prop · GQ03100d2 · 2003-04-15 00:00:00 — För att kunna göra en relevant jämförelse mellan de olika måtten och studera överlappningen görs därför även analysen av de övriga måtten utifrån . I analyserna ingår vuxna . Det är viktigt att undersöka situationen även för barnen, men undersökningen omfattar inte barn . Eftersom det ändå inte är möjligt att beskriva barnens situation har även 1619-år- ingar exkluderats. Personer som är ingår inte heller i . 2.2.1Låga inkomster som mått på fattigdom Indirekta skattningar av fattigdom baseras på ekonomiska data. De hushåll och individer vars ekonomiska resurser faller under en given inkomstgräns betraktas enligt detta mått som fattiga. Den valda inkomstgränsen kan vara absolut eller relativ. Små ekonomiska resurser antas leda till en relativt låg levnadsstandard. Huruvida detta antagande speglar faktiska levnadsförhållanden är emellertid svårtolkat. I detta avsnitt används tre olika inkomstgränser för att klassificera andelen fattiga; social- bidragsnormen, halva medianinkomsten halva medianen och av medianen är fattigdomsmått som historiskt sett ofta har använts i internationella sammanhang. redovisar regelbundet såväl 40, 50 som av medianen som mått på fattigdom. I officiella statistik används både halva medianen och av medianen som inkomstgräns för att beräkna andel med svag ekonomi i samhället. Dessa mått är viktiga att relatera till socialbidragsnormen som är den av samhället fastställda inkomstnivån som ska möjliggöra en skälig levnadsstandard. Andelen personer som klassificerades som fattiga enligt något av dessa mått framgår av tabell 2.1. Socialbidragsnormen är det mått som generar flest fattiga () och halva medianen ger den lägsta andelen fattiga (). 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.1 Andel fattiga enligt tre inkomstgränser Anm.: Andel med svag ekonomi (halv median) avviker från det som redovisas i kapitel 1 på grund av olika datakällor och hushållsbegrepp. Källa: , SCB, beräkningar Låg inkomst innebär inte nödvändigtvis låg standard Även om dessa mått är internationellt vedertagna och vanligtvis används för att beskriva fattigdomens omfattning i samhället, bör de tolkas med försiktighet. Att försöka uppskatta förekomsten av personer och hushåll med svag ekonomi utifrån ekonomiska data medför en rad generella problem. Registrerade årsinkomster fångar exempelvis inte upp ekonomiska resurser i form av förmögenhet, arv och liknade överföringar inom familjen eller mellan olika hushåll, och inte heller inkomster från svart arbete. Detta kompliceras ytterligare av att en del personer frivilligt väljer att tillfälligt sänka sina inkomster i samband med studier, föräldraledighet eller resor i hopp om eller med vetskap om att högre inkomster väntar . En stor del av de människor med så låg registrerad inkomst att de klassificeras som fattiga hör till grupper där det är tveksamt om låg inkomst är likställt med svag ekonomisk standard eller ekonomisk utsatthet. Vissa individer har t.ex. inte sökt bostadsbidrag trots att deras inkomst indikerar att de skulle kunna vara berättigade till detta, vilket kan tyda på att de har tillgångar som inte registrerats. För många näringsidkare mäter inkomststatistiken inte den ekonomiska standarden särskilt effektivt. För ungdomar som bor hemma är den disponibla inkomsten i en dålig mätare av ekonomisk standard. Enligt denna hushållsdefinition räknas de som egna hushåll från och med det år de fyller 18 även om de bor kvar hemma. Andra grupper med låg inkomst är studerande och frivilligt deltidsarbetande som tillfälligt valt att sänka sin inkomst. I tabell 2.2 framgår hur många som klassificeras som fattiga enligt respektive fattigdomsmått. I tabellen framgår också hur många av dessa som de ovan nämnda grupperna utgör. Av- slutningsvis redovisas också hur stor del som 2002/03:100 BILAGA 3 återstår bland de fattiga då individer med någon av dessa egenskaper räknats bort. Grupperna i tabellen är inte ömsesidigt uteslutande och