prop · GQ03139 · 2003-07-03 00:00:00 — Här föreslås att det även för ban- ker och i överensstämmelse med vad som föreslås för kreditmarknads- företag skall finnas en skyldighet att dokumentera inte bara beslut om krediter utan även andra beslut som rör liknande engagemang. Regeringens förslag: Låneförbudsbestämmelserna i 12 kap. 79 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) skall inte tillämpas på bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag. Banker och kreditmarknadsföretag får inte avtala om tjänster på andra villkor än de som institutet normalt tillämpar eller ingå andra avtal på villkor som inte är affärsmässigt betingade, med eller till för- mån för 2.delegat i ledande ställning som ensam eller i förening med annan får avgöra på styrelsen ankommande kreditärenden, 3.anställd som innehar en ledande ställning inom institutet, 4.annan aktie- eller andelsägare än staten med ett innehav som mot- svarar av , 5.make eller sambo till person som avses under 14, eller 6.juridisk person i vilken sådan person som avses under 15 har ett väsentligt ekonomiskt intresse i egenskap av delägare eller medlem. En medlemsbank får inte heller ingå sådana avtal med eller till för- mån för lekmannarevisor i banken. skall behandla denna typ av ärenden och i en förteckning föra in uppgifter om de avtal som har träffats med eller till förmån för personer eller företag i jävskretsen. Kommitténs förslag: Kommitténs förslag för banker överensstämmer med regeringens förslag, men anger inte uttryckligen att det är styrelsen som skall handlägga ärendena. Kommittén föreslår att bestämmelsen om jävskrediter avskaffas både för kreditmarknadsbolag och för kreditmarknadsföreningar. För kredit- marknadsbolag skall i stället bestämmelserna om penninglån i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen gälla. Som undantag från den bestämmelsen skall dock gälla att kreditmarknadsbolag kan ge penninglån till styrelseledamot, verkställande direktör och annan anställd i bolaget eller i ett annat bolag i samma koncern samt till vissa närstående personer, om det sker på samma villkor som kreditmarknadsbolaget normalt tillämpar. För kreditmarknadsföreningar skall de allmänna principerna i lagen om ekonomiska föreningar tillämpas, vilket innebär att det inte finns något generellt låneförbud. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag, men anger inte uttryckligen att det är styrelsen som skall handlägga ären- dena. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs förslag: Finansin- spektionen tillstyrker förändringen av jävsbestämmelsen men anser att den föreslagna regeln bör gälla även för kreditmarknadsföretag. , till vilken ansluter sig, är av samma uppfattning som men pekar på att en följdändring behöver göras eftersom begreppet delegat numera av- lägsnats ur banklagstiftningen samt anser att det inte är möjligt eller lämpligt att införa aktiebolagslagens låneförbudsregler för kreditmark- nadsbolag. () tolkar bestäm- melsen så att verkställande direktören m.fl. i ledande ställning bör kunna tillgodogöra sig de personalrabatter som refereras till i författningskom- mentaren och anser att det skall tydiggöras att arbetstagarrepre- sentanterna i bankföretagets styrelse också skall kunna komma i åtnju- tande av normala personalrabatter. De övriga remissinstanserna har inte några invändningar mot förslagen. Remissinstansernas synpunkter på promemorians förslag: Fi- nansinspektionen anser att inspektionens föreskriftsrätt om vilka uppgif- ter som skall antecknas i förteckningen om ingångna avtal skall kvarstå oförändrad för att skall uppfylla av IMF uppställda krav. Inspek- tionen anser vidare att uttrycket affärsmässigt betingade bör förtydli- gas. Skälen för regeringens förslag För aktiebolag i allmänhet gäller enligt 12 kap. 7 § aktiebolagslagen ett generellt förbud mot lån till aktieägare, styrelseledamot och verkställande direktör samt vissa till dem uppräknade närstående. Vissa undantag finns bl.a. för lån till