier. I första stycket ges närmare bestämmelser om vilka producenter som kan komma ifråga för detta, nämligen de producenter som produce- rar förnybar el. Bestämmelsen är uppdelad i tre punkter. Bestämmelsen i första punkten hänvisar till elcertifikatlagen. Den som enligt 2 kap. 1 § 14 den lagen är berättigad att bli tilldelad elcertifikat är också berättigad att få ursprungsgarantier. Bestämmelsen i elcertifikat- lagen syftar på innehavare av produktionsanläggningar där el produceras med användande av vindkraft, solenergi, vågenergi eller geotermisk energi. För att innehavaren skall vara berättigad att bli tilldelad elcertifikat krävs också, enligt den nämnda bestämmelsen i elcertifikatlagen, att an- läggningen har blivit godkänd. Sådant godkännande meddelas, enligt 2 kap. 5 § elcertifikatlagen, av på ansökan av an- läggningens innehavare. Godkännande får bara meddelas om produktio- nen sker med användande av någon eller några av de nämnda förnybara energikällorna. Genom detta förfarande säkerställs att anläggningen verkligen producerar förnybar el. I andra punkten anges att innehavare av vattenkraftverk har rätt att få ursprungsgarantier. Någon hänvisning till elcertifikatlagen görs inte i denna punkten, vilket beror på följande. Endast elproduktion i vissa typer av vattenkraftverk, huvudsakligen småskaliga sådana, berättigar inneha- varen att bli tilldelad elcertifikat. Detta beror på att den el som produce- ras i nu befintliga storskaliga vattenkraftverk kan produceras till konkur- renskraftiga kostnader. Den typen av elproduktion behöver därför inte det stöd som systemet med elcertifikat innebär. Enligt direktivet har dock innehavare av alla typer av vattenkraftverk rätt att få ursprungsgarantier. Detta sägs också i andra punkten. Något godkännande av ett vattenkraftverk behövs inte eftersom det i dessa fall aldrig torde råda någon tveksamhet huruvida elproduktionen sker med användande av vattenkraft eller ej. Däremot måste anläggningens inne- havare göra en anmälan enligt 5 §. I tredje punkten anges att elproduktion som sker med användande av biobränslen berättigar innehavaren av produktionsanläggningen att få ursprungsgarantier. Situationen är här liknande den som gäller för vat- tenkraftverk. Enligt elcertifikatlagen kommer inte all elproduktion som sker med användande av biobränslen att berättiga producenten att bli till- delad elcertifikat. Endast vissa typer av biobränslen kommer att ge pro- ducenten denna rätt. Regeringen kommer senare att meddela föreskrifter om detta. Enligt direktivet medför dock all elproduktion som sker med använ- dande av någon typ av biobränslen en rätt för producenten att få ursprungsgarantier. Inte heller beträffande dessa anläggningar behövs det något godkännande eftersom det aldrig torde råda någon tveksamhet huruvida biobränsle kan användas som energikälla i en produktionsan- läggning eller ej. Däremot måste anläggningens innehavare, liksom fallet är beträffande vattenkraftverk, göra en anmälan enligt 5 §. I andra och tredje styckena definieras begreppet biobränsle. Definitio- nen utgår från motsvarande definition i direktivet. 5 § Innehavaren av en produktionsanläggning som vill få ursprungsgarantier för framtiden skall anmäla detta till tillsyns- Detta gäller dock inte om anläggningen har godkänts enligt 2 kap. 5 § andra stycket lagen (2003:000) om elcertifikat. Paragrafen gäller innehavare av sådana anläggningar som inte har god- känts enligt elcertifikatlagen. I praktiken handlar det om storskaliga vattenkraftverk och vissa biobränsleeldade kraftverk. I dessa fall måste innehavaren göra en anmälan till tillsynsmyndig- heten att han för framtiden vill få ursprungsgarantier. Skälet till detta är följande. En ursprungsgaranti bygger på de mätresultat som rapporteras till av berörd nätinnehavare. Normalt rapporteras mät- resultaten avseende inmatningen på ett nät samlat för varje balans- ansvarig. En balansansvarig har ofta åtagit sig balansansvaret för inmat- ningen från flera produktionsanläggningar. Detta innebär att mätresulta- ten för en enskild produktionsanläggning ofta inte kan utläsas ur en sådan rapport. Förhållandet är detsamma vad gäller tilldelande av elcertifikat. Om en anläggning har godkänts enligt elcertifikatlagen kommer därför ett med- delande om detta att sändas till berörd nätinnehavare som därmed kom- mer att bli skyldig att rapportera mätresultaten från berörd anläggning individuellt. Detsamma kommer att ske enligt den nu aktuella lagen efter det att en innehavare av en produktionsanläggning har gjort en anmälan enligt den aktuella paragrafen. Med stöd av bemyndigandet i 7 § första stycket kommer regeringen att meddela närmare föreskrifter om detta. 