prop · GQ0373 · 2003-03-20 00:00:00 — Regeringens proposition 2002/03:73 Höjd åldersgräns för tandläkares och tandhygienisters Prop. rätt till offentlig ersättning Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att åldersgränsen skall höjas från till när det gäller offentlig ersättning till tandläkare och tandhygienister enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Vidare föreslås att det skall vara möjligt för tandläkare och tandhygienister som har fyllt att, efter individuell prövning, arbeta vidare inom tandvårdsförsäkringen. Ändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän Ärendet och dess beredning............................................................... Bakgrund och utgångspunkter........................................................... Höjd åldersgräns för rätt till offentlig ersättning samt möjlighet till undantag från åldersgränsen .............................................................. Höjd åldersgräns för tandläkare och tandhygienister avseende rätten till ersättning enligt lagen (1962:381) om 5.2Möjligheten för tandläkare och tandhygienister att arbeta även efter det att de fyllt ............................................ Ekonomiska konsekvenser m.m. ..................................................... Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) Prop. Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän för- säkring1 skall ha följande lydelse. Ersättning för tandvård lämnas om vården ges vid en folktandvårds- klinik, en högskola där odontologisk utbildning och forskning bedrivs eller annars genom det allmännas försorg. Ersättning lämnas också om vården ges hos en enskild näringsidkare, ett bolag eller en annan juridisk person, under förutsättning att vårdgivaren är uppförd på en förteckning som upprättats av den allmänna . För att bli uppförd på en förteckning enligt första stycket skall vård- givaren antingen själv vara legitimerad tandläkare eller legitimerad tand- hygienist eller ha tillgång till en eller flera legitimerade tandläkare eller tandhygienister. Vidare krävs att vårdgivaren har F-skattsedel. Ersättning lämnas enligt grunder Ersättning lämnas enligt grunder som regeringen fastställer. som regeringen fastställer. ning lämnas endast om tandvården ning lämnas endast om tandvården utförts av en legitimerad tand- utförts av en legitimerad tand- läkare eller legitimerad tandhygie- läkare eller legitimerad tandhygie- nist som inte har fyllt . nist som inte har fyllt . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får medge undantag från denna åldersgräns. Ersättning lämnas inte för tandvård åt en försäkrad som fyller högst under det år då vården ges. Om avgiftsfri tandvård åt sådan försäkrad föreskrivs i tandvårdslagen (1985:125). Denna lag träder i kraft . Lagen omtryckt 1982:120. Senaste lydelse 2001:302. Ärendet och dess beredning beslutade om att arbetstagare alltid skall ha rätt, men inte skyldighet, att stanna kvar i anställningen till i stället för som tidigare, (prop. 2000/01:78, rskr. 2000/01:211). Som en konsekvens av den höjda åldern för avgångsskyldighet för arbetstagare, beslutades även att åldersgränsen för tandvårdsersättning till vårdgivare för vård utförd av tandläkare och tandhygienister i lagen (1962:381) om allmän försäkring skulle höjas från till . En höjd åldersgräns bedömdes bl.a. kunna leda till att bristen på vårdgivarresurser på vissa ställen i avhjälps. fann vid behandlingen av propositionen att åldersgränserna för att få de berörda formerna av ersättning i ett nästa steg skall avskaffas helt (bet. 2000/01:AU10). Utskottet tillkännagav att regeringen därför bör återkomma med ett sådant förslag. beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att utreda konsekvenserna av ett avskaffande av åldersgränsen när det gäller offentlig ersättning till läkare enligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, till sjukgymnaster enligt lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik samt till tandläkare och tandhygienister enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. I upp- draget ingick även att utreda behovet av ändringar i lagen om läkarvårds- ersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastik av förutsättning- arna för privata vårdgivare att överlåta en praktik till en kollega med bibehållen möjlighet till ersättning från det allmänna (dir. 2001:119). Utredaren överlämnade betänkandet Åldersgränser och ersättningsetablering (SOU 2003:7). Utredarens lagförslag finns intagna i bilaga 1. Vid ett remissmöte på Social- departementet bereddes remissinstanserna möjlighet att lämna syn- punkter på den del av utredarens förslag som rör åldersgränser för tand- läkare och tandhygienister. Remissinstanser var , , , , i , , , och . Ett protokoll och en bandupptagning från mötet samt skriftliga synpunkter finns tillgängliga i (S2003/1213/HS). De delar av betänkandet som avser åldersgränser för läkare och sjukgymnaster samt möjligheterna att överlåta en praktik, bereds i . Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den social- demokratiska regeringen, och . De ändringar i lagen om allmän försäkring som föreslås innebär för tandläkare och tandhygienister dels en höjning av åldersgränsen för att få offentlig ersättning, dels att en dispensmöjlighet införs för att även efter den höjda åldersgränsen kunna arbeta vidare med offentlig ersättning. Ändringarna i lagen om allmän försäkring är av så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagrådets yttrande över Prop. 2002/03:73 förslaget har därför inte inhämtats. 4 Bakgrund och utgångspunkter Tandvårdsförsäkringen, som är en socialförsäkringsförmån, omfattar alla som är bosatta i fr.o.m. det år de fyller . Ersättning för tand- vård lämnas enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring om vården ges vid en folktandvårdsklinik, en högskola där odontologisk utbildning och forskning bedrivs eller annars genom det allmännas försorg. Ersättning lämnas också om vården ges hos en enskild näringsidkare, ett bolag eller annan juridisk person, under förutsättning att vårdgivaren är uppförd på en förteckning som upprättats av den allmänna . Således kan tandvårdsersättning utgå både för privat och offentligt producerad vård. För att bli uppförd på förteckning skall vårdgivaren antingen själv vara legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist eller ha tillgång till en eller flera legitimerade tandläkare eller tandhygienister. Vidare krävs att vårdgivaren har F-skattsedel. En vårdgivare som avser att ge tandvård i enskild verksamhet mot ersättning enligt tandvårdsförsäkringen skall skriftligen anmäla detta till den allmänna försäkringskassa inom vars område verksamheten skall bedrivas. Om vårdgivaren uppfyller de krav som anges i lagen (1962:381) om allmän försäkring skall föra upp denna på förteckningen. Om vårdgivaren avser att upphöra med verksamheten eller flytta den till en annan försäkringskassas område skall även detta anmälas till . Ersättningen genom tandvårdsförsäkringen utgår endast om tandvården utförts av en tandläkare eller tandhygienist som inte har fyllt . Denna åldersgräns är absolut och någon möjlighet till dispens finns inte. I har det skett en successiv minskning av antalet tandläkare . fanns exempelvis ca 8 900 yrkesverksamma tandläkare i . var denna siffra 7 600. Av dessa var ca 4 300 offentligt verksamma och ca 3 300 privattandläkare. Antalet tandläkare över landet varierar dock. Tandläkartillgången är störst i de fyra län där tandläkarutbildningen bedrivs. I motsats till tandläkarna har antalet tandhygienister i ökat . fanns drygt 2 500 yrkesverk- samma tandhygienister i . Av dessa var ca 1 600 anställda i landstingen och ca 900 egna företagare eller anställda i privat verksam- het. Antalet invånare per tandhygienist varierar över landet. (), () och har konstaterat att det är brist på tand- läkare på många håll i landet. Detta är särskilt påtagligt i glesbygds- områdena där det är svårare att rekrytera tandvårdspersonal. Efterfrågan på tandvård har också ökat. Vidare kommer pensionsavgångarna för tandläkarkåren att vara stora . Antalet platser på tandläkarutbildningen minskade kraftigt och ligger fortfarande på en betydligt lägre nivå än . leder enligt SCB till att antalet examinerade kraftigt kommer att under- Prop. 2002/03:73 stiga pensionsavgångarna . orsak till det minskade antalet tandläkare är utflyttningen av nyutexami- nerade tandläkare till andra länder, i synnerhet . Antalet tandhygienister kommer sannolikt att öka . Pensionsavgångarna är måttliga jämfört med övriga personalkategorier. AMS gör dock bedömningen att en viss brist på tandhygienister kan komma att uppstå eftersom tendensen för den framtida tandvården är en utveckling mot förebyggande vård och därmed en ökad efterfrågan på tandhygienistkompetens. En förändrad arbetsorganisation inom tand- vården skulle kunna medföra att arbetsuppgifter, som ligger inom tand- hygienisternas kompetensområde, överförs från tandläkare till tand- hygienister. En sådan omorganisering av arbete skulle kunna leda till en minskad tandläkarbrist. I sammanhanget bör poängteras att brist på en yrkesgrupp inte endast är en fråga om antalet yrkesverksamma, utan bl.a. även en fråga om i vilken omfattning yrkesgruppen arbetar deltid eller heltid. 