prop · GQ0399d2 · 2003-05-26 00:00:00 — Ändringarna föranleds väsentligen av att det i den nya organisationen är beskattningsmyndigheten, , som själv beslutar om värdet av de utdelade tillgångarna vid utdelningstillfället. Redaktionella ändringar har också gjorts. Ändringen i andra stycket föranleds av att överlämnande för indrivning i den nya organisationen skall göras av samma myndighet, , som utfärdar föreläggande enligt paragrafens första stycke. Ändringen i första stycket syftar till att en fråga om utdömande av vite och den beskattningsfråga som vitesfrågan är sammankopplad med skall prövas av samma länsrätt. Se vidare avsnitt 6.15.4. Ändringen i första stycket föranleds dels av att nuvarande myndigheter inom skatteförvaltningen slås samman till en myndighet, , dels av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. Tillägget i styckets sista mening skall ses mot bakgrund av den allmänna utvecklingen mot att reglera det allmännas överklagandetid med utgångspunkt i datum för det överklagade beslutets meddelande. En annan ordning är inte praktiskt hanterbar. Nuvarande bestämmelser i paragrafen upphävs av det skälet att den inte fyller någon självständig funktion eftersom det som regleras i den också regleras i 30 a §. Här tas i stället in de bestämmelser som finns i 30 a §. I paragrafens nuvarande lydelse finns genom hänvisningen till bestäm- Prop. 2002/03:99 melserna om företrädare för det allmänna i 6 kap. taxeringslagen (1990:324, TL) bl.a. en hänvisning till 17 § nämnda kapitel. Den paragrafen reglerar det allmännas möjligheter att föra talan till den skattskyldiges förmån i alla instanser. I den i detta ärende föreslagna lydelsen av 6 kap. TL har emellertid 17 §, eftersom rubriken närmast före 15 § avses utgå, kommit att inflyta under rubriken . Till följd härav regleras inte längre i nämnda 17 §, utan i den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 9 a § TL det allmännas rätt att föra talan i länsrätten till den skattskyldiges förmån. Sista stycket, som är nytt, skall ses mot denna bakgrund. 9.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl. beslut rörande fastställande av organisationsnummer överklagas enligt nuvarande regler till mot vars beslut talan inte får föras. Även beslut om organisationsnummer bör kunna överklagas. Detta bör kunna ske hos allmän förvaltningsdomstol. Första stycket har ändrats i enlighet med detta. Se vidare avsnitt 6.15.8. I linje med vad som normalt gäller inom förvaltningsprocessen och i likhet med vad som gäller i fråga om ett beslut av länsstyrelse att underkänna en stiftelsebildning och i konsekvens med detta neka registrering enligt 10 kap. 13 § stiftelselagen (1994:1220) bör emellertid fullföljden inte vara fri. I ett nytt andra stycke införs därför en bestämmelse om att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. 9.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter Bestämmelserna i första stycket innebär att den länsrätt som är behörig att pröva en skattskyldigs överklagande enligt skattebetalningslagen (1997:483) blir behörig att pröva ett mål rörande betalningssäkring beträffande den skattskyldige. I den mån de nuvarande reglerna inte omfattar den situationen att en skattemyndighet överflyttat sin beslutsbehörighet med stöd av 2 kap. 5 § skattebetalningslagen innebär den nya lydelsen i sak ingen ändring jämfört med nuvarande lydelse. I andra stycket, som var paragrafens tredje stycke, görs en ändring motsvarande den som gjorts i första stycket. Ändringarna innebär att den länsrätt som är behörig att pröva en skattskyldigs överklagande enligt skattebetalningslagen under alla omständigheter blir behörig att pröva ett mål rörande betalningssäkring beträffande den skattskyldige. Upphävandet av nuvarande andra och fjärde styckena är en direkt konsekvens av den föreslagna omorganisationen av skatteförvaltningen. 