beräkningen gör därför inte anspråk på att utgöra någon exakt beskrivning av hur antalet fattiga i samhället fördelar sig mellan de olika grupperna. Syftet är istället att peka på de fällor som finns i de vedertagna mått som normalt används vid beskrivningar av antalet fattiga i samhället. Bland de hushåll som räknats upp finns med all sannolikhet en hel del människor med svag ekonomi, t.ex. studerande som lever enkelt eller personer som är i ett startskede av den egna rörelsen båda i förhoppning om högre inkomst längre fram i livet. Kalkylen visar dock att då gruppen med riktigt låga registrerade inkomster närmare analyseras finns en hel del människor där låg registrerad inkomst inte nödvändigtvis är förknippat med låg ekonomisk standard. Av det ursprungliga antalet fattiga återstår som inte tillhör någon av de tveksamma grupperna. Tabell 2.2 Antal fattiga individer samt fördelning på olika kategorier Källa: , SCB, beräkningar Slutsatsen är därför att det är förenat med stora svårigheter att mäta förekomsten av individer med låg ekonomisk standard och jämföra hur denna grupp utvecklas . Om exempelvis fler börjar studera, arbeta i eget företag eller arbeta deltid osv. kan dessa mätmetoder generera en ökning av antalet fattiga hushåll. Samma gäller om för socialbidrag höjs. dock rimligtvis inte tolkas som att fler hushåll blivit ekonomiskt utsatta. Svårigheterna att på ett relevant sätt mäta ekonomisk utsatthet illustreras också av det faktum att det är en förhållandevis liten andel av alla hushåll med inkomst under socialbidragsnormen som faktiskt söker och beviljas socialbidrag. 2.2.2Brister i materiell standard som fattigdomsmått Svårigheterna med att identifiera vilka människor som är fattiga via deras registrerade årsinkomst är ett viktigt skäl till att man mäter levnadsstandarden direkt. Många menar också att fattigdom har fler dimensioner än knappa ekonomiska resurser. Direkta mått på levnadsstandarden bör därför ersätta eller komplettera de fattigdomsmått som enbart bygger på inkomst. Ett centralt begrepp vid direkta studier av fattigdom är deprivation. Deprivation innebär att man saknar det som ingår i vad som allmänt uppfattas som en acceptabel levnadsstandard.19 Det är inte särskilt vanligt att människor har tillgång till allt som kan tänkas ingå i vad som ses som acceptabel levnadsstandard. Det förekommer naturligtvis att man saknar vissa saker utan att det beror på bristande resurser. Men grundtanken är att när samma individ upplever deprivation på flera punkter kan man tala om fattigdom. Det vanligaste sättet att hantera information om levnadsstandardens många dimensioner är att skapa ett deprivationsindex. Deprivationsindexet visar i vilken grad en människas levnadsstandard avviker från den allmänna levnadsstandarden. Flera metodologiska problem och frågor måste dock hanteras (se faktaruta 2). 19 I vissa fall avses snarare det som ingår i allmän levnadsstandard. Metodfrågor vid beräkning av deprivationsindex Till att börja med måste man välja indikatorer. Hur detta val görs är i hög grad beroende av hur man ser på fattigdom. Ska indikatorerna avgränsas till materiella levnadsförhållanden eller ska också icke-materiella förhållanden som sociala relationer, situationen i arbetslivet, utbildning och hälsa ingå? Ska materiella indikatorer avse grundläggande behov eller ska man också ta med indikatorer på levnadsstandarden i stort? En viktig fråga är när avsaknaden av en resurs (vara eller företeelse) verkligen är ett uttryck för deprivation. Individuella preferenser och val av livsstil kan påverka vilka resurser man väljer, givet de ekonomiska resurser man förfogar över. Människor med små anspråk kan mena att de inte behöver resurser som av flertalet uppfattas som nödvändiga. I andra fall kan människor också uppge att man inte har råd med nödvändiga varor men ha tillgång till varor som inte bedöms vara nödvändiga. En vidare definition av levnadsstandard gör problemet med preferenser mindre. Nästa problem