mot · GR02Ju479 · 2003-10-07 00:00:00 — Fler särskilda familjevåldsenheter inom polisen, som de i och (Söderort), bör inrättas i landet. Det är även viktigt att domstolar har specialkompetens inom detta område. Vi vill också betona vikten av att en kvinna, eller den hon utser, alltid skall ha rätt att få information om när en dömd man, som hotat eller utsatt henne för våld, tillfälligt eller permanent släpps ut ur fängelse. Rutinerna för detta måste skärpas så att kvinnan alltid underrättas direkt. Vi vill att det, varje gång en kvinna mister livet genom ett brott begånget av en närstående, skall tillsättas en särskild utredning (en ). På detta sätt kan de berörda myndigheterna lära av misstagen och hur samhällets resurser kan användas för att hjälpa och skydda de utsatta kvinnorna på bästa och mest effektiva sätt. Försöksverksamhet med dödsorsaksutredningar avseende såväl kvinnor som barn bör genomföras. har fått i uppdrag av regeringen att utreda och analysera förutsättningarna för bl a ett system med dödsfallsutredningar gällande barn. Regeringen bör nu ges i uppdrag att vidta erforderliga åtgärder för att en dylik verksamhet påbörjas gällande kvinnor. infördes brottet grov kvinnofridskränkning i . Bestämmelsen utgår från den utsatta kvinnans situation och skall underlätta åtal mot gärningsmän som vid upprepade tillfällen har kränkt en närstående kvinna. Flera brott som t ex misshandel, ofredande och hemfridsbrott skall kunna bedömas tillsammans, i samma mål. Lagen är tänkt att omfatta lindrigare brott som inte är så allvarliga att de enskilt skulle kunna betecknas som t ex grov misshandel men som således sammanvägda ändå utgör ett grovt brott och ett led i en upprepad kränkning av kvinnan. Den nya bestämmelsen var en angelägen reformering av den svenska brottslagstiftningen för att kunna få fler förövare fällda för gärningar som tidigare hamnade i en juridisk gråzon. Vid BRÅ:s första uppföljning av tillämpningen av lagen har det dock visat sig att en låg andel av alla polisanmälningar, där brotten kan rubriceras som grov kvinnofridskränkning, har lett till åtal. De utdömda påföljderna har också varit relativt låga i förhållande till den tillämpliga straffskalan. Vi menar att lagen borde kunna utgöra ett bättre verktyg för att lagföra de män som kontinuerligt, genom olika grova gärningar, kränker en närstående eller tidigare närstående kvinna. Vi anser därför att straffminimum för brottet grov kvinnofridskränkning, i stället för fängelse i lägst 6 månader, bör vara fängelse i lägst . Vi menar också att regeringen bör ges i uppdrag att tillsätta en utredning som genomför en utvärdering av lagen så att eventuella åtgärder för att kunna få fler åtal vidtas. En betydande del av mäns våld mot kvinnor har sexuella inslag. liberalerna har länge krävt en skärpning av sexualbrottslagstiftningen. Vi anser att det juridiska glappet mellan sexuellt utnyttjande och våldtäkt är oacceptabelt och att detta måste åtgärdas. presenterade sina förslag i betänkandet Sexualbrotten, ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor (Betänkande av , SOU 2001:14) Regeringen har ännu inte presenterat de nya förslagen till lagändringar gällande sexualbrotten. Vi vill betona att våldtäktsbegreppet måste utvidgas och att det inte kan ställas samma orimliga krav på våld och hot som för att en gärning ska anses som våldtäkt. Vi anser att lagstiftningen om sexuellt utnyttjande när kvinnan är i ett tillstånd av vanmakt måste ändras så att rubriceringen blir våldtäkt. Vi menar att samhället tydligt måste markera mot förövaren och att brottsoffrets rättigheter i sexualbrottmål särskilt värnas. För dessa kvinnor innebär rättsprocessen ofta att de upplever sig kränkta ytterligare en gång av rättsväsendet. Förståelse för och kunskap om de olika reaktioner ett offer för t ex en våldtäkt kan ha, det svåra i att berätta om händelsen och de psykologiska aspekterna med att kvinnan ofta själv tar på sig skulden för det inträffade, måste finnas inom alla de myndigheter som kommer i kontakt med kvinnan. Polisens och andra berörda myndigheters attityder till brottsoffret samt förhörsteknik och förhörstaktik måste förbättras och utbildningsinsatser snabbt initieras. Det kan inte nog betonas att kunskap inom samtliga berörda myndigheter samt inom sjukvården är nödvändigt för att de kvinnor som har utsatts för sexualbrott ska få den