9.9Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) Ändringarna är en direkt konsekvens av att det allmännas beskattningsverksamhet enligt lagen skall tas över av . Formuleringen i andra stycket innebär att stadgandet är undantagslöst genom att ledamotskap i skattenämnd, oavsett vilken skattenämnd det är fråga om, i sig är diskvalificerande när det gäller uppdrag som konsulent. I första stycket, som är nytt, införs en bestämmelse som innebär att fråga om utdömande av vite skall prövas av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut enligt lagen. Ändringen syftar till att en fråga om utdömande av vite och den beskattningsfråga som vitesfrågan är sammankopplad med skall prövas av samma länsrätt. I den nuvarande lydelsen av tredje och fjärde styckena regleras vilken myndighet, skattemyndighet eller , som skall lämna förslag till indelning i värdeområden och till övriga föreskrifter enligt 7 kap. 7 §. Vidare regleras i dessa stycken vid vilket senaste datum som dessa förslag skall lämnas. Efter skatteförvaltningens omorganisation behöver en reglering endast ske av de tidpunkter vid vilka förslagen skall lämnas. Denna reglering finns i tredje stycket, som blir paragrafens sista stycke. Ändringarna i första stycket föranleds bl.a. av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en myndighet, , och av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. I första stycket har också tagits in en forumregel. Den syftar till att målen normalt skall komma att handläggas av den länsrätt som geografiskt är närmast för den som ärendet rör. Se vidare avsnitt 6.15.2. Ändringen i första stycket föranleds dels av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en myndighet, , dels av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. Lagrådet har påpekat att rubriken före 7 § passar mindre väl till innehållet i 810 §§ och därför förordat att det före 8 § införs en ny rubrik Länsrättens sammansättning. Om så sker saknas enligt Lagrådet anledning att tillfoga m.m. i rubriken före 7 §. Regeringen har följt Prop. 2002/03:99 Lagrådets förslag. Ändringen i första meningen föranleds av att bestämmelserna i 6 kap. 11, 12, 15 och 16 §§ taxeringslagen (1990:324, TL) upphävs och att bestämmelser om det allmännas partsroll vid överklagande av kommun tas in i 6 kap. 8 § tredje stycket TL. I paragrafens nuvarande lydelse finns bl.a. en hänvisning till 6 kap. 17 § TL. Den paragrafen reglerar det allmännas möjligheter att föra talan till den skattskyldiges förmån i alla instanser. I den i detta ärende föreslagna lydelsen av 6 kap. TL har emellertid 17 §, eftersom rubriken närmast före 15 § avses utgå, kommit att inflyta under rubriken . Till följd härav regleras inte längre i nämnda 17 § det allmännas rätt att föra talan i länsrätten till den skattskyldiges förmån. Den rätten regleras i stället i den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 9 a § TL. Hänvisningen i den nu aktuella paragrafen till den bestämmelsen skall ses mot denna bakgrund. 9.10Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 5 kap. 1 § samt 9 kap. 1 och 17 §§ Ändringarna har kommenterats i avsnitt 6.8.1. 9.11Förslaget till lag om ändring i namnlagen (1982:670) Upphävandet av första stycket föranleds av att skattemyndigheterna upphör att existera. Något sådant förordnande som anges i bestämmelsen har regeringen aldrig utfärdat. 