mot · GR02Sf257 · 2003-10-07 00:00:00 — Regeringen bör använda sin vetorätt mot ytterligare repressiva förslag på detta politikområde innan de direktivförslag som syftar till att garantera vissa miniminivåer för skyddsregler och mottagningsvillkor har antagits. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.6 Antagande av en förordning om kriterier för fastställande av vilken stat som är skyldig att pröva en asylansökan antogs den förordning som ersätter . Den innebär att alla grundprinciper i med alla dess stötande och inhumana konsekvenser blir kvar. Huvudregeln om att asylansökan ska göras i det första EU-land den sökande rest in i leder självfallet till att flyktingarna koncentreras till de länder som gränsar mot områden varifrån många flyktingar kommer. Det är länderna i norra delen av som påtvingat EU:s medlemmar vid principen för att uppnå en koncentration av flyktingarna i dessa länder och i görligaste mån motverka etnisk mångfald i . Förordningen motverkar alltså en någorlunda jämn fördelning av flyktingar i olika EU-länder och koncentrar dem till fronstaterna. Det får som självklar logisk konsekvens att dessa som motåtgärd söker göra sina gränser så ogenomträngliga som möjligt. har här medverkat till att ytterligare en viktig del av fästning kommit på plats. Den enda rimliga principen för att avgöra vilket land som ska handlägga en asylansökan, är att låta den asylsökande själv fatta beslutet. Det skulle också spara stora belopp för skattebetalarna i EU-länderna eftersom de s.k. Dublinförfrågningarna länderna emellan är synnerligen tidsödande och kostsamma som de förlänger handläggningstiderna på ett orimligt sätt. Den bör ta initiativ till en översyn av förordningen med syfte att fördelningskriteriet för de asylsökande ska vara dessas egna val. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Familjeåterföreningsdirektivet, i den form det ursprungligen hade när kommissionen lämnade det ifrån sig, var tämligen balanserat och innehöll ett flertal regler som skulle ha inneburit förbättringar för många familjer. Efter ett antal förhandlingsomgångar i rådet och dess arbetsgrupper har så många försämringar gjorts i förslaget att all återförening utöver kärnfamiljen är frivillig för medlemsstaterna. Enligt innehåller förslaget så få rättigheter att det strider mot de principer som fastslogs vid i , dvs. att tredjelandsmedborgarnas rättigheter ska göras så lika EU-medborgarnas rättigheter som möjligt. Regeringen bör i EU ta initiativ till en omförhandling av familjeåterföreningsdirektivet för att nivån på rättigheter ska bringas i överensstämmelse med vad beslutade i . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.8 Förslag till rådsdirektiv om miniminormer för när medborgare och statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd (skyddsgrundsdirektivet) fastslog att det är vitalt att detta direktiv liksom det direktiv som handlar om asylförfarandet antas före utgången av 2003. Skyddsgrundsdirektivet innehöll åtskilligt som skulle förbättra skyddet för asylsökande när det först presenterades av kommissionen. har direktivförslaget efter långa förhandlingar omsorgsfullt rensats på allt som skulle kunna innebära ett förbättrat rättsskydd för flyktingar och andra skyddsbehövande. Det har gått så långt att gick ut med en offentlig vädjan till det grekiska ordförandeskapet att inte tillåta kärnan i flyktingskyddet urholkas, vilket är fallet i det föreliggande förslaget. Regeringen bör inlägga veto mot direktivförslaget om flyktingkommissariatets vädjan inte tillgodoses i direktivet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Här är några exempel på innehållet i direktivförslaget: Skrivningen om rätt till flyktingstatus grundad på förföljelse på grund av genus eller sexuell läggning har försvagats intill meningslöshet. Flyktingens familjemedlemmar får inte flyktingstatus. Flyktingar får ges tidsbegränsade uppehållstillstånd , som kan förnyas. Den som fått subsidiärt skydd får ges ett ettårigt tillstånd och får diskrimineras på arbetsmarknaden till förmån för EU-medborgare. När det gäller ensamkommande flyktingbarn ges inga bindande regler om att syskon ska hållas