prop · GR0325 · 2003-10-30 00:00:00 — För att främja forskning och utveckling för förbättring av levnads- och arbetsvillkor bildades . Vid sidan av detta finns även den Europeiska arbetsmiljöbyrån med säte i , vars huvudsakliga uppgifter är att samla in och förmedla teknisk, ekonomisk och vetenskaplig information om arbetsmiljö och att främja och stödja utbyte av information och erfarenheter mellan medlemsstaterna. Vidare har genomförandekommittén för arbetarskyddsfrågor inrättats för att som trepartiskt sammansatt organ bistå kommissionen vid förberedelse och genom- förande av aktiviteter på arbetsmiljöområdet. Den skall bl.a. lämna synpunkter på planerade gemenskapsbestämmelser. Kraven på hälsa och säkerhet i arbetslivet får även betydelse för harmonisering av lagstiftningen på produktområdet. Grundläggande säkerhetskrav för produkter som avses släppas ut på marknaden inom gemenskapen har upprättats. Harmoniserade standarder som anger tekniska specifikationer för olika typer av produkter tas fram av de europeiska standardiseringsorganen. Förhandlingsresultatet: Samtliga nya medlemsstater har accepterat att tillämpa regelverket från anslutningsdagen med undantag för ett fåtal direktiv där några länder beviljats övergångslösningar. Det rör sig bl.a. om ett direktiv gällande krav på arbetsutrustning, ett direktiv rörande buller på arbetsplatsen samt ett direktiv om bildskärmsarbete. Övergångsperioderna sträcker sig som längst t.o.m. . Sammanfattning: För att kandidatländerna skall kunna delta i den sociala dialogen på EU-nivå krävs strukturerade organisationer och väletablerad praxis. Inte något kandidatland har framfört önskemål om övergångsperioder eller avsteg från det nu gällande regelverket. Remissinstanserna: LO har anfört att det i kandidatländerna saknas en tradition när det gäller självständiga parter på arbetsmarknaden och att det därför inte räcker med formella regler om hur dialogen mellan dem skall gå till. bör därför, enligt LO, satsa på stöd för uppbyggandet av starka och självständiga parter på arbetsmarknaderna i kandidat- länderna t.ex. genom s.k. twinningprojekt. Bakgrund: Den rätt till föreningsfrihet och kollektiva förhandlingar, som finns i samtliga EU:s medlemsstater, har varit grundläggande för tillskapandet av den europeiska sociala modellen, i vilken dialogen mellan arbetsmarknadens parter är en av hörnstenarna. Enligt fördraget skall gemenskapen och medlemsstaterna främja den sociala dialogen (artiklarna 136140 i EG-fördraget). Det har därför ansetts viktigt att kandidatländerna har väl fungerande relationer mellan parterna på sina arbetsmarknader eftersom detta utgör en förutsättning för deltagande i den sociala dialogen på europeisk nivå. Kommissionen skall, i överensstämmelse med artikel 138 i EG- fördraget, sträva efter att utveckla dialogen på europeisk nivå mellan arbetsgivare och arbetstagare så att denna, om parterna så önskar, kan leda till avtalsbundna relationer. Vidare betonas i den nya avdelningen i EG-fördraget om sysselsättning (Avdelning VIII) den centrala ställning som arbetsmarknadens parter har inom ramen för den samordnade strategin för sysselsättning. Den utveckling som Europeiska sysselsättningspakten lett till förstärker ytterligare denna ställning. Den sociala dialogen har bidragit till åtskilliga framsteg på det sociala området. Exempel på detta är rådets direktiv /34/EG av om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS, vilket var det första direktiv om genomförande av ett ramavtal som arbetsmarknadens parter undertecknat på EU-nivå. De privata arbetsgivarna företräds i dessa avtalsförhandlingar av UNICE, vari bl.a. ingår. De offentliga arbetsgivarna företräds av sin organisation på europanivå, nämligen CEEP. Arbetstagarna på europa- nivå företräds av organisationen . Även rådets direktiv /81/EG av om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS är ett resultat av denna dialog. Även när det gäller visstidsarbete finns ett direktiv som har