uppstår när de enskilda indikatorerna ska vägas samman. Är alla resurser lika viktiga? Ett alternativ kan vara att ge indikatorerna en vikt proportionellt mot hur vanligt förekommande resurserna är i befolkningen, att ge indikatorerna en vikt efter hur stor andel av befolkningen som anser att indikatorn ingår i en skälig lägsta levnadsnivå eller att låta experter göra den bedömningen. Ytterligare en fråga är om det är tillräckligt med ett index eller om det behövs flera. Aggregerar man flera dimensioner till ett index förlorar man det flerdimensionella perspektivet. Det är inte nödvändigtvis samma individer som upplever deprivation i varje dimension. Slutligen, om syftet är att identifiera de fattiga måste man sätta en gräns, precis som när man använder inkomster. Inte heller här är det givet hur man ska gå tillväga. Brister i materiell standard i Det deprivationsindex som används här bygger på synen att människor är fattiga när de har låg materiell levnadsstandard. 2002/03:100 BILAGA 3 bär dock flera begränsningar som sätter gränser för vad som är möjligt. De indikatorer som används utgår från de välfärdsindikatorer SCB presenterat . Indikatorerna avser ekonomi, materiella tillgångar, boende och fritid. I tabell 2.3 framgår vilka de är (de indikatorer där andelen i befolkningen redovisas). Indikatorerna omfattar såväl grundläggande förhållanden (trångboddhet, frys) som sådana som kan ses som mindre nödvändiga (diskmaskin, fritidshus). Det finns ingen information om huruvida avsaknaden av resursen beror på bristande ekonomiska resurser. När indikatorerna aggregeras till ett index används en vikt som är proportionell mot andelen i befolkningen som har tillgång till resursen. Det betyder att varje individ får poäng efter varje resurs som saknas. Den person som saknar bil får t.ex. 80 poäng då av befolkningen har tillgång till bil. Högst möjliga poäng får en person som inte har tillgång till någon av resurserna som ingår i indexet. Vid jämförelser får man med denna viktningsmetod en automatisk anpassning till utvecklingen av levnadsstandard. Syftet är att hitta de som har de största materiella bristerna för att kunna jämföra med mått på svag ekonomi och socialbidragstagande. Gränsen för brister i materiell standard har därför satts där av befolkningen i åldern hamnar under gränsen. Gränsen är satt med tanke att måttet ska ge ungefär lika många fattiga som inkomstgränsen av medianen. ULF-data om levnadsstandarden har tidigare använts vid konstruktion av deprivationsindex. Av tabell 2.3 framgår vilka indikatorer som användes i två sådana studier. I en studie av SCB om invandrares välfärd används ett index för låg levnadsstandard. Den som har tillgång till högst tre av sex resurser anses ha låg levnadsstandard.20 Alla indikatorer ges således samma vikt. Halleröds studie av fattigdom utnyttjar ett större antal indikatorer som vägs samman till ett index med vikter proportionella mot andelen i befolkningen som har tillgång till resursen.21 Två av resurserna ges dock större vikt. 20SCB (2002), Integration till svensk välfärd? Om invandrares välfärd . Levnadsförhållanden Rapport nr 96. 21Halleröd, B. (1999), Fattigdom i . Rapport från arbetsgruppen för ekonomisk trygghet till . 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.3 Indikatorer på levnadsförhållanden Haft en veckas semester under Har dator i hemmet Har tillgång till fritidshus Har inte svårighet betala Är inte trångbodd SCB:s norm 3 Har daglig tidning i bostaden 1 Används ej i bilagans deprivationsindex. Källa: , SCB, beräkningar Svårigheten att i praktiken jämföra deprivationsindex illustreras av att uppgifter om intervjupersonen sparar pengar eller har tillgång till båt eller husvagn inte finns i undersökningarna 2000 och 2001. I svensk forskning kring fattigdom har socialbidragsmottagare ofta betraktats som de fattiga.22 Syftet med utbetalning av socialbidrag är ju att se till att de som behöver får det ekonomiska tillskott som krävs för skälig levnadsstandard. Således