mot · GR02So302 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i svensk lagstiftning genomföra vad som rekommenderas av WHO om när juridiskt sett skall räknas som barn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om praxis för gränsen för hur sent i graviditeten aborter får beviljas. Med början uppmärksammade medier att vården av barn som föds för tidigt varierar vid landets sjukhus. Särskilt uppmärksammades en liten flicka som fötts vid i när graviditeten hade fortskridit mellan . Vid ges de barn som föds så tidigt intensivvård och högkvalitativa medicinska insatser, till skillnad från exempelvis vid i och andra sjukhus med liknande resurser. Läkare i och som forskat kring prematurfödslar och prematurvården hävdar att man inte inledningsvis kan se vilka av barnen som kommer att överleva, varför samtliga barn måste ges full intensivvård. föds i ca 50 barn i graviditetens 23:e eller . Med dagens omvårdnad kan man rädda knappt 20 av dem. Dessa tidiga födslar aktualiserar ett dilemma inom svensk sjukvård, nämligen förhållandet mellan för tidiga födslar och sena aborter. När lagen om fri abort infördes kunde läkarna rädda barn som föddes . Gränsen för när de allra senaste aborterna fick utföras sattes därför till vecka 24. På så vis hade man goda marginaler mellan när ett barn kan räddas vid en för tidig födsel och de sena aborterna. 1980 kunde läkarna rädda livet på för tidigt födda i 27:e graviditetsveckan. 1990 var man nere vid . kan man, som nämnts ovan, i enskilda fall i rädda barn som föds så tidigt som i 23:e graviditetsveckan. Amerikanska läkare vid och Children`s Hospital i , har i några enstaka fall lyckats rädda barn födda i 21:a och 22:a graviditetsveckan (). Full dokumentation redovisades i , anförande 104. Ett problem starkt kopplat till frågan är fastställandet av hur långt graviditeten fortskridit. När graviditetens längd fastställs med hjälp av ultraljudsdiagnostik är felmarginalen plus/minus , därefter ända . Påpekas bör även att när det gäller till exempel barn som är tillväxthämmade är felmarginalen ännu större. utfördes 158 aborter måste tillstyrka aborten. Av dessa beviljas några av rent sociala skäl ända . Detta har väckt en del reaktioner. Mest uppmärksamhet rönte kanske läkaren debattartikel i . Utifrån sin och sina kollegors erfarenheter av just abortverksamheten inom sjukvården skrev hon bland annat: Svenska kvinnor beviljas legala aborter av bland annat sociala skäl ända . Vid nästan exakt samma tidpunkt i graviditeten kan ett för tidigt fött barn räddas av läkarna. Vad händer, känslomässigt och moraliskt, med dem som tvingas bära ut dessa gamla, , tunga ? Men även det förbund som organiserar obstetriker och gynekologer har i sin helhet reagerat. krävde för obstetrik och gynekologi en lag som stoppade de allra senaste aborterna en anpassning till internationell praxis. Regeringens svar var då nekande. 1989 rekommenderade , , medlemsstaterna att gränsen för när ett blir ett barn skall gå vid 22:a graviditetsveckan. Om man bl.a. betänker den felmarginal när det gäller fastställandet av graviditetens längd med ultraljud är det oacceptabelt att inte ha någon säkerhetsmarginal mellan sena aborter och den tidpunkt då definieras som barn, liksom den tidpunkt då man räddar för tidigt födda. Den statliga utredningen Den gravida kvinnan och fostret två individer (SOU 1989:51) säger i sammandrag om förhållandet kvinna, att fostret inte enbart kan ses som en del av kvinnans kropp, men att det långt fram i graviditeten är beroende av kvinnans kropp för sin utveckling. Även om båda är skyddsvärda måste man, enligt utredningen, ibland låta den enes intressen gå före den andres varvid fostrets intressen bör väga tyngre allt eftersom fosterutvecklingen fortskrider. Utredningen anser vidare att ett i princip har rätt till utveckling och rätt att födas, som utredningen ställer sig frågan om detta gäller undantagslöst. Det är anmärkningsvärt att inte införlivat i sin lagstiftning de rekommendationer som WHO lagt fast, att från vecka 22 ska ett missfall benämnas förlossning och benämnas barn. har inte heller implementerat som i preamblen deklarerar att barn har rätt till lagligt skydd även före födelsen. Det är oacceptabelt att aborter beviljas så sent i graviditeten att det finns risk för att gränsen för livsduglighet utanför kvinnans kropp tangerats eller passerats. Det är nu hög tid att ta konsekvenserna av de medicinska framsteg som gjorts sedan tidsgränserna fastställdes . Såväl för sjukvårdspersonalens skull som för barnens skull och efterlevnaden av , är det nödvändigt att det aldrig inträffar att jämnåriga barn riskerar att i ett rum på sjukhuset aborteras och i rummet bredvid räddas till livet. Slumpen ska inte få avgöra i den svåra frågan om liv och död. I en interpellationsdebatt ställdes en fråga till socialministern om vilka åtgärder regeringen avsåg att vidta med anledning av , WHO:s, rekommendation om förhållandet barn, implementeringen av samt begäran av för obstetrik och gynekologi. Socialministern svarade att han inte ville föregripa den förnyade behandlingen av frågan inom (). När frågan upprepades hade SMER likväl inte behandlat frågan. Praxis kring de senaste aborterna Nuvarande praxis är att har fri abort . Därefter får abort endast utföras om rättsliga råd lämnar kvinnan tillstånd till åtgärden. Sådant tillstånd får lämnas endast om synnerliga skäl föreligger för aborten och tillstånd får inte lämnas, om det finns anledning att anta att fostret är