prop · GQ03119 · 2003-05-28 00:00:00 — Till bestämmel- sen är en särskild ansvarsbestämmelse i 3 § knuten. I det tredje stycket finns ett bemyndigande enligt 8 kap. 11 § regerings- formen för regeringen att överlåta åt en förvaltningsmyndighet eller en kommun att meddela föreskrifter enligt första och andra styckena. Ett bemyndigande från regeringen till myndighet eller kommun att meddela föreskrifter enligt bestämmelsen kan bli aktuellt i flera fall. Regeringen kan exempelvis överlåta åt eller kommunerna att meddela föreskrifter beträffande vilka objekt som från brandskyddssyn- punkt skall omfattas av sotning och kontroll enligt 3 kap. 4 § samt röran- de de intervaller inom vilka sotning och kontroll skall ske. Åt Rädd- ningsverket kan också bl.a. överlåtas att föreskriva om utbildning för personalen i såväl räddningstjänst som i verksamhet för sotning och kon- troll. Dessutom kan verket av regeringen t.ex. bemyndigas att meddela närmare föreskrifter rörande kravet på skriftlig redogörelse för brand- skyddet enligt 2 kap. 3 §. Åt kommunerna kan t.ex. överlåtas att fastställa frister för när redogörelsen för brandskyddet enligt 2 kap. 3 § skall läm- nas in till kommunen för olika typer av byggnader eller andra anlägg- ningar. Vidare kan regeringen med stöd av bestämmelsen t.ex. föreskriva att länsstyrelserna skall fastställa vilka anläggningar som omfattas av be- stämmelserna i 2 kap. 4 §. Bestämmelsen motsvarar 63 § RäL (se prop. 1994/95:7 s. 120). Vissa språkliga ändringar har skett. Paragrafen motsvarar i princip 58 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 93). Dock skall straffbudet enligt sjätte punkten gälla då någon uppsåtligen hindrar eller försöker hindra ingrepp i annans rätt som beslutats såväl vid en räddningsinsats (6 kap. 2 § första stycket) som vid sanering efter ut- släpp av radioaktiva ämnen (6 kap. 2 § andra stycket). Även språkliga ändringar har gjorts. Ansvarsbestämmelsen i första stycket första punkten straffbelägger då någon uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot eldningsförbud som meddelats med stöd av 1 §. I andra punkten straffbeläggs den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sin skyldighet att ge upplysningar eller lämna ut handlingar i samband med sotning och brandskyddskontroll (3 kap. 5 §) eller tillsyn (5 kap. 2 §). Dessutom straffsanktioneras underlåtenhet att lämna upp- lysningar om personal och egendom som kan användas i räddningstjänst eller sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen (6 kap. 8 §). Tredje punkten anknyter till andra punkten. Enligt denna straffbeläggs oriktiga uppgifter i samband med sådan uppgiftsplikt som avses i andra punkten. Enligt fjärde punkten straffbeläggs den som låter bli att varna och till- kalla hjälp samt underrätta m.fl. vid utsläpp av giftiga eller skadliga ämnen (2 kap. 1 och 5 §§). Enligt femte punkten skall den som, utan att ha giltigt skäl, uppsåtligen eller av oaktsamhet låter bli att fullgöra tjänsteplikt enligt 6 kap. 1 § straffas. I motsvarande straffbestämmelse i RäL, 58 § första stycket 5, används uttrycket laga förfall i stället för giltigt skäl. Lagrådet för- ordar att uttrycket laga förfall behålls, eftersom en ändrad terminologi kan innebära osäkerhet om regleringens avsedda innebörd. giltigt skäl används dock i stället för laga förfall i modern lagstift- Prop. 2002/03:119 ning, t.ex. i 10 kap. 6 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och i 24 § lagen (1999:116) om skiljeförfarande. Regeringen kan inte se att någon betydelseskillnad mellan de båda uttrycken föreligger. Slutligen avses i sjätte punkten det fall då någon uppsåtligen hindrar eller försöker hindra en åtgärd som räddningsledaren eller annan beslutat om enligt 6 kap. 2 § eller annars utan giltig ursäkt åsidosätter en sådan åtgärd (se även ovan). Enligt andra stycket skall ansvar inte utdömas, om gärningen är att be- döma som ringa. Ansvar enligt lagen skall inte heller utdömas, om ansvar för gärningen kan ådömas