sin grund i ett ramavtal mellan arbetsmarknadens parter på EU-nivå. Kommissionen har även tillsammans med arbetsmarknadens parter en fortlöpande dialog, där företrädare för både arbetsgivarorganisationer och fackföreningar på EU-nivå deltar. Inom ramen för denna dialog har vissa prioriterade frågor på EU-nivå varit föremål för gemensamma yttranden och gemensamma uttalanden om undervisning och utbildning, arbetsmarknadens organisation samt den ekonomiska politikens inriktning. har man tagit hänsyn till utvidgningen på såväl övergripande som branschspecifik nivå. För att kandidatländerna skall kunna delta i den sociala dialogen på EU-nivå krävs strukturerade organisationer och väletablerad praxis. Arbetsmarknadens parter har knutit kontakter med organisationerna i kandidatländerna genom enskilda och gemensamma insatser. Det har huvudsakligen gällt information, utbildning och utbyten. I en gemensam förklaring inför Europeiska rådets möte i Laeken påpekade arbetsmarknadens parter att ytterligare stöd behövs på detta område, och konstaterade att det råder allvarlig brist på social dialog i kandidatländerna. På den sociala dialogens område har inget kandidatland framfört önskemål om övergångsperioder eller avsteg från det nu gällande regelverket. Sammanfattning: Åtgärder har vidtagits för att förbereda kandidat- länderna på deltagandet i den samordnande sysselsättningsstrategin Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Enligt artikel 125 i EG-fördraget skall medlemsstaterna och gemenskapen arbeta för att utveckla en samordnad sysselsättnings- strategi. Utvecklandet av denna sker genom gemensamma målsättningar och riktlinjer samt uppföljning av dessa. En hörnsten i samarbetet är utbytet av goda exempel och erfarenheter i medlemsstaterna. Sysselsättningspolitiken är dock i sig nationell och medlemsstaterna ansvarar för både utformning och genomförande. Förhandlingsresultatet: Åtgärder har vidtagits för att förbereda kandidatländerna på deltagandet i den samordnade sysselsättnings- strategin. Tillsammans med kommissionen har kandidatländerna analyserat de huvudsakliga utmaningar som man står inför på detta område. Sammanfattning: Åtgärder har vidtagits för att förbereda kandidat- länderna på deltagandet i samarbetet mellan medlemsländerna för att främja social integrering. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Med stöd av artikel 137 i EG-fördraget skall rådet besluta om åtgärder som främjar erfarenhetsutbytet mellan medlemsländerna om kampen mot social utestängning och fattigdom. Efter modell från sysselsättningsstrategin bedrivs samarbetet i form av gemensamma mål och utarbetande av nationella handlingsplaner. Förhandlingsresultatet: Kandidatländerna har även vidtagit förberedelser på detta område och i samarbete med kommissionen börjat arbeta med nationella handlingsplaner och andra åtgärder för att främja social integrering. Sammanfattning: Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa på folkhälsoområdet från anslutningsdagen. Kandidat- länderna deltar redan i vissa program på detta område. Remissinstanserna: har framhållit betydelsen av att på ett tidigt stadium inlemma kandidatländerna i det inom EU etablerade samarbetet på folkhälsoområdet. Folkhälsosamarbetet bör, enligt institutet, inriktas på åtgärder som stärker kandidatländernas infrastruktur på folkhälsoområdet. Institutet har särskilt pekat på att inträdet av de tio nya medlemsländerna ökar behovet av en mer enhetlig och restriktiv europeisk alkoholpolitik som utgår från ett folkhälso- Prop. 2003/04:25 perspektiv. Bakgrund: Syftet med folkhälsoarbetet är att säkerställa att all gemen- skapspolitik och alla gemenskapsåtgärder skall säkerställa en hög hälsoskyddsnivå. Gemenskapens insatser på folkhälsoområdet skall inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människors hälsa. Samarbetet sker främst genom ett handlingsprogram för folkhälsa samt viss lagstiftning. finns EG-direktiv rörande tobak och blodsäkerhet. På