samman, det ska bara ske så långt som möjligt. Exkludering från flyktingstatus får göras på synnerligen godtyckliga grunder. Om skydd ska ges vid förföljelse från icke statlig förföljare måste det bevisas att staten eller internationella organisationer inte kan ge skydd. Rådet ska ge ledning om internationella organisationer kan anses ge skydd eller inte. Det ska inte gälla någon presumtion mot inre flyktalternativ när staten står för förföljelsen. Definitionen av grunden för subsidiärt skydd har gjorts extremt snäv. Regeringen bör inte godta skyddsgrundsdirektivet om det inte omarbetas grundligt för att åstadkomma ett godtagbart skydd för flyktingar och andra skyddsbehövande och inte strider mot internationella normer till skydd för de mänskliga rättigheterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.9 Förslag till rådsdirektiv om miniminormer för medlemsstaters förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus Detta förslag till rådsdirektiv har också rensats på i stort sett allt som skulle kunna bidra till rättssäkerhet i förfarandet. har också beträffande detta direktiv offentligt uttryckt sin oro över att rättssäkert asylförfarande skulle undergrävas om det antas. Direktivförslaget betyder bl.a. att förfarandet för att besluta om subsidiärt skydd inte omfattas. Detta är högst olämpligt och i sig en tillräcklig grund för att stoppa direktivet. Rätten för den asylsökande att bli informerad om förfarandet på ett språk han eller hon förstår har strukits. Rätten till personlig intervju har starkt begränsats i förhållande till kommissionens förslag. Kravet att intervjun ska ske på ett språk som den asylsökande förstår har tagits bort. Rätten till juridiskt biträde är oerhört begränsad. Möjligheterna att hålla asylsökande inlåsta i förvar är nästan obegränsade. En asylansökan ska få behandlas som uppenbart ogrundad på nästan vilka grunder som helst, t.ex. att prövningsmyndigheten inte anser att en välgrundad fruktan för förföljelse i enlighet med skyddsgrundsdirektivet föreligger. Detta betyder att i praktiken skulle alla ärenden kunna handläggas som uppenbart ogrundade utan att det kommer i konflikt med direktivet. Rätt saknas att kvarstanna i landet under överklagandeförfarandet. Det är ställt utom varje tvivel att ett genomförande av direktivet skulle leda till systematiska brott mot om mänskliga rättigheter. Regeringen bör inte godta direktivet om förfarandet för att bevilja och återkalla flyktingstatus, om det inte grundligt omarbetas för att tillgodose de mest fundamentala rättssäkerhetskraven. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5 Den svenska utlänningslagstiftningen De regeländringar i utlänningslagen som genomfördes har, som då förutsade, orsakat många mänskliga tragedier och stort lidande för familjemedlemmar både i och hemlandet. Mot denna bakgrund lade fram förslag om mindre restriktiva regler för anhöriginvandringen. Det är helt oacceptabelt att regeringen nu intar en fullständigt passiv hållning i frågan. Det antagna EU-direktivet om familjeåterförening är bara ett minimidirektiv och hindrar därför inte från att ha mindre restriktiva regler. Sista-länken-bestämmelsen måste återinföras och möjligheterna för äldre föräldrar att återförenas med vuxna barn förbättras. Det bör dock inte införas några regler om försörjningskrav. Regeringen bör förelägga en proposition om mindre restriktiva regler för anhöriginvandringen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.2 Uppehållstillstånd efter inresa En lagändring beträffande förutsättningarna att bifalla en ansökan om uppehållstillstånd som görs efter inresan, som trädde i kraft , innebar följande: Om utlänningen har stark anknytning till en person bosatt i landet och det inte skäligen kan begäras att utlänningen återvänder till ett annat land för att inge ansökan där, får den bifallas trots att den gjorts efter inresa till . Avsikten med lagändringen var att öka möjligheterna till bifall på en ansökan gjord efter inresan, men har tillämpat bestämmelsen så att den tvärtom inneburit minskade möjligheter till bifall. Det är därför nödvändigt att regeringen lägger fram förslag om lagändring för