enligt . Detta innebär att bestäm- melserna i om t.ex. allmänfarlig vårdslöshet och osant inty- gande (13 kap. 6 § och 15 kap. 11 §) har företräde framför bestämmel- serna om ansvar i denna lag. Enligt tredje stycket skall ansvar enligt lagen inte dömas ut för gärning som omfattats av vitespåföljd. Paragrafen motsvarar 59 § RäL. Liksom i förarbetena till RäL finns skäl att nämna att möjligheten i andra stycket för en tillsynsmyndighet att bestämma att dess beslut skall gälla även om det överklagas givetvis en- dast bör användas i undantagsfall. Ett fall kan vara att saken är så bråds- kande att ett lagakraftvinnande eller en prövning av ett överklagande inte kan avvaktas. Andra fall kan vara att det finns anledning att misstänka att den beslutet gäller avsiktligt kommer att förhala verkställigheten genom att överklaga eller att denne kommer att överlåta sin egendom för att kringgå beslutet (prop. 1985/86:170 s. 94). Paragrafen motsvarar del av 60 § RäL. I enlighet med Lagrådets yttrande har i lagtextens andra stycke förtydligats att är överinstans både då ett beslut enligt lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen fattats av nämnd och av någon som handlat på en kommuns vägnar. Innehållet i bestämmelserna i paragrafens första stycke fanns tidigare intagna i 60 § RäL och 86 § RäF. Vissa språkliga ändringar har gjorts. Genom andra stycket ges staten genom rätt att överklaga i de fall ett beslut om ersättning från staten till en kommun enligt 7 kap. 2 eller 3 § ändras av en förvaltningsdomstol efter överkla- gande av kommunen. Se avsnitt 12.1. Paragrafen motsvarar 68 § RäL och del av 86 § RäF. Motsvarande bestämmelse finns i 60 § RäL beträffande beslut som över- klagas enligt denna lag samt i 22 a § andra stycket förvaltningslagen (1986:223) beträffande beslut som överklagas med stöd av den lagen. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Särskilda regler om ikraftträdande förslås dock gälla för kommunernas skyldighet att anta handlingsprogram och se till att olyckor som föranlett räddningsinsatser blir undersökta samt för den enskildes skyldighet att i skriftlig form läm- na en redogörelse för brandskyddet. Enligt 2 skall Statens räddningsverks möjlighet att överklaga beslut enligt 10 kap. 6 § andra stycket inte gälla sådana beslut som har meddelats före ikraftträdandet. En särskild övergångsbestämmelse behövs vidare rörande 15 § atom- ansvarighetslagen (1968:45). I paragrafen hänvisas till räddningstjänstla- gen (1986:1102). Hänvisningen bör fortsättningsvis avse lagen om skydd mot olyckor. Nämnda paragraf ändrades emellertid senast genom lagen (2002:1131) om ändring i atomansvarighetslagen. Ändringen, som grun- dar sig på en EG-förordning, träder i kraft den dag regeringen bestäm- mer. När detta kan komma att ske kan ännu inte med säkerhet sägas. Ef- tersom en hänvisning i atomansvarighetslagen till lagen om skydd mot olyckor bör träda i kraft som lagen om skydd mot olyckor är det av författningstekniska skäl inte lämpligt att nu göra en ändring av denna innebörd i atomansvarighetslagen eller i dess ändringsförfattning. En övergångsbestämmelse som tar sikte på detta förhållande föreslås därför i lagen om skydd mot olyckor. Hänvisningen i atomansvarighets- lagen bör emellertid ändras så snart det blir klarlagt vid vilken tid änd- ringsförfattningen träder i kraft. 14.2Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Paragrafen är ny. Syftet är att skydda uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden som räddningstjänstpersonalen kan komma i kontakt med vid vissa åtgärder som företas enligt den nya lagen. Be- stämmelsen omfattar personal i både den kommunala och den statliga räddningstjänstorganisationen och gäller vid följande typer av åtgärder enligt den nya lagen: räddningsinsatser, undersökning av olyckor enligt 3 kap. 10 § samt tillsyn. För åtgärder vid kommunens förebyggande verk- samhet enligt 3 kap. 16 §§ samt vid övriga åtgärder som kan vidtas en- ligt lagen (t.ex. beslut om