prop · GQ03122 · 2003-05-23 00:00:00 — Ökade behov av samstämmighet och samverkan med andra medför att instrumentet måste vidareutvecklas. Framtida planeringsinstrument bör i ökad grad spegla helheten i det samarbete som förekommer och bl.a. inkludera samarbete med näringslivet, enskilda organisationer, universitet och andra utbildningsinstitutioner. De bör innehålla riktlinjer för alla former av stöd, inklusive budgetstöd och krediter. De bör spegla åtgärder som avser att genomföra på andra politikområden. Planeringsinstrumenten bör också omfatta frågan om utfasning och åtgärder för övergång från utvecklingssamarbete till andra kontakter. Andra former av samarbete med enskilda länder Det finns många utvecklingsländer där inte kommer att ha traditionellt bilateralt utvecklingssamarbete. Detta utesluter inte samarbete. Möjligheter finns att samverka med andra givarländer eller med multilaterala organ med närvaro i dessa länder. Samarbete kan också ske i andra former. I utvecklingsländer med betydande tillväxt, ett växande antal rika människor och ökande klyftor bör tyngdpunkt läggas på dialog om fördelningspolitik och andra åtgärder för att minska fattigdomen. Dessa länder bör själva kunna ta ett större ansvar för den egna fattigdomsbekämpningen och för humanitära behov. I länder som gör sådana framsteg att de kan betraktas som låginkomstländer bör samarbetet successivt övergå i mer jämbördiga politiska, handelsmässiga och kulturella relationer. Regionala samarbetsformer och samarbete mellan utvecklingsländer kan i många fall medföra positiva dynamiska effekter. bör i kraft av erfarenheter från nordiskt och europeisk samarbete verka för att regionala tillvägagångssätt och samarbete mellan utvecklingsländer används i utvecklingssträvandena mellan länder som önskar detta. Det finns länder där förutsättningar saknas för ett långsiktigt och brett utvecklingssamarbete. Olika typer av mer riktade insatser för att stödja positiva processer kan ändå vara möjliga. Detta gäller även i länder där förutsättningarna för samarbete på ytan kan tyckas begränsade, t.ex. diktaturer. kan marginalnyttan av insatser i sådana länder vara betydande. Insatser kan exempelvis göras genom enskilda organisationer på områden som konflikthantering, demokratifrämjande, människohandel, skydd och främjande av mänskliga rättigheter, inklusive barnets rättigheter, jämställdhet samt hiv/aids. Utvecklingssamarbetets möjligheter i länder som befinner sig i Prop. 2002/03:122 omvandling eller kris skall också beaktas. utvecklingen i positiv riktning kan vara stora i exempelvis konfliktdrabbade länder, i samband med återuppbyggnad och i länder där systemskifte pågår. Humanitära insatser har en viktig uppgift i arbetet för utveckling. Insatserna måste svara mot behov i akuta, ofta livshotande situationer, där snabb hjälp också kan dämpa skadeverkningar på långsiktig utveckling. Humanitära insatser kan verka utvecklingsfrämjande, särskilt i långvariga krissituationer där det saknas inhemska institutioner som kan driva den lokala utvecklingen. Utvecklingsinsatser kan spela en viktig roll när det gäller att bygga upp inhemsk beredskap och kapacitet att förebygga och hantera kriser. Insatserna bör också underbygga den långsiktiga utvecklingen. har det humanitära arbetet särdrag som skiljer det från det långsiktiga utvecklingssamarbetet. Humanitära insatser kan inte underställas mottagarländers eller andra aktörers politiska prioriteringar. Humanitära insatser utgår i stället från den internationella humanitära rätten och de humanitära grundprinciperna om opartiskhet, neutralitet och oberoende. Insatserna skall göras helt på grundval av de nödlidandes behov. De får inte innebära ställningstagande för eller emot part i väpnad konflikt och de skall genomföras på ett självständigt sätt i förhållande till politiska, militära, ekonomiska och andra intressen hos givare och mottagare. , såväl som det internationella samfundets, samlade stöd till humanitära insatser har