folkhälsoområdet finns även en , det Europeiska av Narkotika och Narkotikamissbruk, ECNN, som hör till de myndigheter som EU prioriterat när det gäller kandidatländernas deltagande. EU har också upprättat ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar. Förhandlingsresultatet: Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa EG-lagstiftningen från anslutningen till EU. Kandidatländerna deltar redan i ECNN:s verksamhet och har haft möjlighet att delta i folkhälsoprogrammets föregångare och nuvarande program. Kandidat- länderna deltar också i det praktiska samarbetet inom ramen för verksamheten inom nätverket rörande smittsamma sjukdomar. Sammanfattning: och har medgetts övergångs- bestämmelser rörande avregleringen av el- och gasmarknaderna. Samtliga kandidatländer, utom , har medgetts utökad tid att bygga upp sina beredskapslager av olja. och har åtagit sig att stänga två kärnkraftverk. Remissinstanserna: och Statens kärnkraftsinspektion delar promemorians bedömning att de övergångs- lösningar som träffats på området inte kan förväntas få några direkta konsekvenser för svensk del. anser att för liten del i promemorian ägnats åt en analys av de nya EU-direktiven som gäller t.ex. förnyelsebar el, biobaserade transportbränslen och energi- effektivisering i byggnader och vilken effekt dessa direktiv får för Konkurrenssituationen med övriga är, enligt myndigheten, en viktig fråga. Bakgrund: EG-fördraget innehåller inget särskilt kapitel för Den rättsliga grunden för gemensamma åtgärder på området utgörs oftast av artiklar inom inremarknads- och miljöavsnitten eller av den s.k. fördragsutfyllnadsregeln (artikel 308 i EG-fördraget). kärnenergiområdet baseras åtgärderna oftast direkt på Euratomfördragets Regelverket rörande energi speglar tre huvudmål: försörjningstrygghet, förbättrad konkurrenskraft och miljöskydd. Ett viktigt redskap för att uppnå energimålen är förverkligandet av den inre energimarknaden. Detta är viktigt för att ha stabila energiflöden till rimliga priser, öka konkurrenskraften hos den europeiska industrin och för att kunna möta utmaningar i form av t.ex. de miljökrav som åtagandena inom ramen för Energiområdets regelverk omfattar cirka Prop. 2003/04:25 30 grundläggande rättsakter. Dessa innefattar bl.a. regler om en successiv avreglering av el- och gasmarknaderna. och rådets direktiv /92/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el (elmarknadsdirektivet) innehåller bl.a. krav på en gradvis marknadsöppning. Motsvarande regler finns också för naturgasmarknaden. Inom regelverket finns också bestämmelser om bl.a. försörjningstrygghet. Enligt rådets direktiv /414/EEG av om en skyldighet för medlemsstaterna i EEG att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter (oljelagringsdirektivet) åläggs medlemsstaterna att hålla beredskapslager av olja motsvarande 90 dagars normal konsumtion. På kärnenergiområdet finns en mycket begränsad sekundärrätt i form av direktiv och förordningar. Regelverket består huvudsakligen av Euratomfördraget och ett antal råds- och kommissionsbeslut. EU har valt att i samband med förhandlingarna om energiområdet även inkludera kärnsäkerhetsfrågorna trots att dessa inte omfattas av regelverket. Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa regelverket i detta kapitel från anslutningsdagen med undantag för övergångslösningar på vissa områden vilka beskrivs nedan. Avreglering av el- och gasmarknaderna Efter ingående diskussioner med samtliga kandidatländer blev förhandlingsresultatet att fick uppskov t.o.m. med avregleringen av elmarknaden och fick uppskov t.o.m. med avregleringen av gasmarknaden. I båda fallen har uppskoven att göra med omstruktureringen inom respektive sektor (i fall oljeskifferanvändningen) och de har inte bedömts få någon väsentlig negativ påverkan för EU:s inre energimarknad. har anfört att det förhållandet att avregleringen av marknaderna drar ut torde få störst konsekvenser för länderna själva. Att uppföra lagringsanläggningar