1990/91:153 om ny folkbokföringslag m.m. s. 124 framgår att bestämmelsen i tredje stycket i dess nuvarande lydelse avses innebära att anmälan i namnärende skall kunna göras hos valfri försäkringskassa. Ordet "valfri" behålls därför men kopplas till allmän försäkringskassa. I första stycket införs en ny forumbestämmelse. Bestämmelsen syftar till att målen normalt skall komma att handläggas av den länsrätt som geografiskt är närmast för den som ärendet berör. Se vidare avsnitt 6.15.2. Enligt huvudregeln styrs forum för överklagande av klagandens folkbokföring. I vissa fall är klaganden inte folkbokförd och har heller aldrig varit det. Detta gäller huvudsakligen svenskar födda i utlandet. En lämplig ordning har ansetts vara att de ytterst få överklaganden som det här är fråga om görs hos Länsrätten i . Detta har kommit till uttryck i andra stycket. I det lagförslag som remitterades till Lagrådet föreslogs, för den som Prop. 2002/03:99 inte är men som varit folkbokförd, en regel i första stycket om forum vid den länsrätt inom vars domkrets klaganden senast varit folkbokförd. En sådan forumregel framstår för Lagrådet som ovanlig, och det saknas enligt Lagrådets mening övertygande skäl för att införa den. Lagrådet föreslår att den utgår, vilket medför att Länsrätten i blir reservforum i dessa fall. Regeringen har följt Lagrådets förslag. 9.12Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:533) om arbetsställenummer m.m. 4 och 6 §§ Förslagen har motiverats under avsnitt 7. I det lagförslag som remitterades till Lagrådet fanns i 6 § en bestämmelse om att ett vitesföreläggande inte får utfärdas om den uppgiftsskyldige redan förelagts i samma sak av förrän det tidigare föreläggandet har vunnit laga kraft. Lagrådet konstaterade att detta följer redan av 2 § tredje stycket lagen (1985:206) om viten och att bestämmelsen därför kan utgå. Regeringen har gjort en sådan justering. 9.13 Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327) Det nuvarande andra stycket upphävs som en direkt konsekvens av att skatteförvaltningen slås samman till en enda myndighet, . I 64 § andra stycket föreskrivs att beskattningsmyndigheten, om det finns särskilda skäl, får medge att ett visst fordon får brukas utan hinder av paragrafens första stycke. Ett sådant beslut av beskattningsmyndigheten får enligt nu gällande regler överklagas hos , vars beslut inte får överklagas. Efter skatteförvaltningens omorganisation är den naturligaste ordningen att nu ifrågavarande beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs för prövning hos kammarrätten. Ändringarna i första stycket föranleds av det anförda. Detsamma gäller slopandet av tidigare andra och tredje styckena. Se vidare avsnitt 6.15.6. Ändringarna i andra stycket, tidigare fjärde stycket, är en konsekvens av att en funktion som allmänt ombud införs. kan överklaga sina egna beslut innebär andra meningen att kan föra talan till den skattskyldiges förmån endast såvitt avser beslut av länsrätt och kammarrätt och då endast om verket varit part. det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. Enligt andra stycket i det lagförslag som remitterades till Lagrådet fick länsrättens beslut om utdömande av vitet överklagas också av det allmänna ombudet hos . När nu görs till beskattningsmyndighet blir verket, såsom Lagrådet påpekar, nämnda allmänna regler behörigt att ansöka om utdömande av vite som verket förelagt och att överklaga länsrättens beslut om utdömandet. Det saknas då anledning att låta också det allmänna ombudet överklaga länsrättens beslut. Bestämmelsen har därför fått utgå. Övervägandena bakom övergångsbestämmelserna till 84 § tredje stycket berörs närmare i avsnitt 6.15.9. 9.14Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Ändringen syftar till att ett överklagande av beslut normalt skall komma att handläggas av den länsrätt som geografiskt är närmast för den som ärendet rör. Den föreslagna regeln utgör dessutom en garanti för att överklagande av ersättningsfrågan och av beskattningsfrågan kommer att prövas av samma domstol. Se vidare avsnitt 6.15.2. Förslaget till lag om ändring i taxeringslagen De skattekontor som kommer att finnas vid enligt andra stycket när den nya organisationen införs motsvarar de skattekontor som enligt nuvarande regler finns vid skattemyndigheterna. Upphävandet av nuvarande tredje stycket har sin grund i att de be- fogenheter för som där regleras automatiskt tillkommer när myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en