prop · GR0327 · 2003-10-22 00:00:00 — Ett sätt att komma tillrätta med detta är att i stället införa en regel som innebär att en införing skall anses vara allmänt känd redan från och med den inskrivningsdag då ansökan om införingen gjordes eller togs upp på annat sätt. Detta skulle också stämma överens med vad som gäller i fråga om inteckningar där inteckningsmedgivandet givits av den som har överlåtit luftfartyget. I dessa fall finns det inget hinder mot inteckningen, om inteckningen söks innan förvärvet har anmälts till luftfartygsregistret. Regeringen anser mot bakgrund av det anförda att sistnämnda lösning är att föredra. En förvärvare skall alltså, genom att ansöka om inskrivning, kunna få sakrättsligt skydd redan från och med den dag då överlåtelsen görs. En förutsättning för att skyddet skall bestå bör vara att ansökan leder till att inskrivning beviljas för förvärvet. Borgenärsskydd är frågan om en avvägning mellan en förvärvares och överlåtarens borgenärers intressen. Den grundläggande frågan är i vilken utsträckning en förvärvare skall kunna bryta borgenärernas möjligheter att få betalt ur luftfartyget genom att ansöka om inskrivning av sitt förvärv. Inom sjörätten bryter en ansökan om inskrivning möjligheterna till betalning utom för sådana fordringar som är direkt knutna till egendomen genom inteckning, luftpanträtt eller retentionsrätt. Med luftpanträtt avses en panträtt som uppkommer direkt genom lag för vissa typer av fordringar och retentionsrätt är den rätt som exempelvis den som reparerat en sak har att innehålla saken tills betalning erlagts. Det finns enligt regeringens bedömning inte anledning att göra en annan avvägning här än i sjörätten. Detta innebär att en fordran som är förenad med inteckning, luftpanträtt eller retentionsrätt skall gälla även mot ny ägare som beviljats inskrivning av sitt förvärv. En näraliggande frågeställning är från vilken tidpunkt det sakrättsliga skyddet i förhållande till överlåtarens borgenärer skall gälla. Situationer där ett sådant skydd är av vikt är t.ex. om överlåtaren går i konkurs eller blir föremål för utmätning. Bör detta skydd gälla från samma tidpunkt som god tro är utesluten? Detta är dock inte givet. Även om en borgenär känner till att ett luftfartyg överlåtits får han eller hon ta luftfartyget i anspråk för betalning av fordran mot överlåtaren. En överlåtelse kan ju till och med ske i syfte att undandra borgenären värdet av luftfartyget. Ett alternativ är att, på samma sätt som för godtrosförvärv, låta detta ske från och med den dag då ansökan om inskrivning gjordes. Detta skulle emellertid kunna öppna en möjlighet för illojala förfaranden. En gäldenär skulle då kunna hindra en utmätning genom att överlåta luftfartyget på samma inskrivningsdag som utmätningen sker och se till att inskrivning söks för förvärvet. En förvärvares skydd mot överlåtarens borgenärer bör därför inträda först efter utgången av den inskrivningsdag då ansökan om inskrivning gjordes. Skyddet bör bestå under förutsättning att ansökningen också leder till inskrivning. Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att skydda nyttjanderätten till ett luftfartyg gentemot en ny ägare till luftfartyget och mot ägarens borgenärer genom inskrivning. Regeringens bedömning: En möjlighet till inskrivning av optionsrätt bör inte införas. Utredningens förslag innebär att det införs regler om sakrättsligt skydd för nyttjanderätt som löper och optionsrätt till luftfartyg. Dessa rättigheter gäller mot en ny ägare och ägarens borgenärer samt kan bli föremål för godtrosförvärv. skyddet skall erhållas genom inskrivning. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har godtagit utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. fakultetsnämnden vid har bl.a. ifrågasatt om inte även nyttjanderätter som upplåtits i andra hand eller köpoptioner i senare led i en upplåtelsekedja bör kunna erhålla sakrättsligt skydd samt anfört att det bör införas en lagregel som tydliggör att en nyttjanderätt eller optionsrätt inte gäller mot upplåtarens borgenärer, om inte inskrivning av rättigheten har sökts. har vidare, liksom och annan transporträtt pekat på vissa tillämpningsproblem när ett nyttjanderättsavtal utgör en s.k. wet lease, vilket innebär att upplåtaren enligt avtalet är förpliktad att utöver luftfartyget även tillhandahålla personal. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som redovisats i avsnitt 4.2 är det vanligt förekommande att luftfartyg finansieras genom olika former av leasing. Leasing av luftfartyg har kommit att användas i allt större utsträckning och torde även i fortsättningen vara en viktig finansieringsform. I avsnitt 6.2.1 har regeringen föreslagit att det skall vara möjligt att skydda ett förvärv av ett luftfartyg genom att detta skrivs in i ett offentligt register. Dessa regler skyddar finansiärernas, dvs. leasegivarnas, äganderätt till luftfartyget. Ett sådant skydd torde i många fall vara en nödvändighet för att en finansiär skall kunna acceptera det aktuella finansieringsupplägget. Även om reglerna i första hand alltså tillgodoser finansiärernas intressen, ligger det också i lufttrafikföretagens, dvs. leasetagarnas, intresse att finansiären kan skydda sin äganderätt. En reglering som endast gör det möjligt att skapa sakrättsligt skydd för äganderätten är dock inte heltäckande. Som utredningen har konstaterat är det en öppen fråga vilken ställning nyttjanderättsavtal och optionsavtal rörande lös egendom har i sakrättsligt avseende. Detta aktualiserar frågan om det bör införas särskilda regler för att säkerställa sakrättsligt skydd för sådana rättigheter. I enlighet med det ställningstagande som regeringen gjort i avsnitt 5 är det angeläget att svensk rätt innehåller regler som är anpassade för moderna finansieringslösningar. En konsekvens av att det saknas sådana regler är att lufttrafikföretagen i vissa fall väljer att registrera sina luftfartyg i andra länder. Om det finns utländska regler som innebär att finansieringslösningarna kan erhålla ett mer ändamålsenligt rättsligt skydd än i , kommer detta sannolikt att leda till att luftfartygen även i fortsättningen kommer att registreras utomlands. Bedömningen huruvida särskilda regler om sakrättsligt skydd för nyttjanderätt och optionsrätt bör införas måste göras mot denna bakgrund. Som nämnts tidigare innehas en stor del av luftfartygen med nyttjanderätt genom leasingavtal. För att tillgodose lufttrafikföretagens behov av förutsägbarhet och stabilitet behövs det regler som innebär att nyttjanderätten inte upphör för det fall finansiären överlåter luftfartyget eller att luftfartyget blir föremål för ett exekutivt förfarande vid betalningssvårigheter på finansiärens sida. Det finns skäl att anta att svensk rätt inte skulle anses erbjuda tillräckligt skydd för leasing av luftfartyg, om inte också nyttjanderätten kan skyddas. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att ett sådant skydd bör införas. De regler som föreslagits avseende äganderätt kan ge ett skydd utifrån flera aspekter. Den som söker inskrivning för ett förvärv kan dels få skydd gentemot andra som också anser sig ha ett anspråk på äganderätten till luftfartyget, dels få skydd mot att luftfartyget tas i anspråk för överlåtarens skulder. Under vissa förutsättningar kan ett förvärv på grund av reglerna om godtrosförvärv bli gällande trots att överlåtaren inte hade rätt att överlåta luftfartyget. Frågan är om det beträffande nyttjanderätter finns behov av skydd i alla dessa avseenden. När det gäller nyttjanderätt är problemställningen något annorlunda än vad avser äganderätt. Vid nyttjanderättsupplåtelser intar upplåtaren i princip samma ställning som överlåtaren, med den skillnaden att upplåtaren behåller sin rätt till egendomen i alla de avseenden som inte omfattas av nyttjanderättsupplåtelsen. Detta innebär exempelvis att luftfartyget kan överlåtas under nyttjanderättens löptid. Som en följd måste en