och anskaffa erforderlig mängd oljeprodukter medför betydande kostnader. Det är typiska investeringsfrågor och det stod tidigt i förhandlingarna klart att viss hänsyn skulle behöva tas till de olika ländernas ekonomiska situation. Krav ställdes dock på att kandidatländerna skulle redovisa hur man tänkt sig att finansiera uppbyggnaden och på att konkreta tidsplaner presenterades. Förhandlingarna ledde till att samtliga kandidatländer, utom , fick övergångslösningar innebärande att lagren får byggas upp successivt . Den längsta övergångstiden fick , och , vars lager skall vara fullt uppbyggda senast vid utgången av . har anfört att det faktum att beredskapslagren inte är uppbyggda kommer få störst konsekvens för det egna landet. Det är enligt myndigheten av vikt att länderna börjar bygga upp en reserv i händelse av att en allvarlig kris inträffar som påverkar oljedistributionen. Vad avser kärnsäkerhet var förhandlingsmålet för nuvarande medlemsstater att en hög säkerhet skulle beaktas i utvidgningsprocessen. Förhandlingarna har varit besvärliga, bl.a. beroende på interna meningsmotsättningar mellan de nuvarande medlemsstaterna. De kandidatländer som har kärnkraftsreaktorer som inte bedöms kunna uppgraderas till acceptabel säkerhetsnivå finns i och . Dessa skall stängas i enlighet med ländernas internationella åtaganden. För del rör det sig om kärnkraftverket . har åtagit sig att stänga enhet 1 i detta kärnkraftverk och enhet 2 och att sedan avveckla dessa enheter (protokoll nr 4). För del rör det sig om Kärnkraftverket Bohunice V1. har åtagit sig att stänga reaktor 1 i detta kärnkraftverk och reaktor 2 i samma kärnkraftverk samt att därefter lägga ned dessa reaktorer (protokoll nr 9). EU har åtagit sig att som motprestation bidra med stödmedel för bl.a. ersättningskraft och avvecklingskostnader. En noggrann genomgång av kandidatländerna avseende anläggningar, myndigheter, lagstiftning m.m. resulterade i en lista på rekommendationer till varje kandidatland. En uppföljning av rekommendationerna gjordes . Resultatet visade att kandidatländerna på de allra flesta punkter hade behandlat rekommendationerna på ett adekvat sätt. har anfört att, mot bakgrund av de svårigheter upplevt för att kompensera bortfallet av elproduktion vid stängningen av , det är rimligt att anta att även och kan möta problem även om effektiviseringspotentialen troligen är större och billigare för dessa länder. Det är enligt myndigheten av största vikt att bortfallet av kärnkraftsproduktion kompenseras så att den negativa påverkan på miljön blir så liten som möjligt. Liksom på de flesta övriga förhandlingsområden är det på energiområdet viktigt att de nya medlemsstaterna har en väl fungerande administration (det gäller exempelvis de tillsynsmyndigheter som krävs enligt el- och gasmarknadsdirektiven och för övervakningen av kärnsäkerheten). Detta har EU med stor tyngd framhållit under förhandlingsskedet. EU har också pekat på det arbete som återstår för kandidatländerna när det gäller att förbereda inträdet på den inre energimarknaden. Bland annat kommer den nödvändiga omstruktureringen av energisektorn att kräva mycket stora investeringar, något som väsentligen måste finansieras av länderna Prop. 2003/04:25 själva. Sammanfattningsvis ledde förhandlingarna på energiområdet till att samtliga länder utom fått övergångslösningar på någon eller några punkter. 