enda myndighet. Enligt dagens ordning kan regionskattechefen utan särskilt förordnande som ordförande eller vice ordförande träda in som ordförande i skatte- I praktiken förekommer detta bara i undantagsfall. andra stycket i det lagförslag som remitterades till Lagrådet innebar att generaldirektör eller en av denne förordnad tjänsteman fick träda in som ordförande i skattenämnd om ärendets beskaffenhet krävde I förhållande till nu gällande regler innebar bestämmelsen en utvidgning av kretsen som kunde uppträda som ordförande i skatte- generaldirektör kunde således i princip förordna vilken tjänsteman som helst inom verket att tillfälligt träda in som ordförande i skattenämnd. I den mån sådana tillfälliga förordnanden aktualiserades, borde emellertid förordnandet normalt ges till chefen för en region eller, om regionindelningen frångås, annan chef på . 2002/03:99 motsvarande nivå. Bestämmelsen gav emellertid utrymme för att i speciella fall tillfälligt förordna även andra tjänstemän inom som ordförande i skattenämnd. Av förarbetena till 2 kap. 6 § taxeringslagen i dess nuvarande lydelse (prop. 1989/90:74 s. 273 och 394) framgår att chefen för en skattemyndighet avsågs träda in som ordförande i skattenämnd enbart i sällsynta undantagsfall. Som exempel på ett sådana fall nämndes s.k. pilotärenden i viktiga frågor. Till sådana fall borde också kunna hänföras exempelvis ärenden som rönt betydande uppmärksamhet i massmedia. Lagrådet har ifrågasatt lämpligheten av att nämnden kan ges en särskild sammansättning i vissa fall. Lagrådet påminner om att syftet med att låta nämnden avgöra vissa frågor är att tillgodose intresset av insyn och inflytande för förtroendevalda och stärka tilltron till myndighetens objektivitet (prop. 1989/90:74 s. 279). En möjlighet att i enskilda fall förordna särskilda tjänstemän som ordförande torde emellertid enligt Lagrådet minska tilltron till objektiviteten. I sammanhanget bör också vägas in att det allmänna ombudet enligt förslaget kommer att ha möjlighet att till domstol överklaga ett nämndbeslut som från rättslig eller annan synpunkt kan framstå som tveksamt. Enligt Lagrådets uppfattning synes mot den bakgrunden övervägande skäl tala för att låta andra stycket utgå. Regeringen, som delar Lagrådets uppfattning, har låtit den aktuella bestämmelsen utgå. Ändringen i första stycket motiveras av att den lämpligaste ordningen har bedömts vara att samma länsrätt som prövar ett eventuellt överklagande av taxeringsbeslut prövar en begäran om befrielse från föreläggande att lämna uppgift m.m. Utan denna förändring skulle nämligen det förhållandet kunna uppkomma att nu berörda prövningar kan komma att ske i olika länsrätter. Se vidare avsnitt 6.15.2. I nuvarande lydelse av första stycket regleras uppgiftsutbyte mellan olika skattemyndigheter och mellan skattemyndigheter och . Något behov av sådana regler finns inte när det blir endast en myndighet inom skatteförvaltningen, , som utövar taxerings- eller skattekontroll. Ändringarna i paragrafen skall ses mot denna bakgrund. I andra stycket har ordet skattsedel ersatts med ett besked om den slutliga skatten. Ändringen föranleds av att begreppet skattsedel inte används i skattebetalningslagen (1997:483) när det gäller uppgift om slutlig skatt. I den lagen talar man i stället om besked om den slutliga skatten. Ändringen i första stycket föranleds dels av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en myndighet, , dels av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. I andra stycket, som är nytt, har på Lagrådets inrådan tagits in bestämmelser om vem som är den skattskyldiges eller kommunens motpart vid överklagande av ett taxeringsbeslut. I fjärde stycket, som också är nytt, införs en forumbestämmelse. Den syftar till att målen normalt skall komma att handläggas av den länsrätt som geografiskt är närmast för den som ärendet berör. När det gäller taxeringen av