små aktieägare i bolaget. Vidare finns i samma paragraf ett förbud för aktiebolag att lämna lån i syfte att gäldenären eller honom närstående skall förvärva aktier i bolaget eller annat bolag i samma kon- cern. Även från detta förbud finns vissa undantag. För bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag gäller inte aktiebolagslagens låneförbud. I lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar som gäller för kredit- marknadsföreningar finns inga begränsningar för medlemmar, styrel- seledamöter, verkställande direktör eller andra att låna från föreningen. Någon motsvarande bestämmelse gäller inte heller för sparbanker och medlemsbanker enligt det associationsrättliga regelverk som gäller för dem. I aktiebolagslagen finns vidare bestämmelser som säger att styrelsele- damot eller verkställande direktör inte får handlägga fråga om avtal mel- lan honom och bolaget. Dessa får inte heller handlägga fråga om avtal mellan bolaget och tredje man, om de i frågan har väsentligt intresse, som kan vara stridande mot bolaget. Vidare är både styrelseledamot och verkställande direktör förbjudna att handlägga en fråga om avtal mellan bolaget och en juridisk person som han eller hon endera ensam eller med någon annan får företräda. Från dessa regler görs det dock vissa undantag (8 kap. 20 och 28 §§ aktiebolagslagen). Liknande regler gäller för spar- banker och medlemsbanker (8 kap. 13 § sparbankslagen och 6 kap. 13 § lagen om medlemsbanker) För ekonomiska föreningar, sparbanker och medlemsbanker gäller emellertid enbart de två först angivna begräns- ningarna, se 6 kap. 13 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. har i betänkandet "Vinstutdelning i aktiebolag" (SOU 1997:168) föreslagit nya regler för lån till aktieägare och ledamöter av bolagsorganen. Regler om lån från bolaget till den aktuella kretsen bör enligt kommittén ses som en del av lagens kapitalskyddsregler och den bärande tanken bör vara att förbjuda sådana lån som riskerar att försvaga skyddet för borgenärskollektivet. Kommittén föreslår därför att det nuvarande låneförbudet ersätts av en bestämmelse med innebörd att aktiebolag får lämna penninglån till den aktuella personkretsen under förutsättning att de utlånade medlen skulle Prop. 2002/03:139 ha kunnat betalas ut i form av vinstutdelning och att betryggande säkerhet ställs för lånet. Betänkandet bereds inom . För banker och kreditmarknadsföretag gäller särskilda bestämmelser om jävskrediter. Bestämmelsen om jävskrediter för banker (2 kap. 17 § BRL) fick sin nuvarande utformning i samband med att bankrörelselagen reviderades . har endast mindre ändringar företagits. Genom lagstift- ningen fick personer i jävskretsen möjlighet att låna i banken under förut- sättning att någon förmånsbehandling inte förekommer. Detta uttrycks som att en bank inte får lämna kredit "på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp". Bestämmelsen gäller både frågan om kredit skall beviljas överhuvud och, i så fall, på vilka villkor. I jävskretsen ingår följande personer: 2.delegat i ledande ställning som ensam eller i förening med annan får avgöra på styrelsen ankommande kreditärenden, 3.anställd som innehar en ledande ställning inom banken, 4.annan aktie- eller andelsägare än staten med ett innehav som mot- svarar av , 5.make eller sambo till person som avses under 14, och 6.juridisk person i vilken sådan person som avses under 15 har ett väsentligt ekonomiskt intresse i egenskap av delägare eller medlem. En medlemsbank får inte heller på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp lämna kredit till lekmannarevisor i banken. skall göra en förteckning över jävskrediter. Bestäm- melserna om jävskrediter skall tillämpas också i fråga om krediter som beviljas mot säkerhet av borgen eller fordringsbevis som utfärdats av någon i jävskretsen. Samma sak gäller för bankens förvärv av fordringar som jävspersoner svarar för. Av 2 kap. 18 § BRL följer att bestämmelsen om jävskrediter också tillämpas