ersättningar till enskilda enligt 7 kap.) är några regler om sekretess inte nödvändiga. Begreppet räddningsinsatser omfat- tar här inte sådant bistånd som kan lämnas till utländska myndigheter med stöd av bestämmelserna i 9 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. Ett rakt skaderekvisit skall tillämpas vid sekretessprövningen. bär en presumtion för att uppgiften får lämnas ut. Uppgifter rörande den enskilde som kan vara känsliga och som därför Prop. 2002/03:119 torde omfattas av sekretess är t.ex. konkreta uppgifter om skador på per- Vidare kan det vara fråga om förhållandena på en olycksplats, t.ex. i hemmet, som avspeglar sociala och ekonomiska förhållanden. 14.3Förslag till lag om ändring i Första och andra styckena ändras inte. I paragrafens tredje stycke har ordet räddningskår bytts ut mot kom- munal organisation för räddningstjänst. Ändringen är en följd av att begreppet räddningskår inte förekommer i lagen om skydd mot olyck- or. Se även författningskommentar till 3 kap. 12 § lagen om skydd mot olyckor. Ändringen medför inte någon förändring i sak. 14.4Förslag till lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd I paragrafens första stycke har ordet räddningskår bytts ut mot kom- munal organisation för räddningstjänst. Ändringen är en följd av att be- greppet räddningskår inte förekommer i lagen om skydd mot olyckor. Se även författningskommentar till 3 kap. 12 § lagen om skydd mot olyckor. Vidare görs en hänvisning till lagen om skydd mot olyckor i stället för till RäL. Ändringarna medför inte någon förändring i sak. Andra stycket ändras inte. 14.5Förslag till lag om ändring i lagen (1981:1104) om verksamheten vid vissa regionala alarmeringscentra- ler I första stycket har uttrycket brandkår, som förekom i brandlagen (1974:80), bytts ut mot organisation för räddningstjänst. Vidare har uttrycket "allmänt tillgängligt telenät" bytts ut mot "allmänt telefonnät". Ändringen är föranledd av den delvis nya begreppstermino- logi som regeringen föreslagit i propositionen lag om elektronisk kom- munikation, m.m (prop. 2002/03:110) vilken lag bl.a. ersätter telelagen (1993:597). Ändringarna medför inte att bestämmelsens innebörd föränd- ras i sak. Andra stycket ändras inte. 14.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor Första stycket ändras inte. I andra stycket erinras om de skyldigheter för att förebygga brand och för att hindra och begränsa skador till följd av brand som enskilda har enligt lagen om skydd mot olyckor. Ändringen medför inte någon för- ändring i sak. Tredje stycket ändras inte. Sammanfattning av betänkandet Reformerad räddningstjänstlagstiftning (SOU 2002:10) Inledning (avsnitt 1) Utredningsuppdraget har syftat till att förslag skall lämnas till en refor- merad räddningstjänstlagstiftning. I uppdraget har ingått att modernisera den nuvarande lagstiftningen och att minska detaljregleringen av den kommunala räddningstjänsten. I utredningsuppdraget har vidare ingått att precisera skyldigheter för stat, kommun och enskilda inom räddnings- tjänstområdet och att tydliggöra förhållandet mellan räddningstjänstlag- stiftningens bestämmelser och annan lagstiftning, som reglerar olycks- och skadeförebyggande verksamhet. I uppdraget har också ingått att ge förslag till hur kommunernas olycks- och skadeförebyggande verksamhet skall kunna bedrivas på ett effektivt sätt och att se över vissa frågor som rör sjuktransporter, kompetens hos och utbildning av rädd- ningstjänstpersonal samt miljöräddningstjänst till sjöss. Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen en bakgrund (avsnitt 2) Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen tar sikte på hur samhällets räddningstjänst skall organiseras och bedrivas. delas in i och statlig räddningstjänst. Statlig rädd- ningstjänst avser endast åtgärder i vissa speciella fall och omfattar fjäll-, flyg- och sjöräddningstjänsterna, efterforskning av försvunna personer i vissa fall samt miljöräddningstjänst till sjöss och räddningstjänst i sam- band med utsläpp av radioaktiva ämnen. Staten svarar också för sanering efter sådana utsläpp. Staten har genom polisen, , Sjöfarts- verket och samt länsstyrelserna ansvaret för dessa slag av räddningstjänst. Den kommunala räddningstjänsten är mer allmän och omfattar all offentlig räddningstjänst som inte är statlig sådan, t.ex. vid bränder, explosioner, skred, ras översvämningar, oväder och utflöde av skadliga ämnen. Såväl statlig som definieras såsom den verksamhet som staten eller kommunerna skall svara för vid olyckor och överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor eller egendom eller i miljön. Begreppet räddningstjänst inne- fattar således inte åtgärder för att förebygga olyckor eller skador. Enligt räddningstjänstlagstiftningen skall kommunen svara för att åtgärder vid- tas för att förebygga bränder och skador till följd av bränder. I övrigt gäller att det läggs en skyldighet på kommunen att, utan eget ansvar, främja olycks- och skadeförebyggande verksamhet i kommunen. Målsättningen för samhällets räddningstjänst, såsom det är formulerat i lagstiftningen, är att de skilda räddningstjänstinsatserna - statliga som kommunala - skall kunna påbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt. Det innebär ett allmänt krav på att verksamheten skall planeras och organiseras så att målsättningen uppfylls. Kommuner- na och de statliga myndigheter, som svarar för räddningstjänst, har att samarbeta med varandra och med andra som berörs av denna. Alla i sam- hället tillgängliga resurser skall kunna utnyttjas. För varje räddningsinsats skall det finnas en räddningsledare, som har att leda insatsen och bestämma hur den skall bedrivas och vilka rädd- ningsåtgärder som skall vidtas. Syftet med att en räddningsledare skall utses är att räddningsinsatsen skall bli så effektiv som möjligt och att det inte får råda någon tvekan om vem som har den absoluta ledningen av Räddningsledaren har i detta syfte givits särskilda befogenheter i sin ledning av räddningsinsatsen. Det är bl.a. fråga om åtgärder som Generellt kan sägas att ansvars- och uppgiftsfördelningen mellan staten och kommunerna när det gäller räddningstjänst innebär att staten genom lagstiftning formulerar krav på hur räddningstjänsten skall organiseras och bedrivas samt fördelar ansvar, uppgifter och befogenheter samt re- surser mellan stat och kommun. Staten ansvarar för räddningstjänståtgär- der som fordrar särskilda resurser eller speciellt kunnande. ersättning till kommunerna för stora och kostnadskrävande räddningsin- satser eller saneringsåtgärder. Staten svarar också för utbildning av per- sonal inom det kommunala räddningstjänstområdet. Kommunerna har generellt sett ett allmänt ansvar för räddningsinsatser och skall utföra de åtgärder som bäst kan skötas på lokal nivå. nen har också att svara för att skadeförebyggande åtgärder vidtas inom Principen om självstyrelse skall emellertid ligga till grund för de åtgärder som statsmakterna ålägger kommunerna inom Utgångspunkter för en reformerad räddningstjänstlagstiftning (avsnitt 3) Förutom behovet av en modernisering och en minskad detaljreglering har det framhållits att räddningstjänstlagstiftningen behöver förtydligas i oli- Det gäller bl.a. målsättningen för räddningstjänstverk- samheten En rådande uppfattning är att den nuvarande lagstiftningen inte på ett adekvat sätt återspeglar de uppgifter eller de principer med avseen- de på bl.a. den inriktning, som bör vara grundläggande för räddnings- Inte heller återspeglas den fördelning av ansvaret för skydd mot olyckor som bör gälla mellan enskilda och det offentliga. Den enskildes ansvar för sitt liv, sin egendom och för hur miljön på- verkas bör tydliggöras. Kraven har också ökat på att offentliga åtgärder vidtas för att genom förebyggande åtgärder förhindra olyckor och be- Dessa åtgärder har kommit att spela en helt annan roll i De inriktas på i princip alla slag av olyckor som kan drabba människor, egendom eller miljön och berör på olika sätt