hjälp, det stöd och den behandling de behöver. Barn som lever i familjer med våld skall kunna ses som brottsoffer Enligt finns det mellan 100 000 och 200 000 barn i som bevittnar/lever med våld i den egna familjen. Barn som lever i familjer där våld är deras vardag där de bevittnar hur den ena föräldern misshandlar den andra far mycket illa. Vanmakt och rädsla kan prägla dessa barns hela uppväxt. Enligt en rapport från Kommittén mot barnmisshandel blir de psykiska effekterna mer omfattande om hot eller fara kommer från en person som barnet söker kärlek och omsorg av än om hotet kommer från en främling. Vi vill betona att det är mycket viktigt att se till dessa barns rättigheter. Vi menar att det är fel att endast anse barnen som vittnen till våldet och sålunda inte själva direkt drabbade. Barn som har sett och/eller hört den ena föräldern hotas och misshandlas av den andra kan vara offer för psykisk misshandel. Dessa barn ska därför ses som brottsoffer och sålunda kunna vara målsägande. och polisens rutiner vid kännedom om att ett barn far illa måste skärpas. måste ta fram riktlinjer för hur polisens rapportering till ska gå till, och inom måste rutinerna för bl a dokumentationen i dessa ärenden förbättras. Utbildningsinsatser behövs för all berörd myndighetspersonal. I liberalernas kommittémotion Barnet i fokus föreslår vi ett antal åtgärder för att förbättra situationen för utsatta barn. Vi menar också att regeringen bör vidta erforderliga åtgärder för att tillse att bestämmelsen i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) om maximalt tre månaders handläggningstid vid bl a misshandel av barn efterföljs vid samtliga landets polismyndigheter. Lagen om besöksförbud (1988:688) tillkom med syftet att ge ett bättre skydd för dem som förföljs och trakasseras och är ett led i strävandena att förbättra skyddet för framför allt kvinnor som utsätts för misshandel och andra övergrepp (proposition 1987/88:137). Ett besöksförbud är ingen straffpåföljd utan är en förebyggande åtgärd för att skydda en person då denna riskerar att utsättas för brott av person som har utsatt eller med stor sannolikhet kommer att utsätta den andra personen för ett brott, förföljelser eller trakasserier. Förbudet får meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna. Om det kan antas att detta förbud inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till förbud att uppehålla sig i närheten av en persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där personen brukar vistas. Det är åklagaren som fattar beslut om besöksförbud och tingsrätten som prövar ett överklagande av beslutet. Besöksförbud är tyvärr i realiteten en tämligen verkningslös åtgärd för att hindra fortsatta trakasserier. utfärdades 3 184 besöksförbud. anmäldes 3 464 överträdelser av besöksförbud. Vi anser att det är mycket allvarligt med det stora antalet överträdelser av utfärdade besöksförbud. En rapport från BRÅ (2003:2) visade att tre fjärdedelar av landets polismyndigheter inte vidtar några speciella åtgärder efter utfärdat besöksförbud. Polismyndigheterna måste snabbt ändra på detta och börja arbeta t ex enligt den modell med hundförare som används i . I vissa fall menar vi att polis eller vakter skall kunna punktmarkera män som återkommande bryter mot besöksförbud. Bristerna i polisens interna informationsspridning är en anledning till att det förebyggande arbetet inte fungerar. Polismyndigheterna måste införa rutiner för att göra beslut om besöksförbud tillgängligt inom myndigheten. vet ofta inte närpolisen om att det bor en person som skyddas av besöksförbud i deras område. Riksåklagaren är en av instanser som betonar att det på de flesta håll råder en väsentlig brist när det gäller hur information om besöksförbud sprids polisiärt. Riksåklagaren menar att genom införandet av en informationsbas (se ovan under avsnittet Åtgärder inom rättsväsendet) kan även åklagare vid behov få bättre beslutsunderlag, inte bara för besöksförbudsprövning utan även vid prövning av kollusions- och recidivfara (d v s häktningsgrunder). Vi menar även att det behövs fler poliser som kan finnas i närheten av kvinnan och snabbt komma till undsättning. Det behövs även ett flertal bättre och modernare trygghets- och larmpaket. Regeringen presenterade en del efterlängtade och välbehövliga lagstiftningsåtgärder genom propositionen Ytterligare åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor i nära relationer (2002/03:70). Lagändringarna trädde i kraft (2003). Åtgärderna tillgodosåg en del av liberalernas tidigare krav, bl a gällande möjligheten att besluta om besöksförbud till parternas gemensamma hem. Detta är ett viktigt steg för att förhindra att det är offret för våldet som måste fly hemmet medan förövaren kan stanna kvar. Vi anser dock att det i proportionalitetsbedömningen gällande utfärdande av besöksförbud till den gemensamma bostaden, måste vara brottsoffrets intressen som ska väga över. Detta framkommer inte tillräckligt tydligt av den nya lagstiftningen, vilket vi bl a påpekade i vår motion med anledning av den nämnda propositionen (motion 2002/03:Ju5). Vi är därför oroliga för att rättstillämpningen inte kommer att innebära den nödvändiga förändringen. Den nya lagstiftningen innebär också att den som har överträtt ett utvidgat besöksförbud kan meddelas ett särskilt utvidgat besöksförbud, d v s ett förbud att uppehålla sig inom ett ännu större område än i närheten av en persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där personen brukar vistas. Förbudet får inte avse ett större område än vad som är nödvändigt. I propositionen framhålls att någon gräns för hur stor omfattning det område får ha som avses med förbudet inte har ställts upp. Formuleringen innebär dock betydande begränsningar i den omfattning som förbudsområdet får ha: Normalt torde det vara tillräckligt att beslutet gäller för visst kvarter eller statsdel. I vissa fall kan det emellertid för att förbudet skall få avsedd effekt vara nödvändigt att utsträcka förbudet till ett större område än så. Vi menar att det finns en påtaglig risk för att lagändringen inte får avsedd verkan i domstolarnas praxis och att mannens behov av rörelsefrihet vid proportionalitetsbedömningen får gå före kvinnans behov. Vi vill betona att det i stället skall vara brottsoffrets rätt att röra sig fritt som måste stärkas. Vi vill att ytterligare skärpningar genomförs gällande lagen om besöksförbud. Straffskalan för överträdelse av besöksförbud bör ändras så påföljden böter tas bort och att den som bryter mot ett utfärdat besöksförbud i stället i normalfallet skall kunna dömas till fängelse. Vi menar också att det bör övervägas om inte körkortet skall kunna återkallas för gärningsmän som begår våldsbrott mot nära anhöriga och vid överträdelse av besöksförbud. Körkortet kan enligt 5 kapitlet 3 § 5 punkten körkortslagen (1998:488) återkallas efter andra brott än trafikbrott. Enligt gällande rättspraxis kan körkort återkallas efter dom med anledning av grova våldsbrott. Vi föreslår således här en utredning om ändrad lagstiftning. Modern teknik kan ge hotade kvinnor skydd Vi anser att det är av yttersta vikt att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra att ett utfärdat besöksförbud överträds. I de många fall då en överträdelse sker måste samhället tydligt markera att det är oacceptabelt. Att införa ett system med elektronisk övervakning med fotboja vid överträdelser av besöksförbud är en åtgärd som kan vara viktig. Enligt en förstudie från BRÅ (1999), Elektronisk övervakning vid besöksförbud Teknikens möjligheter och begränsningar, är den stora fördelen med den elektroniska övervakningsteknik som redan föreligger att den skapar klarhet i om ett brott mot besöksförbudet har begåtts, d v s om mannen trots förbudet befunnit sig i närheten av kvinnans bostad eller om han har manipulerat med fotbojan. Detta i sin tur kan verka avskräckande på de män som annars varit benägna att trakassera kvinnan. Därigenom ökar tryggheten för de kvinnor som skall skyddas av besöksförbudet. Man skall heller inte underskatta den psykologiska effekt det kan ha på de män, som genom att de bär fotbojan ständigt påminns om allvaret i besöksförbudet. Elektronisk övervakning kan således vara ett medel att använda för att bidra till att öka antalet uppklarade överträdelser av besöksförbud. Om tillförlitlig teknik finns kan bevisningen i mål om överträdelser förenklas. Detta är önskvärt då det alltför ofta blir så att ord står mot ord i ett mål om överträdelse av besöksförbud. I den nämnda studien från BRÅ redogörs för systemet som används i gällande elektronisk övervakning som ett alternativ för dem som vill avtjäna ett utdömt kortare fängelsestraff utanför anstalt. Denna teknik fungerar enligt BRÅ i