har det gjorts en bedömning av att det finns behov och hur mycket resurser som behövs. Socialbidragens betydelse för hur stor andel som har svaga inkomster illustrerades i budgetpropositionen 2001/02:1. Ökningen i andel med inkomst under halva medianinkomsten beräknades öka från 6,4 till om socialbidraget skulle tas bort.23 Socialbidraget är därför ett medel för att minska fattigdomen. Regeringens mål att minska antalet socialbidragsberoende ska därför ses som ett rättvisemål.24 Målet handlar om att öka människors ekonomiska självständighet och ge bättre möjlighet att få en större del av den samlade välfärden. Men syftet är också att minska den ekonomiska press som det ändå innebär att klara sig på socialbidrag. Det finns brister i att använda socialbidragstagande som mått på fattigdom. Är fattigdom detsamma som att ha låg årsinkomst borde socialbidraget gå till dem som har lägst inkomst. Så ser det dock inte ut. Det finns de som inte fått socialbidrag trots att de har en årsinkomst som ligger under socialbidragsnormen. Andra kan ha fått socialbidrag trots att de har en årsinkomst över . Det finns flera förklaringar till detta. En är naturligtvis att människor av olika skäl avstår från att söka socialbidrag. i avsnittet visades att en del som har låg inkomst förmodligen inte är berättigade till socialbidrag. Ytterligare en förklaring är att flertalet socialbidragstagare endast tar emot bidrag några månader , medan årsinkomsten avser . Faktum kvarstår dock, att det inte är detsamma att motta socialbidrag som att ha de lägsta årsinkomsterna i samhället. Inte heller om man ser fattigdom som att ha den lägsta materiella levnadsstandarden, är socialbidragsmottagande en bra indikator på fattigdom. Av tabell 2.4 framgår att socialbidragstagare i genomsnitt har sämre materiell levnadsstandard än de som inte erhållit socialbidrag. Bland socialbidragstagare upplever brister i materiell standard jämfört av dem som inte tagit emot socialbidrag . Men av socialbidragstagarna upplever inte brister i materiell standard. finns människor utan socialbidrag som upplever brister i levnadsstandarden. Socialbidragstagarna utgör av alla de som upplevde brister i materiell standard /01. 22 Halleröd, B. (1991), Den svenska fattigdomen. En studie av fattigdom och socialbidragstagande. 23Budgetproposition 2001/02:1, Bilaga 3. Beräkningen avser 1999 och är utförd med en statisk mikrosimuleringsmodell, FASIT som utnyttjar HEK-data. 24Budgetproposition 2001/02:1, Bilaga 3. Tabell 2.4 Indikatorer på levnadsförhållanden fördelat efter socialbidragstagande Haft en veckas semester under Har dator i hemmet Har tillgång till fritidshus Inte svårighet betala löpande utgifter Är inte trångbodd enligt SCB:s norm 3 Brister i materiell standard Källa: , SCB, beräkningar I ULF-data finns uppgifter hämtade från socialbidragsregistren. Som socialbidragstagare räknas de som fått socialbidrag (där introduktionsersättning för flyktingar ingår) och de vars samboende make/maka fått socialbidrag.25 /01 fick av personerna i socialbidrag.26 2.2.4Stora skillnader beroende på val av mått De tidigare avsnitten har visat att hur många som räknas som fattiga i hög grad är beroende av vilket mått på fattigdom som väljs. De tre olika typer av mått som används är låg inkomst (av medianinkomsten), brister i materiell standard (gränsen satt så att betraktas som fattiga) samt socialbidragstagare . 25 Om intervjupersonen var registrerad som ensamstående för socialbidrag till den samboende räknas intervjupersonen inte som socialbidragstagare 26 Det är färre än enligt statistik (). Underskattningen förklaras troligen av att bortfallet i är större bland socialbidragstagare än bland övriga. 