nyttjanderättshavare för att uppnå samma skyddsgrad som en förvärvare får genom att vara skyddad gentemot överlåtarens borgenärer vara skyddad vid varje överlåtelse av luftfartyget och inte bara sådan som sker på grund av utmätning eller konkurs. I likhet med vad utredningen föreslagit bör därför regler som ger sådant skydd införas. Dessa regler innebär att nyttjanderätten skyddas dels i förhållande till en ny ägare om luftfartyget överlåts, dels gentemot vissa fordringsanspråk mot ägaren. Härefter finns det anledning att ta upp frågan i vilken utsträckning en nyttjanderättshavare bör vara skyddad mot andra som också anser sig ha nyttjanderätt till luftfartyget. Denna fråga gäller alltså dels om nyttjanderättshavaren är skyddad mot senare upplåtelser, dels om godtrosförvärv av nyttjanderätt bör kunna ske. Som utredningen konstaterat är det i viss mån oklart i svensk rätt vilken ställning ett nyttjanderättsavtal har i sakrättsligt hänseende. Den som innehar ett luftfartyg med nyttjanderätt och har besittning till det är dock i vart fall genom besittningen skyddad gentemot senare upplåtelser till luftfartyget. Genom att ta luftfartyget i besittning kan en nyttjanderättshavare således erhålla sakrättsligt skydd mot senare upplåtelser. Utredningen har föreslagit regler som innebär att godtrosförvärv skall kunna ske av bl.a. nyttjanderätter. En följd av detta skulle vara att det också måste införas regler om hur konkurrerande anspråk på nyttjanderätt skall hanteras. Ett sådant regelsystem skulle bli komplicerat och svåröverskådligt. Det kan ifrågasättas om det finns behov av ett sådant regelsystem. Det torde vara mycket sällsynt att det överhuvudtaget uppstår en situation med konkurrerande dubbelupplåtelser av nyttjanderätter som liknar den som uppstår vid dubbelöverlåtelser, s.k. tvesalu. När ett luftfartyg överlåts till två olika personer är överlåtarens syfte i regel att tillskansa sig dubbla . Någon sådan vinst uppkommer inte vid leasing, eftersom leasingavgifter knappast torde betalas av den som inte har luftfartyget i sin besittning, i vart fall inte . De fall av dubbelupplåtelse som skulle kunna tänkas förekomma bör dessutom kunna lösas med hjälp av allmänna sakrättsliga principer. Regeringen föreslår därför inte några särskilda regler i detta avseende. Av utredningens förslag följer att endast förstahandsupplåtelser av nyttjanderätt skall kunna skrivas in. vid har ifrågasatt om inte även andrahandsnyttjanderätter skall kunna bli föremål för inskrivning. Sådana upplåtelser är relativt vanliga och brukar benämnas subleasing. Frågan är om det finns skäl att frångå vad utredningen föreslagit. Som en utgångspunkt kan konstateras att en andrahandsupplåtelse är skyddad i samma mån som förstahandsupplåtelsen, om inskrivning sökts för denna. Detta innebär att skydd i förhållande till luftfartygets ägares borgenärer och i förhållande till ny ägare till luftfartyget kan skapas genom att förstahandsnyttjanderätten skrivs in. Någon särskild möjlighet till inskrivning av andrahandsupplåtelser behövs därför inte för att åstadkomma skydd i detta avseende. Med hänsyn till att inskrivning inte ansetts behövas för att tillskapa skydd för förstahandsnyttjanderätten i förhållande till konkurrerande nyttjanderätter, bör detta inte heller komma i fråga avseende andrahandsnyttjanderätter. Med hänsyn till vad som anförts avstår regeringen, i likhet med utredningen, ifrån att föreslå regler om möjlighet till inskrivning av andrahandsnyttjanderätter. Som påpekats av vid och och annan transporträtt är en särskild fråga hur nyttjanderättsavtal som, utöver upplåtelsen av luftfartyget, innefattar andra förpliktelser för upplåtaren skall hanteras om upplåtaren försätts i konkurs. Förpliktelsen kan t.ex. bestå i att tillhandahålla personal (s.k. wet lease). Institutet har ifrågasatt om sådana nyttjanderättsavtal skall kunna erhålla sakrättsligt skydd. Att en nyttjanderättshavare erhållit sakrättsligt skydd genom inskrivning