princip likadant som den elektroniska övervakningsteknik som används i vid besöksförbud och som skulle kunna vara aktuell som modell för del. Den amerikanska modellen innebär att mannen åläggs att bära en fotboja och att det i kvinnans hem placeras en mottagare. Signalens räckvidd är och om mannen kommer i närheten av kvinnans hem går ett larm om detta till en centraldator och polis kallas till platsen. Larmet ljuder också i bostaden. Enligt BRÅ utgörs, precis som den teknik som redan används i , det grundläggande inslaget av att avgöra om en person befinner sig i ett visst område (d v s i närheten av kvinnan) eller inte. Systemet är således beroende av om det finns polisiära resurser för att skyddet skall ha någon effekt måste polisen snabbt kunna vara på plats. Det är även av vikt att det utgör ett brott i sig i de fall mannen bryter förseglingen på fotbojan. Med hänvisning till förstudien från BRÅ och de positiva erfarenheterna av det system som redan finns i , anser vi att det bör införas elektronisk kontroll av besöksförbud. Vi är dock medvetna om att det inte är möjligt att direkt överföra den modell som används i till och att de rättsliga förutsättningarna för en försöksverksamhet noga måste övervägas. De tre olika idéskisser som redovisas i departementspromemorian (Ds 2001:73 Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer) utgör emellertid en bra grund för fortsatt utredning om en lämplig rättslig lösning. Vi anser således att det bör införas en försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll av män som inte kan förmås respektera ett utfärdat besöksförbud. Vi vill därför att ger regeringen i uppdrag att utreda och presentera ett lagförslag gällande en dylik försöksverksamhet. Pengar kan aldrig återställa den smärta som ett brottsoffer har fått utstå men ersättningen är en principiellt viktig kompensation och kan även ge möjligheter att gå vidare i livet med hjälp av behandling. När ett brottsoffer har fått rätt till skadestånd åligger det denne person att själv se till att skadeståndet verkligen betalas ut. Om gärningsmannen inte frivilligt betalar skadeståndet hamnar ärendet hos kronofogdemyndigheten. Ofta kan gärningsmannen inte betala och om kronofogdemyndigheten misslyckas måste brottsoffret söka ersättning ur hemförsäkringen eller i sista hand brottsskadeersättning hos . Det kan dröja länge innan brottsoffret verkligen erhåller skadeståndet. Vi anser att denna ordning är stötande och att det är orimligt att kvinnan ska behöva vänta på att få pengarna. Det är viktigt att kvinnan får ersättningen möjligt för att kunna använda den t ex för behandlingskostnader. Vi vill att regeringen åläggs att återkomma till med förslag till hur reglerna om utdömda skadestånd kan förbättras. Inför äktenskapsskillnad görs en bodelning där makarnas tillgångar och skulder läggs samman och delas lika. Ett utdömt skadestånd på grund av brott, t.ex. skadestånd för misshandel av en sambo eller maka, påverkar då bodelningen precis som alla andra skulder. Vi anser att det är anmärkningsvärt att ett skadestånd av den typen skall räknas med i bodelningen och på så sätt komma gärningsmannen till godo. Resultatet kan bli att offret i praktiken får stå för halva gärningsmannens skadestånd. Reglerna i om bodelning bör därför kompletteras med en jämkningsregel, så att skadestånd av denna typ hålls utanför bodelningen vid äktenskapsskillnader. En liknande situation uppkommer om offret råkar uppbära försörjningsstöd. Dessa brottsoffer kan nekas socialbidrag med motivering att personen via skadeståndet kan försörja sig med egna medel. Socialtjänstlagen bör därför kompletteras så att det framgår att skadestånd p.g.a. brott inte alltid skall beaktas vid beräkning av socialbidrag. Behandling för de utsatta kvinnorna Många kvinnor som har levt med våld i en nära relation har bittra erfarenheter av hur svårt det är att kunna leva ett normalt liv av hot, våld och trakasserier. Det är därför av yttersta vikt att lagstiftningen och de berörda myndigheterna inte sviker kvinnor som har utsatts för våld i nära relationer och för sexuella övergrepp utan erbjuder stöd genom snabb och professionell vård och behandling, anpassad efter individuella behov. liberalerna har bl a därför arbetat för att vårdgarantin också ska omfatta psykoterapibehandlingar. Det är oerhört viktigt att förövarna får hjälp med att bryta