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.5 Andel fattiga enligt olika mått Låg inkomst (av medianinkomst) Brister i materiell standard (gräns ) Källa: , SCB, beräkningar samma individer som betraktas som fattiga Det är bara en mindre andel som betraktas som fattig enligt två mått. Av dem som har låg inkomst eller upplever brister i materiell standard är det som både har låg inkomst och upplever brister i materiell standard (tabell 2.6). Det motsvarar ungefär en procentenhet av befolkningen i åldern 2084. Tabell 2.6 Parvis överlappning av fattiga enligt olika mått Låg inkomst Brister i materiell standard Brister i materiell standard Socialbidragsmottagande Källa: , SCB, beräkningar I tabell 2.7 redovisas gruppen fattiga fördelade efter enligt vilka mått de kan betraktas som fattiga. Här framgår tydligt att människor påfallande ofta räknas som fattiga enligt endast ett mått. Av de med låg inkomst eller av dem som upplever brister i materiell standard är det som inte är fattiga enligt något annat mått. Socialbidragsmottagare är den grupp som oftast betraktas som fattiga enligt de andra måtten. ska man ha klart för sig att färre än hälften av dem upplever brister i materiell standard och färre än hälften har inkomst av medianinkomsten. Ska människor räknas som fattiga om de har låg registrerad inkomst eller om de har stor brist i materiell levnadsstandard eller om de fått socialbidrag är av befolkning i åldersgruppen fattiga. är fattiga enligt alla mått . Överlappningen får alltså stora konsekvenser för bilden av hur omfattningen av fattigdom ser ut. Beroende på hur man väljer att använda måtten på individnivå kan andelen fattiga variera mellan . 2002/03:100 BILAGA 3 Tabell 2.7 Fattiga enligt ett eller flera mått Låg inkomst, därav + brister i materiell standard Brister i materiell standard, därav enbart brister i materiell + brister i materiell standard Källa: , SCB, beräkningar Men det får också effekten att en person som fortfarande saknar en resurs får ett högre värde på deprivationsindexet och därför kan hamna under gränsen även om de egna resurserna är samma som . Diagram 2.1 Fattiga enligt olika mått /87, 1994/95 och 2000/01 Källa: Halleröd, B. (1999), SCB, 2000/01 2.2.5Olika fattigdomsmått ger delvis olika riskgrupper Likartad bild av utveckling över tid I en tidigare undersökning redovisades andel fattiga enligt olika mått för åren 1986/87 och 1994/95.27 Här redovisas andel under socialbidragsnorm och andel socialbidragstagare beräknats på samma sätt för /01. Några uppgifter som skulle behövas för att beräkna andelen materiellt fattiga på samma sätt som i undersökningen samlas inte längre in. Därför har andel med brister i materiell standard beräknats med samma deprivationsindex som i denna bilaga.28 Av diagram 2.1 framgår att de olika måtten i stort sett ger samma bild av utvecklingen . Mellan 1986/87 och 1994/95 ökar andelen fattiga enligt alla mått och 2000/01 är andelen på en lägre nivå än den var 1986/87, med undantag av andelen med brister i materiell standard. I genomsnitt har fler tillgång till flertalet av de resurser som ingår i beräkningen av deprivationsindexet /01, dvs. 27Halleröd, B. (1999), Fattigdom i . Rapport från arbetsgruppen för ekonomisk trygghet till . 28Uppgift om tillgång till dator saknas dock 1986/87 varför denna ej ingår i indexet i denna jämförelse. Gränsen är densamma i alla beräkningar (satt till /01). En viktig återstående fråga i denna analys är att närmare studera vilka de ekonomiskt utsatta i samhället är. I detta avsnitt används samma mått på fattigdom som i förra avsnittet och gruppens egenskaper analyseras utifrån bakgrundsfaktorer som ålder, kön, familjetyp, sysselsättning och födelseland. För att få en bild av hur stor risk respektive familjetyp löper att hamna i fattigdom kan familjetypernas fördelning hos de olika måtten jämföras med hur fördelningen ser ut i befolkningen () som helhet. I tabell 2.8 framgår hur vanligt förkommande respektive familjetyp är bland de fattiga i förhållande till sin andel av befolkningen. Ett värde som är större än ett anger att familjetypen är överrepresenterad bland de fattiga och ett värde under ett anger att den är underrepresenterad. Ensamstående har en hög risk för att ha en låg materiell standard eller att vara socialbidragstagare. Ensamstående utan barn är också överrepresenterade bland de med låg inkomst. 