ökat avsevärt . har förutsättningarna på många sätt försvårats. Övergrepp mot civila i väpnade konflikter har ökat. Särskilt utsatta är fattiga kvinnor, barn, funktionshindrade och gamla. Situationerna där insatser görs är allt mer komplexa. Allvarliga brister kvarstår i finansieringen av internationella humanitära behov. Det humanitära arbetet är en betydelsefull del av politiken för global utveckling. Särskilt viktigt är att värna den internationella humanitära rätten, stärka skyddet av civila, stärka finansieringen, stärka hanteringen av övergångsskeden mellan kris och återhämtning och förbättra samordningen och FN:s möjligheter att agera och leda insatser. Regeringen avser också att verka för att EU:s humanitära bistånd utvecklas i överensstämmelse med FN:s humanitära verksamhet. Regeringens bedömning: Kvaliteten och effektiviteten i EU:s utvecklingssamarbete bör stärkas. bör vara fortsatt pådrivande. Samordning och samverkan på plats bör stärkas mellan medlemsländer, med kommissionen och med andra aktörer. En samlad fältrepresentation av bör eftersträvas. bör verka för att den Europeiska utvecklingsfonden förs samman med EU-budgeten och att detta sker i samklang med principerna i . Arbetet med EU-budgeten bör effektiviseras och samarbete med länder och regioner bör präglas av den syn på utveckling, mångfald och samstämmighet som kännetecknar . Globkoms förslag: Kommittén anser att noggrant bör följa och vara aktivt pådrivande i den nödvändiga reformeringen av EG:s utvecklingssamarbete. Skulle det visa sig att kommissionen under innevarande mandatperiod (1999 2004) misslyckas med att effektivisera sin administration bör ta initiativ till en diskussion om vilken arbets- och resursfördelning som bör råda mellan EU och medlemsstaterna, dvs. på allvar ta upp frågan om en åternationalisering av vissa biståndsresurser. Kommittén anser vidare att bör verka för att alla EU-länder når målet att avsätta av BNI till utvecklingssamarbete. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser ser en åternationalisering av EU-biståndet som ett alternativ. Skälen för regeringens bedömning: EU:s utvecklingssamarbete är en viktig del av utvecklingssamarbete. Sammantaget står EU:s medlemsländer för mer än hälften av världens utvecklingssamarbete. Det gemensamma utvecklingssamarbetet inom EU har kritiserats för ineffektivitet. Reformansträngningar pågår och måste fortsätta. Fortsatt effektivisering behövs, liksom en tydligare inriktning på fattigdomsbekämpning. Regeringen avser att vara fortsatt pådrivande för ökad kvalitet och effektivitet i EU:s utvecklingssamarbete. Regeringen menar att fortsatt decentralisering är nödvändig. En samlad fältrepresentation av bör eftersträvas. Samordningen och samverkan i berörda länder, både mellan medlemsstaterna, med kommissionens delegationer och med andra aktörer, är av särskild betydelse för ökad effektivitet i utvecklingssamarbetet. Utvecklingen av gemensamma landstrategier, harmoniserade procedurer och administrativa och budgetära reformer är nödvändiga för att underlätta samarbetsländernas möjligheter att på bästa sätt ta till vara biståndet. I detta arbete bör även samarbetet med FN och andra aktörer vidareutvecklas. En mer effektiv övergripande styrning av EU:s utvecklingssamarbete från medlemsländernas håll behövs. En ökad decentralisering bidrar, tillsammans med bättre övergripande styrning genom landstrategier, till ökat engagemang och större delaktighet i EU-samarbetet från både samarbetsländerna och EU:s medlemsstater. Det gemensamma målet skall vara ett effektivt och dynamiskt samarbete för global Mot denna bakgrund menar regeringen att den Prop. 2002/03:122 europeiska utvecklingsfonden bör inlemmas i EU-budgeten. förutsättning för detta är att arbetet med budgeten effektiviseras och öppenheten värnas samt att samarbetet med enskilda länder och regioner präglas av den syn på utveckling, mångfald och samstämmighet som kännetecknar . Inlemmandet av europeiska utvecklingsfonden i