livsdugligt även utanför moderlivet. Som en följd av detta anser att den övre gränsen för abort ska gå då fostret enligt svensk lagstiftning blir ett barn. I lagtexten finns således ingen sista tidpunkt för abort angiven, men fostret får ett starkare skydd i takt med att det utvecklas. Rådande praxis är att abort inte beviljas efter utgången av 22:a graviditetsveckan. Enligt proposition 1994/95:142 om fosterdiagnostik och abort bör inte förändring ske i detta tillvägagångssätt, så att någon övre gräns skrivs in i lagstiftningen för hur långt fram under graviditeten abort får ske. Även fortsättningsvis skall rättsliga råd ha som uppgift att följa utvecklingen och vid behov ompröva den i praxis tillämpade tidsgränsen. Tillståndsgivningen skall anpassas till den aktuella forsknings- och erfarenhetsnivån och vid behov skall Rättsliga rådet ompröva sin praxis så att en betryggande tidsmarginal till livsduglighet även fortsättningsvis föreligger för tillstånd till abort. Kring begreppet livsduglighet finns åtminstone ytterligare två faktorer att ta hänsyn till. Rättsliga rådets praxis kring sena aborter har successivt förändrats till följd av den medicinska utvecklingen. När lagen om fri abort infördes kunde läkarna rädda barn som föddes . Gränsen för när de allra senaste aborterna fick utföras sattes därför till 24:e graviditetsveckan. På så vis hade man goda marginaler mellan när ett barn kunde räddas vid en för tidig födsel och de senaste aborterna. 1980 kunde läkarna rädda livet på för tidigt födda i 27:e graviditetsveckan. 1990 var man nere vid vecka 25. kan man rädda barn som föds så tidigt som i 23:e graviditetsveckan och det finns barn som lever som är födda . Man kan även se att Rättsliga rådet gradvis har avslagit en större del av ansökningarna om abort vid graviditeter längre framskridna än 19:e20:e graviditetsveckan. En undersökning av Rättsliga rådets praxis beträffande aborter efter gjordes av Utredningen om det ofödda barnet. I utredningens slutbetänkande, SOU 1989:51, bilaga 2, finns resultatet redovisat i tabellform. Att rådets praxis skärpts beträffande mycket sena aborter framgår av undersökningen. Så beviljas exempelvis inga aborter av sociala skäl i 22:a graviditetsveckan, däremot i 21:a. Hänsyn måste tas till felmarginal Om livsdugligheten vore den enda faktor som Rättsliga rådet hade att ta hänsyn till, när det gäller hur långt fram i graviditeten abort skall beviljas, skulle gränsen 1975 satts till 28:e graviditetsveckan och inte 24:e. 1999 skulle gränsen sättas till 23:e eller 24:e och inte vid den 22:a. Anledningen till att så inte är fallet är den felmarginal man måste väga in i fastställandet av hur långt graviditeten fortskridit. När graviditetens längd fastställs med hjälp av ultraljudsdiagnostik är felmarginalen plus/minus , därefter mellan . Påpekas bör även att när det gäller barn med vissa skador eller som är tillväxthämmade är felmarginalen ännu större. Säkerhetsmarginalen är således det andra Rättsliga rådet har att ta hänsyn till. har även visat att en tredje faktor bör vägas in i frågan om hur långt fram i graviditeten abort skall beviljas och det är en rekommendation från , . rekommenderade WHO medlemsstaterna att gränsen för när ett blir ett barn skall gå vid 22:a graviditetsveckan. för obstetrik och gynekologi, SFOG, har i en skrivelse till föreslagit att en utredning bör tillsättas i syfte att ändra folkbokföringslagen så att gränsen för vad som skall anmälas som barn följer WHO:s rekommendation. Detta bland annat för att få statistik som är jämförbar med andra länder som redan följer rekommendationen. Men de svenska gynekologerna och obstetrikerna menar även att just detta att man inom prematurvården kan rädda barn i graviditetens 23:e eller gör att gränsen för vad som skall anmälas som barn bör flyttas till 22:a graviditetsveckan. har i ett yttrande som behandlar denna fråga uttryckt att denna ändring skulle innebära att motstridiga besked lämnades just med tanke på de senaste aborterna. Anledningen är enligt SMER:s resonemang att barn inte får aborteras. Däremot tar rådet inte konsekvenserna av detta resonemang och förordar en sänkning av den övre abortgränsen, utan istället föreslår SMER en besynnerlig halvmesyr i tillämpningen av WHO:s rekommendation. Den enda rimliga lösningen i förhållande till tillämpningen är emellertid att justera tidpunkten för de senaste aborterna till vecka 20 beaktande felmarginalen . En förändring av abortpraxis är att följa abortlagstiftningen Abortlagstiftningen är formulerad på ett sådant sätt att en viss flexibilitet skall råda och ändringar kunna göras utifrån den medicinska kunskapen om fostrets livsduglighet utanför moderlivet. I abortlagen finns inbyggt att medicinska framsteg skall få en direkt inverkan på hur långt i graviditeten abort skall vara tillåtet. finns en rädsla för att göra förändringar i abortlagen och dess tillämpning. Det finns de som menar att de medicinska framstegen inte skall påverka hur länge under graviditeten rätten till abort skall gälla vilket med all tydlighet strider mot abortlagstiftningens formuleringar. Andra menar att inga förändringar får göras i abortlagstiftningen med anledning av de följder det kan få i ett internationellt perspektiv. När det gäller förändringar i förhållande till lagtextens formuleringar om livsduglighet och praxis bör emellertid noteras att dessa praxisändringar inte innebär förändring av lagtexten utan tvärtom en följsamhet till en oförändrad lagtext. Skånberg (kd)