inkomst från verksamhet som drivs i form av ett handelsbolag avser taxeringen delägarna. Om ett sådant taxeringsbeslut överklagas gäller sålunda forumbestämmelserna i 22 kap. 1 a § skattebetalningslagen. När det gäller beslut om skattetillägg fattas sådana i regel som beslut fattas i den materiella frågan. I de fallen leder de nya reglerna till att både taxeringsbeslutet och beslutet om skattetillägg överklagas till samma länsrätt. I vissa undantagsfall kan det dock inträffa att skattetilläggsbeslutet och det materiella beslutet inte kommer att prövas av samma domstol. Detta inträffar om beslutet om skattetillägg fattas senare än taxeringsbeslutet och efter taxeringsåret och den skattskyldige har bytt folkbokföringsort . Skulle en prövning vid olika domstolar medföra problem kan detta lösas genom att domstolarna flyttar ihop målen. Motsvarande problem finns eftersom det materiella beslutet och skattetilläggsbeslutet kan tas av arbetsenheter som sorterar under olika domstolar. Se vidare avsnitt 6.15.2. I ett nytt tredje stycke i det lagförslag som remitterades till Lagrådet hade det tagits in en bestämmelse vars syfte var att klargöra vad som avsågs gälla vid en kommuns överklagande av beslut. På Lagrådets inrådan har bestämmelsen fått utgå. I enlighet med Lagrådets förslag regleras frågan i stället i 1 § andra stycket. Ändringen i bestämmelsen föranleds av att inte kan överklaga sina egna beslut och att det allmänna ombudet hos övertar roll i detta avseende. Se vidare avsnitt 6.13. I den nuvarande lydelsen av 6 kap. 17 § regleras det allmännas möjligheter att föra talan till den skattskyldiges förmån i alla instanser. I den föreslagna lydelsen av 6 kap. har bestämmelsen emellertid kommit att inflyta under rubriken . Till följd härav regleras inte längre i nämnda 17 § det allmännas rätt att föra talan i länsrätten till den skattskyldiges förmån. Den rätten bör dock inte utmönstras. Den föreslagna bestämmelsen skall ses mot denna bakgrund. 11 och 12 §§ Upphävandet av dessa paragrafer är i princip en direkt konsekvens av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en enda myndighet, . Någon särreglering motsvarande nuvarande bestämmelser i 6 kap. 11 § behövs inte eftersom rätt att överklaga ett beslut av länsrätt, som innebär att den skattskyldige får helt eller delvis bifall till sin talan, följer av reglerna i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Ändringen i andra stycket föranleds dels av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en myndighet, dels av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. Den föreslagna övergångsbestämmelsen till 6 kap. 1 § första stycket innebär att det allmänna ombudet inte kan vara part i en process där det ursprungliga beslutet meddelats av skattemyndighet och därför inte heller kan överklaga en länsrätts eller en kammarrätts beslut i sådana fall. I 108 § gamla taxeringslagen (1956:623) föreskrevs att om part överklagat en länsrätts eller en kammarrätts beslut i mål angående inkomsttaxering m.m. fick motpart inge s.k. anslutningsöverklagande. Motsvarande bestämmelse i förevarande lag, dvs. 6 kap. 14 §, kom att få en något annorlunda lydelse. Några motiv för denna ändrade lydelse uttalades inte i lagens förarbeten. Tvärtom uttalades att bestämmelsen fullt ut motsvarade 108 § gamla taxeringslagen. Ett bibehållande av den nuvarande lydelsen av bestämmelsen skulle dock i den nya situationen med ett allmänt ombud kunna skapa tveksamhet vad gäller frågan om vem som får inge anslutningsöverklagande. Mot den bakgrunden har det befunnits lämpligt att utforma bestämmelsen med 108 § som förebild. Det sagda innebär dels att inte kan inge anslutningsöverklagande över exempelvis länsrätts beslut om det allmänna ombudet varit part i länsrätten, dels att det allmänna ombudet inte kan inge anslutningsöverklagande över länsrätts beslut om varit part i länsrätten. Beträffande det allmänna ombudets talerätt i allmänhet, se vidare avsnitt 6.13. 