EU:s allmänna budget får heller inte innebära att andelen av biståndsvolymen som går till länderna under minskar. bör fortsatt verka för att de multilaterala organens verksamhet effektiviseras och stärks och att ökat samarbete sker mellan olika multilaterala organ. Utvecklingsländernas inflytande behöver stärkas i de internationella finansiella institutionerna. Särskilda insatser för att höja kapacitet och förmåga hos utvecklingsländerna att få en starkare röst i dessa fora bör genomföras. Utvecklingsländernas förmåga att delta i internationella handelsförhandlingar bör stärkas, liksom deras möjligheter att dra nytta av . FN:s arbete för utveckling bör stärkas bl.a. genom långsiktiga, stabila finansieringsplaner grundade på gemensamt ansvarstagande, tydligare mandat, inrättande av effektiva styrformer och förbättrad samordning. De regionala utvecklingsbankernas verksamhet bör stärkas genom fortsatta interna reformer, en breddad syn på fattigdomsbekämpning och stärkt samordning och harmonisering. Globkoms förslag: Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Kommittén förslår dessutom att bör verka för att UNDP:s roll att företräda de fattiga ländernas intressen stärks. Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser menar att bör ta initiativ till en reformering av FN-systemet och betonar vikten av att de multilaterala institutionerna blir mer demokratiska. Skälen för regeringens bedömning: De multilaterala organen är viktiga instrument för det svenska utvecklingssamarbetet. De bör användas för att föra ut svensk politik på bred front. Kontakterna berikar och utvecklar också det svenska tänkandet. Svensk politik bör präglas av en helhetssyn på det globala systemet och de olika organens arbete. De olika aktörernas komparativa fördelar bör utnyttjas. bör ha effektiv representation, välavvägda instrument och hög profil i styrelseorgan för att politiken för global utveckling skall få genomslag. Frågan om samstämmighet bör drivas genomgående liksom behovet av ökad samverkan och samordning mellan olika aktörer, bl.a. mellan EU och FN. Effektiviteten bör också fortsatt stärkas. FN har en ledande politisk roll i de globala ansträngningarna att uppnå Prop. 2002/03:122 millennieutvecklingsmålen. I FN förenas arbetet för fred och säkerhet, mänskliga rättigheter, jämställdhet, demokrati och miljöhänsyn med strävan mot global utveckling och fattigdomsbekämpning. FN har dessutom en unik funktion genom sin globala legitimitet och kopplingen mellan normativt och operationellt arbete. bör fortsätta att ha hög profil när det gäller att ge politiskt och resursmässigt stöd till FN:s arbete för utveckling. Sambanden mellan det normativa och det operationella arbetet behöver stärkas ytterligare. Samordningen inom FN-systemet har förbättrats men fortsatta steg måste tas. Detsamma gäller samordningen med andra multilaterala aktörer, särskilt de internationella finansiella institutionerna, och med insatser som görs av enskilda givarländer. FN:s resurser för operationellt arbete är blygsamma, globalt sett, och behöver ökas om de ofta höga förväntningarna på FN skall kunna infrias. De internationella finansiella institutionerna har genom sina mandat och sina omfattande resurser en avgörande betydelse för många utvecklingsländer. Deras påverkan är både direkt, genom lån - och rådgivning, och indirekt genom att deras verksamhet bidrar till internationell finansiell stabilitet. Tillgång till lånekapital krävs om utvecklingsländer skall kunna genomföra de reformer och investeringar som krävs för faktisk tillväxt och fattigdomsminskning. har breddat sin syn på utveckling från enbart BNP:s tillväxt till kvalitet, miljöhänsyn och fördelning av tillväxt. Detta har lett till ett bredare arbete för utveckling och fattigdomsbekämpning. har kommit långt och har en stor betydelse som på utvecklingsområdet. Makroekonomisk och finansiell stabilitet är en förutsättning för ekonomisk tillväxt och fattigdomsbekämpning. IMF bistår medlemsländer genom