på garantiförbindelser till förmån för jävspersoner. Ett bankaktiebolag får inte lämna lån i syfte att gäldenären skall för- värva aktier i bolaget, om det sammanlagda beloppet av sådana lån där- efter skulle överstiga bolagets egna kapital (9 kap. 18 § BRL). De liknande bestämmelser som gäller för kreditmarknadsföretag finns i 3 kap. 10 och 11 §§ LFV. I det följande behandlas först hur en bestämmelse för banker bör ut- formas. Därefter behandlas behovet av en motsvarande bestämmelse för kreditmarknadsföretag. Risken för att ovidkommande hänsyn skall spela in vid bedömningen av krediter till personer med olika typer av kontakter med banken gör kre- diter till jävskretsen särskilt känsliga. Det är dock praktiskt omöjligt att i särskilda regleringar fånga in alla dem som har någon typ av speciell re- lation med någon med inflytande i en bank. Det regelverk som blir följ- den av redan gällande lagstiftning kompletterat med förslagen t.ex. om riskhantering, intern kontroll, kreditprövning och stora engagemang ska- par förutsättningar för att komma till rätta med soliditetsaspekten av kre- ditgivningen till sådana närstående som är utanför den nuvarande jävs- kretsen. Det föreslås därför inte någon utvidgning av jävskretsen. Det är i och för sig möjligt att snäva in jävskretsen eller att helt slopa bestämmelsen om jävskrediter. Argumentet skulle i så fall vara att övrig lagstiftning tar hand även om de problem som en speciell bestämmelse om jävskrediter är avsedd för. Förutom de särskilda rörelseregler som gäller för banker, finns i aktiebolagslagen t.ex. regler om vinstutdelning som begränsar möjligheten att göra värdeöverföringar till aktieägare och vissa dem närstående. En bestämmelse av ungefär den utformning som den nuvarande har dock en funktion att fylla. Bestämmelsen tillgodoser såväl soliditetsintresset som aktieägares och övrigas intresse av att veta att jävskretsen inte särbehandlas på bankens bekostnad. Den nuvarande bestämmelsen omfattar endast krediter och en del lik- nande transaktioner. För det fall banken, eller rättare sagt någon eller några personer i banken, önskar gynna någon inom jävskretsen är det emellertid fullt möjligt att göra detta på andra sätt än genom förmånliga krediter. Som exempel kan nämnas köp eller försäljningar av egendom till för motparten förmånliga villkor, tilldelning av aktier till förmånliga villkor eller utställande av optioner där vederlaget inte står i proportion till den möjliga vinsten. För att kunna avgöra om en jävspersons prestation står i missförhål- lande till bankens, fordras någon form av måttstock att stämma av mot. När det gäller krediter finns, åtminstone vad gäller krediter till privatper- soner, oftast ett etablerat prisläge inom banken, i gällande lag uttryckt som normala villkor. Det blir svårare att avgöra om villkoren är normala ju mer specialiserad krediten är. Även för inlåning eller andra tjänster som banken regelmässigt tillhandahåller ligger det närmast till hands att jämföra med bankens normala villkor för sådana tjänster. För andra typer av avtal finns i regel ingen tydlig måttstock att tillgå. Gäller det t.ex. köp eller försäljning av fastigheter eller aktier kan för- modligen ofta en jämförelse med marknadsvärden göras. I fall som gäller en speciell form av transaktion kan det vara svårt att finna någon norm som det går att jämföra med. Det blir i sådana fall fråga om att göra en allmän uppskattning av de olika prestationernas värde. Vid vissa typer av avtal är det till och med så att det kan ifrågasättas om det annat än i ex- trema situationer går att säga att villkoren för avtalet inte är rimliga. Det gäller t.ex. anställningsavtal för höga chefer och avtal om ersättning till styrelseledamöter. Trots de svårigheter som det i vissa situationer kan innebära att fastställa om avtalsvillkoren är affärsmässigt betingade är det motiverat att införa en bestämmelse om att en bank inte får avtala om tjänster på andra villkor än banken normalt tillämpar