5Höjd åldersgräns för rätt till offentlig ersättning samt möjlighet till undantag från åldersgränsen 5.1Höjd åldersgräns för tandläkare och tandhygienister avseende rätten till ersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring Regeringens förslag: Åldersgränsen för rätten till offentlig ersättning för tandläkare och tandhygienister enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring skall höjas från till . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker läkarförening avstyrker förslaget och anser att en åldersgräns inte är nöd- anser att inga bärande skäl framförts om att kvaliteten på vården blir sämre om äldre tandläkare utövar sitt yrke. Om en åldersgräns skall finnas, bör den vara . Skälen för regeringens förslag: För tandläkare och tandhygienister finns det en absolut gräns för rätt till ersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. De tandläkare och tandhygienister som uppnått den gällande åldersgränsen för rätten till ersättning besitter ofta en värdefull kompetens. Det är av största vikt att tillvarata den kompetensen, särskilt i en situation när det råder brist på vårdpersonal. Dagens åldersgräns är inte självskriven. dag allt längre och är också friskare högre upp i åldrarna. svårt att ur kvalitets- och patientsäkerhetsskäl hävda att dagens ålders- gräns i tandvårdsförsäkringen är den bästa och att den därför bör ligga Enligt regeringen är det möjligt att höja denna åldersgräns utan att vårdens kvalitet behöver påverkas. är det angeläget att inte åldersgränsen avskaffas eller läggs så högt att dess betydelse som kontrollstation avseende vårdkvaliteten avtar. Ett argument som återkommit när en åldersgräns för tandläkare och tandhygienister diskuterats är att reglerna för dessa bör motsvara vad som gäller för andra grupper på arbetsmarknaden eller kopplas till pensionssystemet. Bland annat har hävdats att det i ålderspensions- systemet finns en rörlig pensionsålder mellan och . Detta är en missuppfattning. Ålderspensionssystemet saknar en övre gräns för såväl intjänande av pensionsrätt som uttag av pension. 67-årsgränsen har därför ingen direkt anknytning till reglerna om ålderspension lika litet som en annan gräns skulle ha det. Regeringen anser inte att åldersgränsen för tandläkare och tandhygienisters rätt till ersättning måste följa den generella gränsen för avgångsskyldighet. En av vårdens stora utmaningar är att klara personal- försörjningen. En höjning av åldersgränsen för tandläkares och tand- hygienisters rätt till ersättning kommer till viss del att innebära ett till- skott av arbetskraft. Regeringen anser emellertid att bristen på vård- personal i huvudsak måste mötas med andra och mer kraftfulla åtgärder än att höja åldersgränsen för rätten till ersättning. En höjning av ålders- gränsen kommer också att öka kontinuiteten mellan vårdgivaren och patienten. Kontinuitetsaspekten bör emellertid inte överskattas, eftersom en vårdkontakt ändå till slut måste brytas. Det finns många anledningar till detta; vårdgivares sjukdom, tjänstledighet av olika orsaker, flytt till annan ort etc. En höjning av åldersgränsen innebär att värdefull kompetens och erfarenhet på ett bättre sätt kan tas till vara. Ett ökat antal äldre yrkes- verksamma tandläkare och tandhygienister kan dock ha en påverkan på vårdens kvalitet och patienternas säkerhet på olika sätt. Det är ofrånkomligt att det naturliga åldrandet även påverkar den enskildes för- måga att utföra sitt arbete. Funktionsnedsättningar som t.ex. syn- och hörselnedsättning är betydligt vanligare ju äldre man blir. Risken att in- sjukna i en demenssjukdom ökar kraftigt med stigande ålder och sjuk- domsinsikten kan brista. av alla personer bedöms ha en demenssjukdom av sådan svårighetsgrad att det föreligger ett betydande funktionshinder. I åldrarna stiger siffran till (arbetsgrupp för demensfrågor). har uttalat att behov finns av fortsatt tillsyn av privat- praktiserande tandläkare och läkare som arbetar ensamma. Även om majoriteten av äldre yrkesutövare inte begår allvarligare misstag kan åldrandet ändå innebära att vårdens kvalitet försämras på olika sätt. Den medicinska och medicinsktekniska utvecklingen går snabbt. Nya behandlingsmöjligheter och behandlingsmetoder tillkommer . Äldre yrkesutövare har större erfarenhet, men det krävs också att kompetensen upprätthålls under många års yrkesverksamhet. Det är också i allmänhet svårt för patienten att bedöma vårdgivarens arbete och kvalifikationer. Till detta kommer att samhället har en skyldighet att se till att skattebetalarnas pengar används på bästa sätt. Vid en samlad bedömning av vilka konsekvenser ett avskaffande av åldersgränserna skulle få anser regeringen att kvalitetsaspekten är den som måste väga tyngst. Mot bakgrund av vad som har anförts ovan anser regeringen därför inte att åldersgränsen för tandläkare och tand- Prop. 2002/03:73 hygienister och deras rätt till ersättning kan avskaffas helt. dagens åldersgräns höjas. Regeringens bedömning är att en åldersgräns för tandläkare och tandhygienister för att ha rätt till tandvårdsersättning är en lämplig avvägning. Möjligheten för tandläkare och tandhygienister att arbeta även efter det att de fyllt Regeringens förslag: En möjlighet införs för tandläkare och tand- hygienister att efter medgivande från regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer utföra tandvård inom tandvårdsförsäkringen även efter det att de fyllt . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredaren anser att för att ett medgivande skall kunna ges krävs, förutom en bedömning av kvaliteten och innehållet i vården, även att behovet av tandläkare eller tandhygienister inte är tillgodosett inom ett visst geografiskt område. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- tillstyrker ett dispensförfarande om en åldersgräns även fortsättningsvis skall finnas. anser även att det är de som bör göra prövningarna. ning bör dock inte hänsyn tas till omfattningen och behovet av den att om åldersgränsen bestäms till bortfaller behovet av en dispens- prövning och att det är de lokala försäkringskassorna och inte Riksför- säkringsverket som bör göra dispensprövningen. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att tandläkare och tandhygienister efter prövning skall kunna arbeta vidare inom tandvårds- försäkringen även efter det att den föreslagna åldersgränsen Nuvarande regelverk får bl.a. till följd att tandvårdsersättning inte kan betalas ut då vården utförts av en tandläkare eller en tandhygienist som nått åldersgränsen, även om han eller hon verkar i ett område där det finns ett behov av vårdgivare. En generell brist på vårdgivare i ett visst geografiskt område kan förekomma, men också en brist inom en viss Det finns exempel där ett landstingsområde har stått helt utan tandläkare med en viss specialistkompetens, efter det att den tidigare tandläkaren uppnått avgångsåldern. Särskilt i glesbygdsområden torde sådana bristsituationer kunna uppkomma. Regelverket innebär vidare att tandläkare och tandhygienister som är anställda inom folktandvården har möjlighet att efter överenskommelse med arbetsgivaren fortsätta arbeta efter det att han eller hon uppnått normal avgångsålder, men endast med de patientgrupper som har ansvar för enligt tandvårdslagen (1985:125). bl.a. för barn- och ungdomstandvård, tandvård till äldre och funktions- hindrade som bor i särskilda boendeformer samt personer som behöver tandvård som ett led i sjukdomsbehandling. också, genom avtal med , utföra sådan vård. Det finns en oro för hur den framtida personalförsörjningen inom Prop. 2002/03:73 tandvården skall kunna av. Ett sätt att motverka bristsituationer såväl som är att ta tillvara värdefull kompetens även hos de yrkesutövare som har fyllt . För de flesta andra grupperna på arbetsmarkanden går det att komma överens med arbetsgivaren om fortsatt anställning efter den allmänna gränsen för avgångsskyldighet. Vidare har privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som får ersättning enligt lagen (1993:1651) om läkar- vårdsersättning och lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik möjlighet att arbeta med offentlig ersättning efter det att de har fyllt om medger detta. Enligt regeringen bör möjligheter till undantag från åldersgränsen i lagen (1962:381) om allmän försäkring finnas för tandläkare och tandhygienister. Prövning av möjligheterna för tandläkare och tandhygienister att arbeta efter det att de har fyllt Regeringen anser inte att det är lämpligt att äldre tandläkare och tand- hygienister skall kunna arbeta med offentlig ersättning utan att det utöver dagens tillsyn och kvalitetsarbete finns något system för att kontrollera hur de utövar yrket. Det handlar både om kvalitet och säker- het ur ett patientperspektiv, men också om att vården håller den kvalitet som motiverar att samhället är med och finansierar verksamheten. När ett övervägande görs av vilken myndighet som skall ges möjlighet att medge undantag från åldersgränsen enligt den nu föreslagna ord- ningen bör hänsyn tas till att tillströmningen av ärenden inte kan förvän- tas bli särskilt stor. De allra flesta yrkesutövare har ett begränsat intresse av att fortsätta arbeta efter det att de har fyllt . Detta antagande stöds bl.a. av en undersökning genomförd av . En koncentration av handläggningen till en myndighet ger bättre förutsättningar att upprätthålla den kompetens som behövs vid prövningen av ärendena. Det skulle dessutom främja en enhetlig och likformig