ekonomisk - politisk rådgivning, långivning och kapacitetsuppbyggande åtgärder. Det är viktigt att befästa och utveckla IMF: s roll när det gäller att verka för makroekonomisk och finansiell stabilitet. IMF:s roll, som från början var inriktad på kortfristig krisfinansiering och rådgivning, har i det närmaste permanentats i de fattigaste länderna. I den pågående debatten om IMF:s roll i fattiga länder avser att vara en aktiv part. IMF:s bedömning av utvecklingsländernas makroekonomiska ramverk är central, inte minst för olika givare, och bör bestå. Utvecklingsländerna bör få ett bättre inflytande i IMF och såväl vad gäller låneprogram som den övergripande policyverksamheten. De regionala utvecklingsbankernas sinsemellan olika roller och mandat återspeglar skillnaderna mellan de olika regionerna. I några fall är de större finansiärer i regionen än vad är. Regionalbankernas främsta fördel är deras regionala kännedom och förmåga att bidra till stärkta regionala samarbetsformer. Institutionerna är genuint ägda av de regionala medlemmarna som har aktie- och röstmajoritet. Låntagarländernas röst och inflytande är därför stort i de regionala utvecklingsbankerna. Dessa banker har således ofta en nära och god dialog med låntagarländerna i centrala frågor, vilket gör dem till viktiga samarbetspartners i det svenska utvecklingssamarbetet. De regionala utvecklingsbankerna behöver stärka arbetet med en breddad syn på fattigdomsbekämpning och utveckling. De bör basera sin verksamhet på Prop. 2002/03:122 nationella fattigdomsstrategier som tagits fram genom brett folkligt och några av regionalbankernas dubbla roller som långivare och kunskapsbanker har kompletterats med ytterligare en, som gåvomedelsgivare. De stora summor som framför allt förfogar över gör att hela det globala utvecklingssamarbetet påverkas, inte minst FN:s operationella arbete. En fortsatt internationell diskussion behövs om konsekvenserna av denna förändring för det globala utvecklingssamarbetet. De internationella finansiella institutionerna har varit föremål för en internationell debatt och kritik vad gäller deras roller, inriktning och legitimitet. och har visat lyhördhet och förändrat sin politik på flera områden, bl.a. genom ökad öppenhet, utlokalisering av verksamhet och ett tydligare fokus på fattigdomsbekämpning som övergripande mål. Det finns likväl ett behov av en fortsatt diskussion, inte minst i ljuset av den betydelse som dessa institutioner har för att skapa förutsättningar för utveckling. Fortsatta åtgärder krävs dessutom för att på olika sätt stärka utvecklingsländernas inflytande i dessa organ. Multilaterala organisationer spelar också en avgörande roll för att stärka utvecklingsländernas förmåga att driva sina intressen i internationella handelsförhandlingar. och andra rika länder har inom ramen för WTO utfäst sig att ge det nödvändiga stödet. Vid sidan av det direkt förhandlingsrelaterade stöd som ger till utvecklingsländer stödjer fortsatt också ett antal multilaterala organisationer och andra specifikt tillkomna organisationer som bistår vid policyformulering, tvistelösning och tillämpningen och användandet av det internationella regelverket. Regeringens bedömning: Utvecklingssamarbetet med länderna i bör inriktas på åtgärder som främjar deras närmande till europeiska samarbetsstrukturer och värdegemenskaper, som en viktig del i kampen mot fattigdomen. Skälen för regeringens bedömning: Utvidgningen av EU kommer att innebära att tyngdpunkten i östsamarbetet förskjuts. Länderna på , som i utvecklingssamarbete omfattats av politikområde 8 (det allmänna internationella utvecklingssamarbetet), kopplas allt närmare EU i en process vars långsiktiga mål är att länderna blir medlemmar av EU. För många av länderna är skillnaden i levnadsvillkor och ekonomiska och social utveckling ett stort hinder för en reell integrering i övriga . Bekämpningen av fattigdom är nära kopplad till ländernas förmåga att integreras med det övriga . Närmare europeisk