eller ingå andra av- tal på villkor som inte är affärsmässigt betingade, med eller till förmån för personer i jävskretsen. Det blir dock knappast tal om att tillämpa jävsbestämmelsen på ett avtal som med någorlunda trovärdighet kan be- tecknas som affärsmässigt betingat. Regeringen bedömer det inte möjligt att ge några exakta anvisningar om vilka avtal som inte skall betraktas som affärsmässigt betingade. Detta får överlämnas till rättstillämpningen. Utöver vad som sagts i det föregående, ges dock viss ytterligare vägledning i författningskommenta- ren. skall i en förteckning föra in uppgifter om de avtal som har träffats med eller till förmån för personer eller företag i jävskret- sen. Borgen, garantiförbindelser m.m. Enligt 2 kap. 18 § BRL skall jävskreditbestämmelsen tillämpas också på krediter mot säkerhet i borgen eller fordringsbevis utfärdat av jävsperson. En bokstavlig tolkning innebär att kravet på normala villkor skall tilläm- pas även för krediter till personer utanför jävskretsen för det fall en per- son inom jävskretsen gått i borgen eller utfärdat fordringsbevis som sä- kerhet. Förarbetena tyder dock på att syftet med bestämmelsen är att jävskretsens totala åtaganden (alltså inte endast krediter) mot banken skall framgå av den förteckning som styrelsen upprättar. Med de förslag till regler om riskhantering som föreslås finns det inte skäl att ha en spe- ciell förteckning med syfte att övervaka just jävspersoners totala åtagan- den gentemot banken. Det ankommer på banken att hålla reda på alla exponeringar som är så stora att de innebär en mer betydande risk. För övrigt kommer borgensförbindelser och andra förbindelser som kan be- tecknas som avtal med banken att, med den föreslagna regleringen, upp- tas i förteckningen över avtal mellan jävspersoner och banken. Det är inte motiverat att utsträcka kravet på att normala villkor skall tillämpas även till personer utanför jävskretsen endast av det skälet att en jävsperson ställt viss typ av säkerhet för krediten. Särregeln kan därför avskaffas. Jävskreditbestämmelsen skall också tillämpas i de fall banken förvär- var en fordran för vilken en person i jävskretsen är betalningsskyldig. I specialmotiveringen till bestämmelsen sägs att den bakomliggande tan- ken är att jävspersonernas totala åtaganden mot banken skall framgå av förteckningen. I allmänmotiveringen skymtar dock även motivet att förhindra ett kringgående av jävsbestämmelsen. Som nämnts finns inte, mot bakgrund av kommitténs förslag i övrigt, skäl att ha en speciell be- stämmelse om skyldighet att förteckna jävspersoners totala åtaganden mot banken. Det går att kringgå kreditjävsbestämmelsen genom att jävs- personen mot utfärdande av en skuldförbindelse får låna pengar av någon tredje man. En sådan transaktion förutsätter att tredje mannen accepterar förmånliga betalningsvillkor, såsom låg ränta och lång avbetalningstid, som följd av att han vet att banken kommer att förvärva fordran av ho- nom till ett pris som gör att han vinner på transaktionen. Banken förvär- var alltså fordringsrätten till ett överpris med hänsyn till de betalnings- villkor den innehåller. Denna form av kringgående av jävsbestämmelsen begränsar sig inte till fordringsrätter, även annan egendom kan utnyttjas såsom t.ex. optioner. Gemensamt för dessa kringgåenden är emellertid att de förutsätter, åtminstone underförstådda, avtal mellan jävspersonen och banken samt mellan banken och tredje man. Med den nya konstruktion av jävsbestämmelsen som föreslås kommer därför hela avtalskonstruktionen att falla under jävsbestämmelsen. Någon särreglering är därför inte nödvändig. Av 2 kap. 18 § BRL följer att kreditjävsbestämmelserna skall tillämpas även på garantiförbindelser som banken ikläder sig. Enligt förarbetena innebär detta att om banken lämnar en garanti för en jävspersons lån i en annan bank så skall denna kredit antecknas i den egna bankens förteck- ning. Vidare sägs att banken inte får lämna garanti om villkoren för kre- diten i den