räddningstjänstområdet utan att det på ett adekvat sätt åter- speglas i den nuvarande lagstiftningen. Modernisering och minskad detaljreglering (avsnitt 4) Frågan om att ange nationella mål eller effektmål för verksamheten inom räddningstjänstområdet har diskuterats i olika sammanhang. har funnit att övergripande nationella mål bör anges för verksamheten. Dessa bör vara den politiska styrning och utgöra de riktmärken som sta- ten ger för att åtgärder skall vidtas till skydd mot olyckor. innefatta inte bara räddningsinsatser utan även olycksförebyggande åt- Genom att i lagstiftningen ange nationella mål för den kommunala räddningstjänstverksamheten ges enligt Utredningens mening kommu- nerna i enlighet med principen om självstyrelse ökade möjlig- heter till en lokal anpassning av organisation och dimensionering av Utredningen har noterat att den nuvarande starka styrningen av den kommunala räddningstjänstverksamheten ge- nom en detaljerad lagstiftning med inriktning på räddningstjänstens or- ganisation och genomförande begränsar de kommunala politikernas möj- ligheter att själva utveckla en funktionell med utgångspunkt i de lokala förhållandena. Utredningens mening förutsättningarna för flexibilitet i verksamheten och låser möjligheterna till önskvärda förändringar med hänsyn till ut- vecklingen i samhället. Målsättningen för samhällets räddningstjänst bör enligt Utredningens mening såsom ett övergripande och nationellt mål anges med att i hela landet skall upprätthållas ett, med hänsyn till de lokala förhållandena, tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor med avseende på människors liv och hälsa samt på egendom och miljön. anges att den enskilda människans och de olika samhällsverksamheternas förmåga att själva bidra till sin egen säkerhet skall stödjas genom åtgär- der från samhällets sida. Som komplement till det övergripande nationella målet krävs enligt Utredningens mening att det både för den statliga och kommunala verk- samheten eller grenar av verksamheten formuleras särskilda lokalt anpas- sade verksamhetsmål i form av säkerhetsmål och prestationsmål, som ansvariga statliga myndigheter och kommunerna har att leva upp till. Användningen av nationella mål som ett statligt styrmedel inom rädd- ningstjänstområdet ställer krav på en tillsynsfunktion som har karaktär av uppföljning, utvärdering och information. Utredningen vill i dessa sam- manhang också betona betydelsen av att tillsynen syftar till att ge råd och information och inspirera till en fortlöpande positiv förändringsprocess Som komplement till det uppställda nationella målet bör enligt Utred- ningen i princip formuleras handlingsplaner eller -program som redovisar hur målet för verksamheten eller målen för verksamhetsgrenarna inom räddningstjänstområdet skall uppfyllas. Programmen skall kunna följas upp och ligga till grund för en utvärdering av verksamheten. men bör utformas mot bakgrund av en inventering och analys av de ris- ker för olyckshändelser som föreligger och ange hur riskerna skall hante- Sålunda utgör en riskbedömning enligt Utredningens mening en nödvändig grund för planeringen såväl av en olycks- och skadeförebyg- gande verksamhet som av räddningstjänst. En klargjord riskbild är också en förutsättning för en ändamålsenlig och effektiv samverkan mellan kommuner och mellan kommuner och statliga myndigheter inom rädd- Statliga myndigheters verksamhet inom räddningstjänstområdet omfat- tas av den statliga mål- och resultatstyrningen, som anger syftena med verksamheten och som omfattar en uppföljning och utvärdering av effek- Det finns därför inte enligt Utredningens mening anledning att ut- över bestämmelser om samverkan, samordning och planering ge några särskilda föreskrifter om verksamhetsmål och handlingsprogram i lag- stiftningen eller i tillämpningsföreskrifter inom räddningstjänstområdet. För kommunernas del gäller enligt Utredningens förslag att varje kommun skall ha ett, eventuellt flera, av kommunfullmäktige antaget handlingsprogram