ger inte några garantier för att leasegivaren uppfyller sina skyldigheter. En nyttjanderättshavare kan dock, även om upplåtaren inte uppfyller sin skyldighet att tillhandahålla personal, ändå ha ett intresse av att nyttjanderätten till luftfartyget består. Denne kan ju välja att själv lösa uppkommande problem på annat sätt och kräva ersättning för kostnaden av leasegivaren. Det finns därför, enligt regeringens uppfattning, inte skäl att inskränka lagens tillämpningsområde i förhållande till denna typ av nyttjanderättsavtal. En annan fråga är om det bör krävas att ett nyttjanderättsavtal gäller för någon viss minsta tid för att det skall få skrivas in. Utredningen har föreslagit att enbart sådana nyttjanderätter som gäller skall kunna skrivas in. För en tidsgräns talar att det nya registret inte skall behöva tyngas av uppgifter som bara har betydelse . Det finns dock ingen naturlig gräns för hur lång giltighetstid ett avtal bör ha för att ett behov av att skydda det sakrättsligt skall anses uppkomma. Behovet av sådant skydd beror snarare på andra omständigheter, som exempelvis upplåtarens finansiella status eller förestående förändringar hos upplåtaren som innefattar överlåtelse av dennes tillgångar. Kostnaden för att söka inskrivning kommer vidare att utgöra en naturlig avgränsning av vilka nyttjanderätter som kommer att bli föremål för inskrivning. Regeringen anser mot denna bakgrund att nyttjanderättsavtal bör kunna skrivas in oavsett hur lång deras giltighet är. Utöver rätt till inskrivning av nyttjanderätt har utredningen föreslagit Prop. 2003/04:27 att inskrivning skall kunna ske av optionsrätter. En optionsrätt ingår ofta som en del i en leasingslösning. I regel innebär den att nyttjanderättshavaren på vissa villkor har rätt att köpa egendom . Den situation där en optionsrätt främst skulle kunna bli hotad är om luftfartyget överlåts. Innehavaren av optionsrätten kan i dessa fall ha intresse av att rättigheten gäller även mot förvärvaren. Detta talar för att också optionsrätter bör kunna skrivas in. En sådan ordning skulle dock innebära ett avsteg från vad som gällt enligt svensk rätt. I praktiken torde optionsrätter i huvudsak förekomma i samband med nyttjanderätter. De är dessutom ofta så nära förbundna med nyttjanderättsavtalet att de uppnår tillräckligt sakrättsligt skydd i och med att nyttjanderätten skrivs in. Mot denna bakgrund finns det inget självständigt intresse av att erbjuda möjligheten till inskrivning av optionsrätter. 6.4.1Var skall inskrivning ske? Regeringens förslag: Inskrivning av förvärv av och nyttjanderätt till luftfartyg skall ske i ett nytt register inskrivningsregistret för luftfartyg som förs av . Den inskrivningsbok för luftfartyg som förs av avskaffas. Inskrivning av inteckning skall i fortsättningen ske i det nya inskrivningsregistret. Utredningens förslag innebär att inskrivning av rättigheter skall ske i luftfartygsregistret och att inskrivningsboken för luftfartyg som förs vid skall integreras med detta register. skall vara förlagt till och blir ett kombinerat offentligrättsligt och privaträttsligt register. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. ställde sig ursprungligen positiv till utredningens förslag. I en senare framställning har verket dock motsatt sig att inskrivningsverksamheten vid överförs till . Verket har också anfört att luftfartygsregistret och inskrivningsboken inte bör integreras, eftersom detta förutsätter att datasäkerheten för luftfartygsregistret höjs väsentligt. har avstyrkt förslaget att överföra inskrivningsverksamheten till och anfört att denna verksamhet även fortsättningsvis bör skötas av allmän domstol, dock inte nödvändigtvis . och har betonat att det i flera avseenden vore mer praktiskt att handläggningen sker i och inte i , där är beläget. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts finns det två centraliserade register avseende luftfartyg. Det ena är det offentligrättsliga luftfartygsregistret som förs av . andra är den privaträttsliga inskrivningsbok för luftfartyg som förs vid . Dessa register har olika syften. används för administrativa ändamål, exempelvis vid utfärdande av olika intyg och tillstånd samt vid tillsyn av luftfarten, medan inskrivningsboken används för inskrivning av inteckningar för att därigenom göra det möjligt för enskilda att använda luftfartyg som säkerhet för krediter. De båda registren är i viss utsträckning beroende av varandra. Regeringen anser att det med fog kan hävdas att en ordning med två register förda av olika myndigheter inte är rationell. Detta eftersom den ger upphov till dubbelarbete, tidsförluster och andra olägenheter som är svåra att undgå när allmänheten måste vända sig till skilda myndigheter i frågor som hänger samman inbördes och fler än en myndighet måste ta del i handläggningen av frågorna. Olägenheten av att ha registrering vid två myndigheter kommer att öka om det blir möjligt att genom inskrivning få sakrättsligt skydd för förvärv av äganderätt. Detta talar för att registren, som utredningen föreslagit, slås samman. Det finns emellertid skäl som talar mot denna lösning. Kommissionen har lagt fram ett förslag om gemenskapens ratifikation av Kapstadskonventionen (se närmare avsnitt 4.8). Frågan om skall skriva under denna konvention bereds inom (dnr Ju2003/1626/L3). Om tillträder Kapstadskonventionen kan detta innebära att ett internationellt registersystem ersätter det . Det är troligt att en nu föreslagen reglering av inskrivningsregistret för luftfartyg i vart fall kommer att bli en tillfällig lösning såvitt avser de luftfartyg som omfattas av konventionen. Mot denna bakgrund är det enligt regeringens uppfattning inte motiverat att integrera inskrivningsregistret med luftfartygsregistret. Följaktligen bör luftfartygsregistret kvarstå oförändrat. Av artikel II paragraf 1 Genèvekonvention (jfr avsnitt 4.8) framgår att alla inskrivningar för ett luftfartyg måste göras i ett och samma register. Detta innebär att det inte är möjligt att skriva in inteckningar i ett register och ägande- och nyttjanderätter i ett annat. Ett nytt register inskrivningsregistret för luftfartyg bör därför inrättas i vilket inteckning, förvärv av äganderätt och nyttjanderätt skall kunna skrivas in med sakrättslig verkan. Registret skall vara datoriserat. Regeringen bedömer att olägenheterna med fler än ett register kan reduceras genom att det nya registret och luftfartygsregistret koncentreras till en och samma myndighet. Att inrätta en fristående myndighet för att handha verksamheten framstår inte som ändamålsenligt. Enligt regeringens mening bör i stället någon av de nuvarande registerhållarna, eller vid , anförtros uppgiften. Utredningen föreslår att inskrivningsverksamheten överförs från till . Regeringen konstaterar att förslaget ligger i linje med det pågående reformarbetet att renodla och koncentrera domstolarnas verksamhet till sådana frågor som kräver domstolsprövning. har ansvaret för sjöfartsregistreringen överförts från till och handläggningen av ärenden om inskrivning av företagshypotek överförts från i Prop. 2003/04:27 domsaga till (prop. 2000/01:88, bet. 2000/01:JuU24, rskr. 2000/01:223). Vidare har den fastighetsrättsliga inskrivningsverksamheten koncentrerats till sju inskrivningsmyndigheter och bouppteckningsverksamheten har förts över från domstolsväsendet till skatteförvaltningen (prop. 1999/2000:1 utg.omr. 4, bet. 1999/2000:JuU1, rskr. 1999/2000:78). Dessa organisationsförändringar har bl.a. medfört att inskrivning av rätt till luftfartyg är den enda kvarvarande inskrivningsverksamheten vid . Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att den lämpligaste och mest ändamålsenliga lösningen är att till förlägga såväl den offentligrättsliga som den privaträttsliga registreringen. Regeringens förslag: Bestämmelserna om handläggningen av inskrivningsärenden utformas efter förebild av motsvarande bestämmelser i sjölagen (1994:1009). Förvaltningslagens regler tillämpas på handläggningen vid . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om handläggningen av inskrivningsärenden finns i lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg och kungörelsen (1955:630) med närmare föreskrifter om inskrivningsbok för luftfartyg m.m. Bestämmelserna är, till skillnad från vad som t.ex. gäller för den fastighetsrättsliga och sjörättsliga inskrivningsverksamheten, uttömmande. Som tidigare redovisats föreslås att ytterligare inskrivningsmöjligheter införs. Detta innebär att det finns ett behov av en mer omfattande reglering. Eftersom inskrivningsverksamheten för luftfartyg i större utsträckning än kommer att överensstämma med andra inskrivningsverksamheter, inte minst inskrivning av fartyg enligt sjölagen, framstår det som lämpligt att förfaranderegleringen ges en motsvarande utformning. Regeringen föreslår därför att förfarandereglerna i lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg utformas efter förebild av motsvarande regler i sjölagen. När inskrivningsverksamheten för fartyg och företagshypotek överfördes till förvaltningsmyndighet behandlades frågan om den närmare utformningen och placeringen av förfarandereglerna (prop. 2000/01:88 s. 43 f.). Det konstaterades att en fullständig reglering i respektive speciallag skulle innebära att dessa skulle behöva byggas ut med ett stort antal bestämmelser, vilket inte framstod som ändamålsenligt. Utgångspunkten var därför att lagarna skulle fyllas ut av andra regler. Inte minst med tanke på att fristående förvaltnings- myndigheter skulle överta handläggningen framstod det som mest lämpligt att föreskriva att förvaltningslagen skulle gälla i tillämpliga delar. Detta synsätt gör sig i lika hög grad gällande vad gäller inskrivning av Prop. 2003/04:27 rätt till luftfartyg. Den föreslagna inskrivningsmyndigheten, , är en förvaltningsmyndighet och förvaltningslagen är därför tillämplig på verkets handläggning. Detta innebär att inskrivningsärendena hos verket kommer att handläggas enligt förvaltningslagen (1986:223) i den mån inte lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg innehåller särskilda regler. 6.4.3Överklagande av beslut i ett inskrivningsärende Regeringens förslag: Ett slutligt beslut i ett inskrivningsärende skall kunna överklagas till allmän domstol. Detta skall ske från det att underrättelse eller bevis om beslutet hölls tillgängligt för sökanden eller senast från den inskrivningsdag då beslutet meddelades. Behörig domstol att överpröva inskrivningsmyndighetens beslut i nu aktuella ärenden skall vara . Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till hovrätt. I övrigt anpassas reglerna om överklagande till vad som gäller enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Utredningens förslag innebär att beslut i inskrivningsärenden skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. Hovrätten för och , Länsrätten i , , Föreningen samt , har ansett att överklagande i inskrivningsärenden bör ske till allmän domstol. har vidare framhållit att det inte bör krävas prövningstillstånd vid överklagande till högre instans. Även Kammarrätten i har ansett att det, , vore lämpligt att tillåta fri fullföljd. Skälen för regeringens förslag: Av 51 § lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg följer att beslut enligt den lagen kan överklagas till hovrätten samt att bestämmelserna i om överklagande av tingsrätts beslut skall tillämpas. Detta innebär bl.a. att beslut får överklagas endast under vissa i angivna förutsättningar och att tiden för överklagande är för beslutet eller i vissa fall den dag då klaganden fick del av beslutet (se bl.a. 49 kap. 5 § och 52 kap. 1 § ). Utredningen har föreslagit att myndighetens beslut skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol och inte som till allmän domstol. Det kan i och för sig framstå som naturligt att beslut meddelade av en förvaltningsmyndighet överklagas till allmän förvaltningsdomstol.