integration är också den övergripande politiska målsättning som flertalet av de aktuella länderna själva har. , , och, förutsatt en demokratisk utveckling, Prop. 2002/03:122 även handlar det om ett allt mer utvecklat samarbete med EU med utgångspunkt i de s.k. partnerskaps- och samarbetsavtalen (PSA). Detta innebär att skäl finns att se på samarbetet med och i ett sammanhang där europeisk integration är en mäktig drivkraft för utveckling och fattigdomsbekämpning. uppvisar, liksom andra regioner, stora variationer mellan länder och utvecklingsnivå. Även om de östeuropeiska länderna nu utvecklas snabbt kommer flera av dem att brottas med omfattande problem, inte minst vad gäller fattigdom. På så sätt finns likheter mellan flera östländer och utvecklingsländer i andra världsdelar. bör därför inte avgränsas från annat utvecklingssamarbete. Mot denna samlade bakgrund föreslår regeringen i avsnitt 6.1 att samarbetet med (politikområde 9) förs samman med det internationella utvecklingssamarbetet (politikområde 8). Målet för det internationella utvecklingssamarbetet, dvs att det skall bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor, blir då gällande även för det samarbete som bedrivs med Central- och Östeuropeiska länder. Utvecklingssamarbetet med de europeiska länderna bör inriktas på åtgärder för att främja de olika ländernas anpassning till europeiska samarbetsstrukturer och värdegemenskaper, enligt ländernas egna prioriteringar. Huvudområden för samarbetet med länderna i som tillhört politikområde 9 kommer fortsatt att vara gemensam säkerhet, demokratins fördjupning, ekonomisk omvandling, social trygghet, miljö samt utbildning och forskning. Ett jämställdhetsperspektiv skall prägla samarbetet. Som en del i strävandena mot en närmare integration med EU, bör samarbetet främja ländernas relation med . Med samarbetsländernas behov som utgångspunkt inriktas insatserna på sådana områden där har erkänd och efterfrågad kompetens. Stöd till utbyte mellan svenska myndigheter och deras motsvarigheter i spelar här en viktig roll. Där så är lämpligt bör den svenska resursbasen utnyttjas. Relationsbyggandet med är också ett led i övergången till ett reguljärt grannlandssamarbete, och ett nära samarbete inom ett utvidgat EU. Konflikter kan uppstå mellan de instrument som styr det europeiska integrationsarbetet och nationella fattigdomsstrategier. bör därför verka för att de nationella fattigdomsstrategierna i respektive land samordnas med arbetet för europeisk integration. Regeringen avser att återkomma till utvecklingssamarbetet med respektive och europaintegrationen i kommande budgetpropositioner. 6.6 Ett effektivare utvecklingssamarbete Regeringens bedömning: bör verka för effektivisering av det internationella utvecklingssamarbetet genom avbindning, bättre samordning, enklare procedurer och noggrannare uppföljning. Utvecklingsländerna bör svara för samordningen mellan bilaterala och multilaterala givare. bör stödja och stärka landets egen kapacitet för samordningsansträngningar. bör verka för att de multilaterala institutionerna, liksom andra aktörer, utgår från utvecklingsländernas egna prioriteringar och planer för fattigdomsminskning. bör vara pådrivande i det fortsatta arbetet inom EU och /DAC för en fortsatt avbindning av utvecklingsbiståndet. bör inta en ledarroll i arbetet med harmonisering av procedurer och rutiner och driva dessa frågor vidare på bred front i alla relevanta forum. Målet bör vara att alla aktörer anpassar sig till samarbetslandets system. Globkoms förslag: Kommittén menar att bör avbinda allt bilateralt bistånd och verka för internationell avbindning. Kommittén menar vidare att stöd bör ges för att förstärka utvecklingsländers kapacitet för analys, utvärdering, revision och resultatstyrning. I övrigt överensstämmer kommitténs förslag med regeringens bedömning. Remissinstanserna: En stor del av de remissinstanser som lämnat synpunkter på förslaget att bör avbinda allt internationellt bistånd och verka