för skydd mot olyckor. Programmet skall redovisa den lokala målsättningen och planerna för verksamheten samt de risker som finns i kommunen för olyckshändelser och hur kommunens säkerhetsar- bete är ordnat. Programmet bör enligt Utredningens mening ange de krav på prestationsförmåga som lokalt bör ställas men även innehålla beslut om strategiska investeringar i materiel, brandstationer m.m. Genom handlingsprogram skall kommunen således visa vilka säker- hetsmål och prestationsmål som kommunen mot bakgrund av de lokala förhållandena ställer upp för att uppfylla det i lag angivna övergripande Det är fråga om vad kommunen avser att uppnå dels i sin olycks- och skadeförebyggande verksamhet, dels i sin räddningstjänst. framgå hur verksamheten skall bedrivas inom kommunen eller i samver- kan med en annan kommun eller med andra som berörs av verksamheten. Av kommunen formulerade lokala mål och program skall också kunna ligga till grund för en uppföljning och utvärdering av verksamheten i form av såväl internrevision som en kontroll och tillsyn från statsmakter- Det skall enligt Utredningen i enlighet med principen om självstyrelse ankomma på varje enskild kommun att själv välja organisa- tion och medel för att nå upp till den nivå för räddningstjänsten som står i överensstämmelse med målsättningen i lagstiftningen. således att själva göra avvägningar mellan olika alternativa lösningar för att uppfylla ställda säkerhetsmål och prestationsmål i verksamheten. ta innebär att ett flertal detaljregler i den nuvarande lagstiftningen kan Utredningen har tydliggjort ledningsfunktionen i första hand med avse- ende på den kommunala räddningstjänsten. Sålunda skall det i varje kommun finnas en räddningschef som inför kommunen ansvarar för att räddningstjänstverksamheten är ändamålsenligt ordnad och som leder Räddningschefen får utse annan som har behörig- het att för uppgiften att leda räddningsinsatser. ning har räddningschefen såväl enligt RäL som enligt det av Utredningen lämnade förslaget till reformerad lagstiftning ett övergripande ansvar för alla de räddningsinsatser som behöver göras i kommunen. En räddningsledare har stora befogenheter. Det är fråga om myndig- hetsutövning som bl.a. innebär rätt att göra ingrepp i annans rätt, förord- na om fullgörande av tjänsteplikt och att anmoda statliga och kommunala myndigheter att, om ett deltagande inte allvarligt hindrar myndighetens ordinarie verksamhet, delta i en räddningsinsats med personal och utrust- Att räddningsledarens befogenheter anges i särskilda bestämmelser in- nebär enligt Utredningens mening inte att räddningschefen fråntagits be- fogenhet med avseende på dessa bestämmelser. fen har utsett som räddningsledare handlar enligt Utredningens mening på räddningschefens uppdrag och måste rätta sig efter de instruktioner som räddningschefen med sitt övergripande ansvar har givit. Enligt Utredningens förslag bör uppgift inte primärt vara att ta över ansvaret för kommunens räddningstjänstverksamhet vid om- skall i stället stödja insatserna genom att gå in med olika åtgärder och svara för vissa uppgifter samti- digt som räddningstjänsten är ett ansvar för kommunen. möjlighet för staten, genom , att ta över ansvaret för rädd- ningstjänstverksamheten i en eller flera kommuner skall emellertid enligt Utredningens förslag finnas i särskilda fall. fall utse någon som har behörighet att leda insatsen. I de fall räddningsin- satserna också omfattar statlig räddningstjänst skall svara för att insatserna samordnas. Utredningens förslag rörande sotningsverksamheten innebär att detaljre- gleringen minskar och att målsättningen för verksamheten, att vara olycks- och skadeförebyggande, tydliggörs. Den rengöring och kontroll av brandskyddet som avses med verksamheten skall såsom ett statligt åläggande för kommunen endast utföras under förutsättning att det är på- kallat från brandskyddssynpunkt. Preciserade skyldigheter för stat, kommun och enskilda (avsnitt 5) Olycks- och skadeförebyggande åtgärder