6 § Om el har producerats i en sådan produktionsanläggning som avses i 4 § med användande av såväl sådana energikällor som be- rättigar anläggningens innehavare att få ursprungsgarantier som andra energikällor, får ursprungsgarantier utfärdas bara för den andel av elen som producerats med användande av den först nämnda typen av energikällor. Paragrafen blir främst tillämplig på kraftverk, som kan eldas med såväl biobränslen som andra, ickeförnybara bränslen. Två situationer berörs av paragrafen. Den ena är att man vissa tidsperioder använder förnybara energikällor och andra tidsperioder andra energikällor. Den andra situa- tionen är att man använder en blandning av förnybara och andra typer av energikällor. Det förekommer till exempel att man tillsätter kol till bio- bränslen vilket ökar effektiviteten. Med stöd av bemyndigandet i 7 § tredje stycket kommer regeringen att meddela närmare föreskrifter om hur beräkning och rapportering av den producerade förnybara elen skall gå till i dessa fall. 7 § Ursprungsgarantier får utfärdas bara för sådan förnybar el vars inmatade mängd och dess fördelning över tiden har mätts och rap- porterats till garantimyndigheten enligt de föreskrifter som medde- las av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Om den förnybara elen matas in på ett elnät som används utan stöd av nätkoncession skall innehavaren av produktionsanlägg- ningen svara för den mätning och rapportering som anges i första Prop. 2002/03:85 stycket. I de fall som avses i 6 § skall innehavaren av anläggningen särskilt beräkna och rapportera den el som har producerats med använ- dande av sådana energikällor som berättigar anläggningens inneha- vare att få ursprungsgarantier. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om beräkning och rapportering enligt tredje stycket. Enligt första stycket får ursprungsgarantier bara utfärdas för sådan förny- bar el vars inmatning har mätts och rapporterats enligt de föreskrifter som gäller på detta område. Dessa föreskrifter finns i förordningen (1999:716) om mätning, beräkning och rapportering av överförd el (mätningsförordningen). Föreskrifterna innebär i korthet att den inmatade mängden el skall mätas för varje timme, vilket brukar kallas timvis mätning. Mätning skall utföras av den som innehar nätkoncession för det nät där inmatningen äger rum. Utöver mätningen skall nätkoncessions- havaren också rapportera mätresultaten till olika intressenter, bl.a. . Mätresultaten avseende inmatningen på ett nät skall av nätkoncessionshavaren redovisas samlat för varje balansansvarig. En balansansvarig ansvarar ofta för inmatningen från flera produk- tionsanläggningar, varför mätresultaten från en enskild produktionsan- läggning ofta inte kan utläsas ur rapporterna från nätkoncessionshavarna. Regeringen kommer därför att vidta vissa ändringar i mätningsförord- ningen. Ändringarna kommer att innebära följande. När en produktionsanläggning har godkänts enligt elcertifikatlagen kommer ett meddelande att sändas till berörd nätkoncessionshavare att mätresultaten från anläggningen skall rapporteras separat till . Detsamma kommer att gälla när en anmälan enligt 5 § den aktu- ella lagen har kommit in till . Om en viss mängd el inte har mätts och rapporterats enligt de nämnda föreskrifterna kan ursprungsgarantier inte utfärdas för denna mängd el eftersom de mätresultat som krävs för detta inte finns rapporterade. Som nämnts ovan är det nätkoncessionshavaren som är ansvarig för mätning och rapportering på sitt nät. Det förekommer att den el som pro- duceras i småskaliga produktionsanläggningar, där produktionen ofta sker med användande av förnybara energikällor, matas in på ett s.k. internt nät. Ett sådant nät får användas utan att nätkoncession har med- delats för nätet. Eftersom det i detta fallet inte finns någon nätkonces- sionshavare som, enligt mätningsförordningen, är ansvarig för mätning och rapportering föreskrivs det i andra stycket att producenten själv får svara för mätning och rapportering som därvid måste ske enligt de före- skrifter som nämns i första stycket. Föreskriften i tredje stycket reglerar den situation som avses i 6 §, nämligen då el produceras med användande av både förnybara och icke förnybara energikällor. I det fallet måste den förnybara elen beräknas särskilt, varefter resultatet av denna beräkning rapporteras till . Regeringen kommer att meddela närmare föreskrifter om hur denna Prop. 2002/03:85 beräkning och rapportering skall gå till med stöd av bemyndigandet i 8 § skall på begäran av någon som är berätti- gad att få ursprungsgarantier utfärda en sådan garanti. En ursprungsgaranti skall innehålla uppgifter om 1.den förnybara energikälla som har använts vid produktionen av elen, 2.den produktionsanläggning där den förnybara elen har produ- cerats, och 