15 och 16 §§ Upphävandet av dessa paragrafer är i princip en direkt konsekvens av att myndigheterna inom skatteförvaltningen slås samman till en enda myndighet, . Ändringen föranleds av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . I linje med vad som sägs i kommentaren till 6 kap. 13 § blir bestämmelsen endast aktuell att tillämpa beträffande sådana processer där det ursprungliga beslutet fattas av , dvs. efter utgången Prop. 2002/03:99 av . I första stycket, som är nytt, införs en bestämmelse som innebär att fråga om utdömande av vite skall prövas av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut enligt denna lag. Ändringen syftar till att en fråga om utdömande av vite och den beskattningsfråga som vitesfrågan är sammankopplad med skall prövas av samma länsrätt. Se vidare avsnitt 6.15.4. Ändringen i första stycket är en konsekvens av att nuvarande skattemyndigheter upphör att existera och ersätts av . 9.16Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m. Ändringen i första stycket är föranledd av att en funktion som allmänt ombud inrättas hos . Beträffande det allmänna ombudet, se vidare avsnitt 6.13. Tillägget i andra stycket skall ses mot bakgrund av den allmänna utvecklingen mot att reglera det allmännas överklagandetid med utgångspunkt i datum för det överklagade beslutets meddelande. En annan ordning är inte praktiskt hanterbar. I paragrafens nuvarande lydelse finns bl.a. en hänvisning till 6 kap. 17 § taxeringslagen (1990:324, TL). Den paragrafen reglerar det allmännas möjligheter att föra talan till den skattskyldiges förmån i alla instanser. I den i detta ärende föreslagna lydelsen av 6 kap. TL har bestämmelsen kommit att inflyta under rubriken . Till följd härav regleras inte längre i nämnda 17 §, utan i den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 9 a § TL, det allmännas rätt att föra talan i länsrätten till den skattskyldiges förmån. Den tillagda sista meningen skall ses mot denna bakgrund. 9.17 Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481) Ändringarna är en konsekvens av att nuvarande skattemyndigheter upp- hör att existera och ersätts av . I andra stycket, som är nytt, införs en bestämmelse som innebär att fråga om utdömande av vite skall prövas av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut enligt lagen. Ändringen syftar till att en fråga om utdömande av vite och den folkbokföringsfråga som vitesfrågan är sammankopplad med skall prövas av samma länsrätt. Se vidare avsnitt 6.15.4. I tredje stycket, som också är nytt, har paragrafen, efter förebild i bl.a. 23 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483), kompletterats med en bestämmelse om att rätten vid prövning av en fråga om utdömande av vite även får bedöma vitets lämplighet. I första stycket införs en ny forumbestämmelse. Bestämmelsen syftar till att målen normalt skall komma att handläggas av den länsrätt som geografiskt är närmast för den som ärendet rör. Den föreslagna regleringen i första stycket innebär att samma länsrätt som skall pröva ett överklagande i mål om ändrad folkbokföringsort. Om en enskild genom ett beslut har blivit folkbokförd i ett annat län än tidigare, innebär den föreslagna regleringen att länsrätten för inflyttningsorten blir behörig. I det fallet då en enskild anmäler att han har flyttat från ett län till ett annat, men myndigheten beslutar att inte ändra folkbokföringen, blir den länsrätt behörig inom vars domkrets den enskilde anser sig bosatt. Se vidare avsnitt 6.15.2. I andra stycket, som är nytt, regleras vilken länsrätt som skall pröva ett överklagande av ett beslut att inte folkbokföra en person som flyttad eller inflyttad till landet. Bestämmelsen innebär att prövningen skall göras av den länsrätt inom vars domkrets den församling är belägen som sökanden har uppgett i sin anmälan om flyttning eller inflyttning.