7.15Industripolitik och åtgärder för att främja små och medelstora företag Sammanfattning: Samtliga kandidatländer har under förhandlingarna presenterat sin industripolitik inklusive strategier för omstruktureringar av näringslivet. Förhandlingarna har kunnat slutföras utan övergångs- lösningar. Remissinstanserna: har anfört att utvidgningen kommer att medföra ett antal fördelar för svenska företag. har anfört att de ekonomiska effekterna av utvidgningen kommer att bli tydliga först på . Gemenskapen och medlemsstaterna skall enligt artikel 157 i EG- fördraget säkerställa att det finns nödvändiga förutsättningar för närings- livets konkurrenskraft. För detta ändamål inriktas insatserna inom industripolitiken på frågor som bl.a. rör näringslivets anpassning till strukturförändringar. Arbetet sker främst i form av utbyte av erfarenheter och annat, icke rättsligt bindande, samarbete. Gemenskapens industripolitik omfattar i första hand horisontella frågor, men inriktas delvis även på åtgärder i olika branscher. Små och medelstora företag Åtgärder för att främja småföretagens konkurrenskraft ligger i stor utsträckning på medlemsstaterna. Det gemensamma regelverket omfattar enbart meddelanden och rekommendationer. EU:s småföretagspolitik utgörs i huvudsak av ett program för företag och företagaranda som särskilt riktar sig till små och medelstora företag. Programmet finansierar olika projekt och initiativ för att stimulera entreprenörskap främst genom utbyte av erfarenheter och jämförande studier. deltar samtliga kandidatländer i det fleråriga programmet. antogs den europeiska stadgan för småföretag som anger tio särskilt viktiga områden för att skapa goda ramvillkor för företagande och ett bra företagsklimat, t.ex. regelförbättring, kapitalförsörjning och entreprenörsfrämjande. Samtliga medlemsstater rapporterar till kommissionen om sina aktiviteter inom stadgans tio områden och därefter sammanställer kommissionen en rapport över hur stadgan genomförs. Kandidatländerna anslöt sig till arbetet med den europeiska stadgan vid ett möte i . Förhandlingsresultatet: Samtliga kandidatländer har under Prop. 2003/04:25 förhandlingarna presenterat sin industripolitik inklusive strategier för omstruktureringar av näringslivet. Dessa har varit föremål för bedömning av hur väl respektive kandidatland kan säkerställa att det finns förutsätt- ningar för ett konkurrenskraftigt näringsliv. Särskilt har omstruktureringar och privatiseringar beaktats. Förhandlingarna har kunnat slutföras utan övergångslösningar på något av dessa områden. Samtliga kandidatländer accepterar att tillämpa regel- verket från anslutningsdagen. Några särskilda konsekvenser för svensk del kan inte förutses. har anfört att utvidgningsprocessen har bidragit till en snabb omställning av de gamla socialistiska planekonomierna. Övergången har präglats av i huvudsak god ekonomisk utveckling men också av omogna marknader och oklar lagstiftning. Genom EU-anpassningen har förhållandena, enligt handelskammaren, förbättrats avsevärt och ytterligare förbättringar kan förutses . EU-medlemskapet knyter länderna till en överstatlig rättslig kultur vilket, enligt handelskammaren, förbättrar rättsliga och administrativa procedurer av betydelse för näringslivet. Sammanfattning: Några övergångslösningar har inte träffats med kandidatländerna. kommer även fortsättningsvis att kunna samarbeta med kandidatländerna inom forsknings- och utvecklings- området. Remissinstanserna: ser positivt på utvidgningen och anser att den utökade fria rörligheten för forskare och studenter kommer att underlätta deras intensiva samarbete i . Förhandlingsresultatet: Regelverket behandlar främst två områden: EU:s program för forskning och teknisk utveckling samt forskningssamarbete med tredjeland. Alla kandidatländerna har redan deltagit i EU:s program för forskning och teknisk utveckling. Några övergångslösningar har inte överenskommits och samtliga kandidatländer har åtagit sig att tillämpa regelverket från anslutningsdagen. För svensk del innebär detta att även fortsättningsvis kommer kunna samarbeta med kandidatländerna inom forsknings- och utvecklingsområdet. Sammanfattning: Utbildningssystemens innehåll och organisation är uteslutande medlemsstaternas ansvar. Kandidatländerna kommer dock att omfattas av det utbildningssamarbete som sker inom ramen för särskilt uppsatta program. Remissinstanserna: är positivt till det ökade Prop. 2003/04:25 samarbete på den högre utbildningens område som kommer att bli en konsekvens av kandidatländernas anslutning till EU. Enligt artiklarna 149 