tillämpning av den föreslagna bestämmelsen. hade enligt tidigare gällande regelverk ansvar för prövningen av bl.a. nya anslutningar till tandvårdsförsäkringen och har dessutom tillgång till odontologisk och medicinsk sakkunskap. Regeringens bedömning är att i egenskap av central förvaltningsmyndighet på området är mest lämpat att handha frågan om undantag från åldersgränsen. Ett bemyndigande lämnas i lagen om allmän försäkring att regeringen eller den myndighet regeringen be- stämmer får medge undantag från åldersgränsen. Vid prövningen av ett ärende om undantag från åldersgränsen bör innehållet och kvaliteten på den verksamhet som bedrivs bedömas. För att undantag från åldersgränsen skall kunna meddelas bör den aktuelle tandläkaren eller tandhygienisten bedriva verksamhet i sådan omfattning att kvaliteten på vården inte riskerar att påverkas negativt. Tandläkaren eller tandhygienisten bör exempelvis inte endast bedriva yrkesverk- samhet som en bisyssla. prövning kommer att kunna fungera som en kontrollstation avseende vårdkvaliteten, vilket är viktigt bl.a. ur ett patientsäkerhetsperspektiv. vid behov samråda med och i ett enskilt Prop. 2002/03:73 ärende. Beslut om undantag från åldersgränsen bör vara tidsbegränsade, efter- som de förhållanden som legat till grund för ett beslut om undantag från åldersgränsen kan komma att ändras. Exempelvis kan den äldre yrkes- utövarens förmåga att utöva sitt yrke och kvaliteten på den verksamhet som bedrivs försämras. Enligt den tidigare gällande ordningen överprövades Riksförsäkrings- verkets beslut om anslutning till försäkringen av regeringen. Den nu gällande principen är att förvaltningsbeslut skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol och inte till regeringen. Detta följer bl.a. av åtaganden enligt den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. En myndighets beslut att inte medge undantag från åldersgränsen skall därför kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Regeringens bedömning: Förslaget är inte förknippat med några kostnadsökningar för samhället. Förslaget får heller inte några negativa konsekvenser för små företag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter i denna del. en onödigt stor organisation måste byggas upp för ett fåtal dispens- Skälen för regeringens bedömning: En höjd åldersgräns samt ett dispensförfarande kan innebära att ekonomiska resurser knyts för en till vissa tandläkare och tandhygienister eftersom dessa under är kvar i tjänst. Vidare kan det totala antalet aktiva tandläkare och tandhygienister antas öka. emellertid till en betydande andel av patienterna själva. ringen står endast för en del av finansieringen. styrs till stor del av patienternas betalningsförmåga. läkare och tandhygienister har en underordnad betydelse för samhällets kostnader för tandvården. kommer genom förslaget att åläggas en ny uppgift eftersom verket skall fatta beslut om undantag från Det är sannolikt relativt få tandläkare och tandhygienister som kommer att välja att arbeta efter det att de fyllt . bedömning är därför att antalet dispensärenden kommer att vara få till Den nya uppgiften för kommer sannolikt att innebära en ny kostnad för myndigheten, bland annat då ett system för ärendehanteringen måste byggas upp. emellertid bli ringa. Regeringen bedömer därmed att finansieringen kan ske inom ramen för prioriteringar av åtaganden och kostnader i övrigt. Konsekvenser för små företag Införandet av en möjlighet för tandläkare och tandhygienister att arbeta inom tandvårdsförsäkringen efter det att de har fyllt bör inte få några negativa konsekvenser för de små företagen. en viss administrativ belastning för en privatpraktiker att begära undantag från åldersgränsen. Äldre privatpraktiker ges dock genom lagändringen en möjlighet att fortsätta utföra sådan tandvård som de tidigare inte hade möjlighet att utföra inom tandvårdsförsäkringen. Sammantaget kommer införandet av en dispensmöjlighet leda till för- bättrade arbetsförutsättningar för de privata tandläkarna och tand- Regeringens bedömning är att en höjd åldersgräns för tandläkare och tandhygienister samt möjlighet att medge undantag från åldersgränsen inte medför att varken män eller kvinnor hamnar i en mer gynnsam position i förhållande till det andra könet. Vid prövningen av om undantag skall kunna ges från åldersgränsen, skall endast kvalitets- aspekter vara avgörande. Däremot finns det fler legitimerade tandläkare som är män än som är Den manliga dominansen är särskilt framträdande bland tandläkare som är och uppåt. När det gäller tandläkare under 34 år finns det dock fler kvinnor än män. Regeringens bedömning är därför att det är fler män än kvinnor som under ,