sitt destruktiva beteende och att varje individ inom kriminalvården får behandling för att inte återfalla i brott mot kvinnor och i annan kriminalitet. Det är kommunernas ansvar att ordna resurser till behandling av män som misshandlar, hotar och trakasserar kvinnor i nära relationer. Varje kommun måste erbjuda hjälp både till utsatta kvinnor och män. I finns det sju kriscentra för män. Vi menar att kriscentra för män måste få de resurser som krävs men också att det genomförs utvärderingar av effekterna av behandlingen vid dessa centra. Det finns inga sådana utvärderingar. Kommunernas stöd till våldsutsatta kvinnor Brister i kommunernas stöd Kommunerna har en nyckelroll när det gäller att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen bör socialnämnden verka för att den som har utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör särskilt beakta att kvinnor, som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet, kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Införandet av denna bestämmelse har dock enligt endast i begränsad utsträckning påverkat arbete med våldsutsatta kvinnor. Vi anser att det är oerhört viktigt att alla våldsutsatta kvinnor och deras barn får det stöd som de behöver oavsett vilken kommun de bor i. Det är viktigt att i varje kommun analyserar sitt uppdrag och ansvar i relation till de behov som våldsutsatta kvinnor och deras barn har för att därmed kunna följa syftet med lagstiftningen. Vi anser att alla kommuner bör ha en handlingsplan för arbetet med våldsutsatta kvinnor. Detta kan ske i egen regi eller i samverkan med andra aktörer som t ex de ideella kvinnojourerna. måste utnyttja sin tillsynsskyldighet gentemot kommunerna och vite bör kunna utdömas till de kommuner som inte uppfyller socialtjänstlagens bestämmelse gällande stöd och hjälp till våldsutsatta kvinnor. Personal inom har, på samma sätt som inom hälso- och sjukvården, enligt bl a 12 kapitlet 10 § socialtjänstlagen hinder att anmäla fall av våld mot kvinnor till polis eller åklagare om det inte står klart att straffsatsen för övergreppen stadgar fängelse. Vi menar att reglerna för när personal inom dessa sektorer skall kunna anmäla våldsbrott därför bör ses över. Det får ankomma på regeringen att återkomma till med ett förslag till ändrad lagstiftning på detta område. Det är ofta svårt att ordna skyddat boende för hjälpsökande kvinnor och deras barn. De ideella kvinnojourerna är hårt belastade och i den mån de över huvud taget kan erbjuda bostad, har de ett mycket begränsat antal rum och lägenheter som ofta redan är upptagna. I ett flertal kommuner finns det ingen kvinnojour alls. Vi anser att kommunerna måste kunna bistå med skyddat boende i högre grad än . Denna hjälp kan inte vara beroende av ideella organisationer som får ta på sig hela ansvaret för en verksamhet som egentligen åligger kommunen. kan vanligen endast ansöka om social förtur hos bostadsbolagen inom den egna kommunen. Vi vill att våldsutsatta kvinnor skall få möjlighet till social förtur gällande bostad över hela landet. vill dessa kvinnor dessutom komma bort från orten där gärningsmannen bor. Förbättra samverkan mellan kommuner och ideella organisationer Socialtjänstlagen klargör att det ankommer på socialnämnden att samverka med ideella organisationer för att förebygga sociala problem. finns det emellertid drygt 60 kommuner i landet som helt saknar kvinnojour. Många av dessa kommuner har ingen beredskap för att bistå hjälpsökande kvinnor. Det är viktigt att de ideella kvinnojourerna kompenseras ekonomiskt för det arbete de bedriver. Kvinnojourerna gör ett mycket viktigt arbete och är hårt belastade. För åtskilliga kvinnor är dessa frivilligorganisationer den enda utvägen och det enda stället där de anser sig bli bemötta med respekt och medkänsla. Tack vare ideella insatser kan kvinnojourerna med sina begränsade resurser utföra ovärderliga insatser. Det är angeläget att kvinnojourerna kan utvecklas, få arbeta utan ständiga hot om frågan gällande finansiering och att anslagen är kontinuerliga. Vi menar att samhället oftare bör satsa resurser på väl fungerande ideella organisationers verksamheter för att komplettera det offentliga skyddsnätet. I liberalernas ekonomisk-politiska motion under anslaget 18:1, Bidrag till utveckling av socialt arbete m.m., anslår vi därför mer än regeringen till de ideella kvinnojourerna för .