för total avbindning avvisar förslaget. Remissinstanser som Svensk Projektexport, , , AB , samt flera andra verk och utlandsmyndigheter betonar att de stödjer avbindning i princip men att de motsätter sig en ensidig svensk avbindning. En mindre del av remissinstanserna stödjer kommitténs förslag. Remissinstanserna stödjer resonemangen om ett fortsatt starkt svenskt engagemang för reformering och ökad samordning av de multilaterala organisationernas arbete och att utvecklingsländernas egna prioriteringar bör vara utgångspunkt för arbetet. Skälen för regeringens bedömning: Svenskt utvecklingssamarbete måste sträva mot att bli än mer effektivt. Det arbete som bedrivs bör vara ändamålsenligt, målorienterat och kostnadseffektivt. En viktig del är att utvecklingssamarbetet i princip bör kopplas till de nationella fattigdomsstrategierna. Arbetet med att effektivisera utvecklingssamarbetet innehåller även flera andra komponenter. Bland dessa kan nämnas avbindning, harmonisering av procedurer, enklare biståndsformer samt ökad uppföljning av resultat av biståndet så att kunskap och framgångsrika metoder kan tas tillvara. /DAC är ett viktigt forum för fortsatta framsteg på dessa områden. Upphandling av varor och tjänster i utvecklingssamarbetet bör ske i fri Utvecklingssamarbete bör inte vara bundet till svenska Det är en fråga om effektivitet. Bindning ökar generellt sett kostnaderna ur samarbetslandets perspektiv. Den medför att landet kan hamna i lägen där man inte har möjlighet att upphandla till så låga kostnader som möjligt. Ett effektivt utnyttjande av resurser kräver därför avbindning av allt internationellt utvecklingssamarbete. innebär ökad frihandel och fria marknader. Det ger också en signal till utvecklingsländerna om vikten av avreglering av de egna marknaderna för att gynna fri konkurrens. Beslut och åtgärder för att öppna marknader och avskaffa hinder för fri konkurrens bör ske i ordnade och överenskomna former. mycket betydelsefull handelspartner för många utvecklingsländer. är beslut i EU avgörande. Frågan om avbindning har redan varit föremål för rekommendationer från bl.a. . Den kommer att diskuteras vidare inom både EU och . I dessa diskussioner bör arbeta Andelen bundet utvecklingssamarbete ligger för svensk del under 10 Detta är lågt jämfört med många andra . Avbindning av allt internationellt utvecklingssamarbete skulle därför ge svenskt näringsliv stora möjligheter till affärer genom ett ökat I det internationella arbete som pågår vad gäller avbindning är det angeläget att göra åtskillnad mellan det normativa policyarbetet och det Vad gäller genomförandet måste detta ske genom gemensamma steg inom EU och . Bara på så sätt kommer det att vara möjligt att finna stöd för en fortsatt avbindning hos samtliga Unilaterala avbindningar av enskilda länder riskerar att leda till snedvriden konkurrens. Detta är inte syftet med avbindningen. Medan arbetet för en fortsatt avbindning fortgår, behövs effektiva kontrollmekanismer för att se till att gällande upphandlingsregler åtföljs. Upphandlingar skall genomföras korrekt och öppet, med lika möjligheter för alla anbudsgivare. Upphandlingsreglerna måste också utvecklas. är viktigt för utvecklingsländerna att upphandlingsprocessen vägleds av kvalitet och livstidskostnad för produkterna i stället för att ensidigt vägledas av det lägsta priset vid upphandlingstillfället. Det samlade internationella utvecklingssamarbetet omfattar , förutom utvecklingsländerna, omkring 30 givarländer, 20 internationella finansiella institutioner, ett 50-tal FN-organ och tusentals enskilda organisationer och privata aktörer. Många av dessa aktörer finns på plats i samma länder och gör insatser på samma områden. De olika aktörernas agerande styrs ofta av olika synsätt, villkor och procedurer. Omfattande effektivitetsförluster görs och orimliga krav ställs genom de skilda procedurer och krav som olika givare ställer på samarbetslandet när det Utgångspunkten måste vara utvecklingslandets Prop.