andra banken avviker från villkor som anses som normala i den egna banken. Även den här bestämmelsen har delvis som syfte att förhindra kringgående av jävskreditbestämmelserna. Utan bestämmelsen skulle den egna banken kunna utfärda en garantiförbindelse till en annan bank, vilken på grund av garantiförbindelsen skulle kunna erbjuda kredit till en jävsperson på, i förhållande till dennes ekonomiska situation, för- månliga villkor. En garantiförbindelse har ett ekonomiskt värde. I princip skiljer sig inte en garantiförbindelse från annan överföring av ekono- miska värden. Banken skulle, i stället för att utfärda en garantiförbin- delse, lika gärna kunna överlåta en aktiepost till en annan bank till ett förmånligt pris i gengäld mot att den banken på förmånliga villkor lånar till en jävsperson. Med den föreslagna utformningen av jävsbestämmel- sen förhindras sådana transaktioner. Hänvisningen i nuvarande 2 kap. 18 § BRL innebärande att jävsbestämmelsen skall tillämpas även på garan- tiförbindelser kan alltså tas bort. Enligt den gällande bestämmelsen har regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, rätt att utfärda föreskrifter om vilka uppgifter som skall antecknas i förteckningen över ingångna avtal. Det bemyndigande som regeringen har gett har inspek- tionen inte utnyttjat. I promemorian görs bedömningen att förslaget vis- serligen innebär att fler typer av uppgifter skall antecknas i förteck- ningen, men att det inte behövs någon föreskriftsrätt för att närmare pre- cisera vilka anteckningar som skall göras. anför att föreskriftsrätten bör finnas kvar för att skall uppfylla av IMF uppställda krav. IMF har gjort en utvärdering av om följer for Ef- fectiv Supervision. I fråga om utlåning till närstående konstaterar IMF att de svenska reglerna i huvudsak överensstämmer med Basel-reglerna och ger följande rekommendation: Supervision of connected lending ought to be enhanced by giving FI the authority to set individual limits to connected lending and deduct such loans extended on concessionary grounds from the banks capital. Being authorized to do so in law, FI has yet to issue regulations on the more detailed contents of the register of connected lending that has to be kept in a bank. Arrangements should be for regular reporting to the supervisor on connected lending on an individual or aggregate basis. Frågan om att ange tak för utlåning till närstående eller att göra det möjligt att föreskriva att det egna kapitalet reduceras i vissa fall behand- las inte i detta lagstiftningsärende. Regeringen har förståelse för om in- spektionen bl.a. för att följa tillämpningen av bestämmelsen vill meddela föreskrifter om vad som skall antecknas i förteckningen. En sådan före- skriftsrätt bör därför finnas kvar. Nämnda föreskrifter utgör emellertid verkställighetsföreskrifter, varför det inte behövs någon bestämmelse i lag för att regeringen skall kunna bemyndiga inspektionen att meddela föreskrifterna. En annan fråga som tas upp av IMF är beslutsordningen. IMF konstaterar att svensk rätt inte innehåller några regler om att besluten skall fattas på en viss nivå. I detta lagstiftningsärende framhålls styrelsens ansvar för bankens organisation. Avtal av det slag som här diskuteras torde som regel vara av det slag att besluten skall fattas av styrelsen. Det ligger för övrigt i linje med att styrelsen skall föra in avtalen i en förteckning. Regeringen anser det därför rimligt att det också av lagtexten framgår att avtal av det slag som anges skall handläggas av styrelsen. Grundprincipen bör även i fråga om kreditmarknadsföretagen vara att de allmänna associationsrättsliga reglerna skall gälla om det inte finns goda skäl att göra avsteg från dem. Ett skäl för att det aktiebolagsrättsliga lå- neförbudet inte skall upprätthållas för kreditmarknadsbolag är att det an- ses främmande att ledande personer i bolaget inte skall kunna anlita bola- gets kredittjänster. Låneförbudet gäller som nämnts endast aktieägare, styrelseledamöter