3.den mängd el som har producerats och den tidsperiod under vilken produktionen har ägt rum. Tidsperioden skall vara en eller flera kalendermånader. Om den förnybara elen har producerats med användande av vattenkraft skall dessutom produktionsanläggningens installerade effekt anges. Av paragrafens första stycke framgår att ursprungsgarantier bara utfärdas på begäran av någon som är berättigad att få en sådan garanti. Garanti- myndigheten, dvs. , är utfärdande myndighet. I andra stycket anges de uppgifter som en ursprungsgaranti skall inne- hålla. Enligt punkten 1 skall den förnybara energikälla som använts vid produktionen av elen anges och enligt punkten 2 den produktionsanlägg- ning där den förnybara elen har producerats. Enligt punkten 3 skall den mängd el som producerats och den tidsperiod under vilken produktionen har ägt rum anges i ursprungsgarantin. Dessa uppgifter har tillgång till på grund av den rapporteringsskyldighet som har beskrivits under 7 §. Det finns här en begränsningsregel för att inte skall behöva hantera mätresultat från alltför korta tidsperio- der. Den angivna tidsperioden skall utgöras av en eller flera kalendermå- nader. I tredje stycket anges en specialregel för sådan el som producerats med användande av vattenkraft. I dessa fall skall i ursprungsgarantin anges produktionsanläggningens installerade effekt. Skälet till detta är att de miljömässiga effekterna av storskalig respektive småskalig vattenkraft har varit föremål för diskussion. Genom att den installerade effekten anges framgår det av ursprungsgarantin om elen har producerats i ett storskaligt eller småskaligt vattenkraftverk. 9 § Regeringen får meddela föreskrifter om avgift för utfärdandet av ursprungsgarantier. I paragrafen anges att regeringen får meddela föreskrifter om avgift för utfärdandet av ursprungsgarantier. Med stöd av bemyndigandet kommer regeringen att fastställa en avgift som motsvarar garantimyndighetens kostnad för att utfärda en garanti. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 10 § har rätt att på begäran få de upplysningar Prop. 2002/03:85 och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. förenas med vite. De förhållanden som kan komma att bli föremål för tillsyn är till en början då ursprungsgarantier begärs för användning av biobränslen som energikälla. I de anläggningar där biobränslen används kan även andra, fossila bränslen användas som energikälla. Tillsynen kan där komma att avse kontroll av att ursprungsgarantier inte begärs för el som producerats med användande av andra energikällor än biobränslen. Tillsyn kan också bli aktuell i de fall producenten själv har att svara för mätning, beräkning och rapportering enligt 7 § andra och tredje styckena. Den aktuella paragrafen kan bli tillämplig om tillsynsmyndigheten exempelvis misstänker att en producent, som har begärt att få en ur- sprungsgaranti avseende biobränslen, egentligen har använt andra bränslen. kan då med stöd av denna paragraf till exempel begära att få ta del av de handlingar som belyser producentens inköp av biobränslen respektive andra bränslen. 11 § En myndighets beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. De beslut som kan meddelas enligt lagen är garantimyndighetens beslut enligt 8 § om utfärdande av ursprungsgarantier, garantimyndighetens beslut enligt 9 § om uttagande av avgift och tillsynsmyndighetens beslut enligt 10 § om rätt för myndigheten att få upplysningar och ta del av handlingar. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Sammanfattning av Svenska kraftnäts rapport försörjning på den öppna elmarknaden Regeringen gav i uppdrag att lämna förslag på ett system för att långsiktigt trygga effekttillgången i elsystemet, dvs. förmågan att tillgodose efter- frågan på el när den är som störst. Utredningsarbetet har bedrivits i sam- råd med som bl.a. har svarat för en del- utredning. Resonemang, analyser och handlingslinjer har förankrats i en referensgrupp med ledande representanter för , hög- skolor, branschföreningarna , Oberoende Elhandlare och samt företag som verkar inom elmarknaden. Grunden för utredningen är den gällande ellagen i och den nordiska och europeiska elmarknaden som byggts upp på i huvudsak likartade lagstiftningsförutsättningar. Frågan om hur tillräcklig kapacitet ska kunna upprätthållas på en öppen elmarknad är aktuell i alla de nordiska länderna, men den har hanterats på olika sätt. I finns en övergångslösning t.o.m. som reglerar de systemansvarigas roll i samspel med de domine- rande producentföretagen. I infördes en ny lag som ger den systemansvarige ett ansvar för att det ska finnas tillräcklig effekt. Frågan om marknadsaktörernas ansvar och engagemang har framför allt stått i fokus i och . Utanför pågår