2002/03:100 BILAGA 3 Intressant är dock att ensamstående föräldrar inte löper högre risk för låg inkomst än samboende med barn.29 För samboende finns en förhållandevis låg risk att bli fattig, oavsett vilket fattigdomsmått som används. Undantaget är samboende med fler än två barn där framförallt risken för att vara socialbidragstagare är hög. Risken för att ha en låg materiell standard är däremot låg för denna grupp, liksom för övriga samboende. Resultaten från denna analys bör dock tolkas med en viss försiktighet då resultaten avseende grupper med låg inkomst är väldigt känslig för val av ekvivalensskala. I underbilagetabell 3.2 framgår att den relativa risken för låga inkomster kan variera kraftigt när den skala som används inte beaktar boendekostnader och där stordriftsfördelar i hushållet beaktas i lägre grad. Det gäller framförallt för ensamstående med barn och för samboende med fler än två barn. Tabell 2.8 Relativ risk för fattigdom fördelat efter familjetyp Ensamstående med 1 barn Ensamstående med 2 eller Samboende med 1 barn Samboende med 2 barn Samboende med 3 eller fler barn Källa: , SCB, beräkningar Av tabell 2.9 framgår hur stor andel av de fattiga som kvinnor respektive män utgör i förhållande till sin andel av befolkningen. Används låg inkomst eller socialbidragstagande som fattigdomsmått fördelar sig andelen fattiga jämnt mellan könen. Används brister i materiell standard framstår emellertid kvinnor som överrepresenterade i förhållande till män. Tabell 2.9 Relativ risk för fattigdom för kvinnor respektive män Källa: , SCB, beräkningar Av underbilagetabell 3.3 framgår också en tydlig skillnad mellan de olika måtten då kvinnors och mäns fördelning mellan olika ålderskategorier studeras. Används måttet på brister i materiell standard fördelar sig kvinnor och män förhållandevis jämnt över åldersgrupperna. Används något av de andra fattigdomsmåtten framkommer en stor koncentration av såväl kvinnor som män till de yngre ålderskategorierna. I tabell 2.10 analyseras olika ålderskategoriers risk för att hamna i fattigdom. Fattigdomsmåtten låg inkomst och socialbidragstagare uppvisar vissa likheter. Den yngsta ålderskategorin () löper enligt dessa mått en relativt stor risk för att vara fattig. För äldre kvinnor ger emellertid dessa mått olika bilder. Enligt måttet låg inkomst är äldre kvinnor överrepresenterade bland de fattiga medan de enligt måttet socialbidragstagare blir kraftigt underrepresenterade. Resultatet är dock inte så anmärkningsvärt då vi vet att andelen socialbidragstagare är relativt låg bland de äldre.30 Tabell 2.10 Relativ risk för fattigdom fördelat efter ålder och kön Brister i materiell standard Källa: , SCB, beräkningar Med måttet på brister i materiell standard blir dock resultatet annorlunda. För de yngre ålderskategorierna motsvarar andelen fattiga ungefär 29 Detta resultat framkommer även i Halleröd, B. (1991), Den svenska 30 Budgetpropositionen 2002/03:1, Bilaga 3. fattigdomen (1991), s. 116. 2002/03:100 BILAGA 3 samma andel som de gör i befolkningen som helhet. För medelålders är de underrepresenterade för att sedan bli kraftigt överrepresenterade bland den allra äldsta delen av befolkningen. Detta kan till viss del ha ett samband med måttets konstruktion, där exempelvis avsaknad av varor som videobandspelare och dator generar poäng i deprivationsindexet. Dessa varor kan antas vara mindre förekommande i den äldre delen av befolkningen och således bidra till att förklara att detta mått avviker från de övriga i detta avseende. Sysselsatta och utrikes födda Andra intressanta dimensioner på hur fattigdomen fördelas är i vilken utsträckning som utrikes födda förekommer bland de fattiga och hur stor andel som är sysselsatta. av de fattiga är svenskfödda mätt enligt måtten låg inkomst och brister i materiell standard. Används socialbidragstagande som mått minskar andelen svenskfödda till lite .