och 150 i EG-fördraget skall gemenskapen främja det samarbete mellan medlemsstaterna som bidrar till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet och genomföra en yrkesutbildningspolitik som stödjer och kompletterar medlemsstaternas egna insatser. Utbildningssystemens innehåll och organisation är dock enligt EG- fördraget uteslutande medlemsstaternas ansvar och det finns ingen strävan hos vare sig EU-institutioner eller medlemsstater att ge gemenskapen befogenheter i det avseendet. Däremot kan utbildnings- systemen mer eller mindre direkt beröras av exempelvis regelverket avseende den fria rörligheten för personer. Det gäller särskilt rådets direktiv /486/EEG av om undervisning av barn till migrerande arbetstagare. Direktivet innebär att medlemsstaterna skall ge medföljande skolpliktiga barn till arbetstagare från annan medlemsstat gratis undervisning i värdlandets och hemlandets språk. Några övergångslösningar har inte aktualiserats och samtliga kandidat- länder har förbundit sig att tillämpa regelverket på utbildningsområdet från den dag de inträder i unionen. Utbildningssamarbetet mellan medlemsstaterna sker i första hand inom ramen för programmen , som omfattar alla utbildningsnivåer, och , som avser yrkesutbildning och kompetens- utveckling. Programmen ger stöd till gränsöverskridande utvecklings- projekt samt rörlighet och utbyten för studerande och lärare m.fl. De startade och är nu inne i den andra etappen, som genomförs . Vid sidan av programmen genomförs också pilotprojekt och annan verksamhet av mera tillfällig natur. Till gemenskapens uppdrag på utbildningsområdet hör att främja samarbetet med tredjeland. och med anknutna verksamheter medger deltagande av kandidatländerna. Vid sidan av utbildningsprogrammen finns EU:s mobilitets- och icke- formella utbildningsprogram, EU-programmet . Programmet löper under år 2000-2006 och ger huvudsakligen stöd åt ungdomsutbyte och volontärtjänst för ungdomar. Dessutom erbjuder programmet stöd till nyskapande verksamhet och entreprenörskap, projektsamarbete med utbildningsprogrammen och samt möjligheten att arbeta med ungdomsinformation och studier kring unga. är alla kandidatländer fullvärdiga programländer tillsammans med medlemsstaterna och EES/Efta. Till stöd för utbildningssamarbetet finns EG-institutionerna Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildningen i () och i (). Telekommunikationer, informationsteknologi och Regelverket inom detta område utgörs av bestämmelser som syftar till att avreglera telekommunikationsmarknaderna och postmarknaden. Sammanfattning: Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa regelverket på detta område från anslutningsdagen. För att klara detta kommer det att vara nödvändigt för dem att genomföra ändringar i sina nationella lagstiftningar. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Liberaliseringen av telekommunikationsmarknaderna i den Europeiska unionen påbörjades och kan anses fullbordad 1998, så när som på några undantag av övergångskaraktär. Det övergripande målet var att främja konkurrensen på den interna marknaden och att stimulera investeringar i en miljö präglad av snabb teknisk utveckling. Telekommunikationssektorn utgör ett högtillväxtområde inom den europeiska ekonomin och en viktig stimulans av ekonomin som helhet. har ett omfattande arbete med att formulera ett nytt regelpaket för elektroniska kommunikationer pågått inom EU. Syftet med detta har varit att modernisera och anpassa reglerna på området till en mer konkurrensutsatt marknad och att ta hänsyn till den pågående konvergensen, dvs. sammansmältningen av tele, data och rundradio. Det nya regelverket innebär att alla typer av infrastruktur (telenät, datanät, rundradionät m.fl.) regleras på samma sätt. Regelverket syftar till att vara teknikneutralt. Det nya regelverket antogs och trädde i kraft . Förhandlingsresultatet: Samtliga kandidatländer har accepterat att tillämpa regelverket på detta område från anslutningsdagen.