utredningar och försök i många olika riktningar. T ex diskuteras införandet av reglering i medan tidigare uppbyggda regleringsmekanismer har av- vecklats i och eftersom de inte fungerat på avsett sätt. En harmonisering av regelverken mellan i första hand de nordiska län- derna är viktig för att elmarknaden som en helhet ska fungera. kan olika system tolereras, men måste regelverken för att upp- rätthålla tillräcklig kapacitet vara desamma på en gemensam marknad. En harmonisering torde vara enklast att uppnå om graden av tvingande regleringsingrepp är av så liten omfattning som möjligt, i synnerhet . De direkta kostnaderna för att skapa tillräcklig kapacitet är tämligen små i förhållande till det mycket stora värdet av den kraft som omsätts i marknaden och i försäljningen till slutkunderna. Å andra sidan kan de indirekta kostnaderna bli stora om en olämplig modell för att lösa effekt- frågan väljs, dvs. om modellen innebär att det blir väsentliga försäm- ringar i hur den öppna elmarknaden fungerar. Effektfrågan har också ett stort värde för tilltron till att grundläggande försörjningsfunktioner kan uppfyllas på en öppen elmarknad. Effektfrågan drivs av den fysiska balansutvecklingen, t.ex. genom att förbrukningen fortsätter att öka. bedöms den årliga ökningen ligga på , dvs. för ca 300 MW. Kunskaperna om vad som händer med förbrukningen när höga priser uppstår i samband med mycket låga temperaturer är dock bristfälliga. Det finns således ett behov av ökade kunskaper inom detta område. Inom utredningen har prövning skett av olika metoder för att hantera effektfrågan i spännvidden mellan reglering med myndighetsstyrning å ena sidan och öppna marknadslösningar med ett fritt rörligt kraftpris som den viktigaste styrfaktorn å den andra sidan. I huvudsak har tre huvud- modeller behandlats: Centralt upphandlad och kollektivt finansierad kapacitet. Regleringslösningar, som bygger på olika former av tvingande åläggan- den för elmarknadens aktörer att upprätthålla kapacitet kan i förstone förefalla ändamålsenliga. De kan skapa erforderliga marginaler och för- dela en börda som annars inte innebär några väsentliga direkta intäkter. Sådana lösningar innebär emellertid en partiell återreglering som allvar- ligt kan hämma effektiviteten i elmarknaden. Det skulle vidare medföra ett antal principiella och praktiska svårigheter i en öppen elmarknad, i synnerhet i en internationell sådan. En modell med central upphandling av kapacitet kan sägas vara etable- rad genom de övergångslösningar som har genomfört dels i samverkan med branschföreningen , dels på uppdrag av regeringen. I förstnämnda fallet sker en kollektiv finansiering via de balansansvariga, i det sistnämnda finansieras upphandlingen via minskat avkastningskrav på . Principiellt innebär sådana lös- ningar en oklarhet beträffande det långsiktiga ansvaret för effektbalan- sens och därmed produktionsapparatens utveckling. Öppna marknadslösningar bygger på en tilltro till att effektbalansen kan genom att de företag som är verksamma på elmarknaden har tillräckliga skäl för att upprätthålla kapacitet utan att direkta kontroll- mekanismer behöver byggas upp. De höga priser som kan förväntas under effekttoppar skulle vara riskabla för framförallt mindre företag på elmarknaden varför de kan förväntas efterfråga fysiska och finansiella säkringar. Svenska Kraftnäts uppfattning är att det inte är önskvärt eller ända- målsenligt att bygga upp omfattande regleringslösningar om detta kan undvikas. Arbetet i utredningen har således inriktats på att finna en ut- veckling som så långt som möjligt bygger på öppna marknadsmässiga mekanismer. Vägen till en sådan marknadsmässig hantering av effektfrågan kan emellertid inte gå via ett abrupt avskaffande av de övergångslösningar, som har byggts upp och som effektbalansen fysiskt är beroende av (sammanlagt ca 1700 MW). Därför föreslås att sådan cent- ralt upphandlad kapacitet behålls som en del av en övergångslösning . De ekonomiska villkoren för att utnyttja dem affärsmäs- sigt inom elmarknaden bör dock skärpas. Tillsammans med tydliga sig- naler att de centrala resurserna inte kommer att utvidgas, så kan detta ge tillräckliga incitament för aktörerna att söka andra fysiska och finansiella medel för att säkra sin effektbalans. De centralt upphandlade effektresur- serna skall i linje härmed finansieras via de balansansvariga så som gäller för de ca 1000 MW som efter överenskommelse med upphandlades för en treårsperiod. Detta är en nödvändighet om man vill åstadkomma en utveckling mot ett ökat ansvar för aktörerna på elmarknaden för att effektresurserna är tillräckliga. Särskild uppmärksamhet har ägnats åt möjligheterna att minska effekttopparna genom åtgärder på förbrukningssidan, vilket ofta är eko-