och verkställande direktör samt närstående till dessa. När det gäller de andra tjänster som kreditmarknadsbolag erbjuder finns inte vare sig i gällande rätt eller i aktiebolagslagen hinder att avtal om dessa ingås med personer i ledande ställning eller närstående. De all- männa jävsbestämmelserna gäller dock. Kommittén föreslår att reglerna om låneförbud i aktiebolagslagen skall gälla även för kreditmarknadsbolag. Ett undantag görs dock för penning- lån till styrelseledamot, verkställande direktör och anställd i kreditmark- nadsbolag eller i annat bolag i samma koncern eller närstående till dem, om det sker på samma villkor som kreditmarknadsbolaget normalt til? När det gäller kreditmarknadsföreningarna ser kommittén inga hinder mot att de allmänna principerna i lagen om ekonomiska föreningar tillämpas. I den lagen saknas ett generellt låneförbud eftersom detta av associationsrättsliga skäl inte ansetts erforderligt. Kommittén gör utifrån sina utgångspunkter bedömningen att de skyddsregler som föreslås för kreditmarknadsföretags soliditet är tillräckliga och att de inte behöver kompletteras med låneförbudsregler. Eftersom en del av ett kreditmarknadsbolags verksamhet normalt är just kreditgivning är det svårt att se varför det inte i samma omfattning som en bank skall kunna lämna kredit till samma personkrets. Exempel- vis blir det enligt kommitténs förslag möjligt för ett bankaktiebolag men inte för ett kreditmarknadsbolag att lämna kredit till en aktieägare. Kommitténs förslag omfattar vidare enbart krediter och inte garantier eller liknande som är förbjudna enligt 12 kap. 7 § sjätte stycket aktiebo- lagslagen. Om utgångspunkten är att ett kreditmarknadsbolag skall kunna tillhan- dahålla var och en sitt normala tjänsteutbud torde det enklaste sättet vara att helt undanta kreditmarknadsbolag från att tillämpa bestämmelsen i Prop. 2002/03:139 aktiebolagslagen. Att endast delvis undanta kreditmarknadsbolagen från bestämmelsen framstår som onödigt komplicerat. Den omständigheten att det är straffbart att bryta mot låneförbudet i aktiebolagslagen talar också för att den lösning som väljs bör vara så enkel och tydlig som möjligt. Här förespråkas därför en lösning som innebär att kreditmarknadsbolag inte tillämpar 12 kap. 7 § aktiebolagslagen utan en särskild bestämmelse i lagen om bank- och finansieringsrörelse av det slag som föreslås för banker. Det förefaller då rimligt att liksom ange att krediter till jävskretsen inte får lämnas på andra villkor än sådana som bolaget normalt ställer upp. Bestämmelsen bör dock inte enbart gälla krediter utan även vissa lik- nande avtal som ställande av säkerheter. Valet står här mellan att ange exakt vilka avtal som är förbjudna eller en mer generell regel av det slag som gäller för banker. Det har i det föregående konstaterats att det finns olika sätt att kringgå de gällande bestämmelserna. För att begränsa risken för detta föreslås därför att samma regel skall gälla för kreditmark- nadsbolag som för banker. Den omständigheten att det inte enligt lagen om ekonomiska före- ningar gäller något låneförbud förhindrar inte att en jävskreditbestäm- melse motsvarande den som gäller för kreditmarknadsbolag, bör gälla för kreditmarknadsföreningar av förtroendeskäl. Regeringens förslag: Bestämmelsen i kapitaltäckningslagen om att en banks exponering mot ett eller flera andra företag inom samma koncern begränsas till av kapitalbasen i de fall då moderföretaget inte är ett institut, ett försäkringsföretag eller motsvarande utländskt företag tas bort. Kommitténs och promemorians förslag: Överensstämmer med re- geringens förslag. Remissinstansernas synpunkter på kommitténs och promemorians förslag: Remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Det är av avgörande betydelse att rö- relsereglerna tar sikte på att begränsa en banks totala risktagande. Detta innebär att rörelsereglerna bör präglas av ett diversifieringstänkande, där nettoexponeringar gentemot olika risker står i centrum.