att undantag från huvudregeln ska kunna göras när utlänningen har barn i eller kvinnan i förhållandet väntar barn eller sökanden med all sannolikhet skulle få sin ansökan beviljad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.3 Utländska kvinnors stryktålighet en översyn av 2 kap. 4 § utlänningslagen har många människor upprörts över att utländska kvinnor som misshandlats av sin man under den tvååriga prövotiden för permanent uppehållstillstånd, oftast blivit utvisade från om de brutit upp från förhållandet. Denna rättstillämpning har fått stötande konsekvenser, t.ex. att många kvinnor sett sig tvingade att stanna kvar i förhållanden trots misshandel från mannens sida, eftersom en utvisning skulle leda till fruktansvärda konsekvenser för dem i hemlandet. Den starka kritiken, bl.a. i riksdagsmotioner och frågor från i till det ansvariga statsrådet, ledde till att regeringen förelade en proposition i ämnet. Tyvärr begränsade propositionen skyddet för kvinnan till fall när det varit fråga om våld eller för handlingar som innebär allvarlig kränkning. påpekade i en reservation till utskottsbetänkandet att formuleringen kunde komma att få till följd att för hög grad av våld och allvarlig kränkning kunde komma att accepteras och att myndigheterna medgavs ett alltför stort tolkningsutrymme. har första praxisbildande beslut grundade på den nya lagstiftningen kommit. framförda farhågor i samband med lagstiftningsärendet har bekräftats och t.o.m. överträffats. I det ena ärendet fann nämnden att det inte var tillräckliga skäl för fortsatt uppehållstillstånd att mannen kopplat grepp och vridit hennes leder, förgripit sig sexuellt på henne genom att stoppa upp sin hand i hennes slida och dra henne i brösten samt skrikit högt i hennes öra i avsikt att sätta ner hennes hörsel samt att han kontinuerligt förnedrat och skrämt henne bland annat genom att tvinga henne att kyssa hans fötter, genom att förbjuda henne att tala svenska, genom att ge henne tabletter så att hon somnade och genom att tala om för henne att hon endast var hans betjänt. I det andra fallet fann nämnden det sannolikt att kvinnan våldtagits vid sex tillfällen och utsatts för misshandel och hot och att hon lämnat förhållandet huvudsakligen på grund av detta. Men eftersom paret sammanlevt endast fann nämnden att det varit fråga om ett helt kortvarigt förhållande och att det därför i enlighet med uttalanden i propositionen inte kunde ligga till grund för ett fortsatt uppehållstillstånd. De bägge kvinnorna fick dock uppehållstillstånd på en annan grund, nämligen att de på grund av den kulturella situationen i hemlandet skulle bli socialt utstötta. Man kan ställa frågan vilken kultur som präglar där kvinnor som misshandlats av sina svenska män kastas ur landet. Det är uppenbart att regeringens försök att genom lagändring åstadkomma en rimligare och humanare rättstillämpning fullständigt slagit slint. redovisade ett regeringsuppdrag att redogöra för praxis vid förlängning av uppehållstillstånd då ett förhållande upphört på grund av våld eller kränkning. kan inte lämna några statistiska uppgifter, men uppskattar att man beviljat fortsatt uppehållstillstånd i 6070 fall och att man sannolikt givit avslag i ett större antal fall. har endast 37 överklaganden kunnat identifieras, vilket är anmärkningsvärt eftersom överklagandefrekvensen är . I 13 av ärendena bifölls överklagandet, i resterande 24 fattades avslagsbeslut. redovisar 5 exempel på beslut i dessa ärenden. I det urvalet har beviljats fortsatt uppehållstillstånd, med andra ord en synnerligen skev presentation av praxis. anser att regeringen bör förelägga förslag om lagändring för att komma till rätta med de fortsatta missförhållandena med avvisningsbeslut av kvinnor som misshandlats eller kränkts under den tvååriga prövotiden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.4 Förföljelse på grund av genus eller sexuell läggning Från har i utlänningslagen införts en ny bestämmelse om rätt till skydd för den som på grund av sitt kön eller homosexualitet känner välgrundad fruktan för förföljelse (3 kap. 3 § 3 utlänningslagen). Redan när regeln infördes framförde kritik mot att denna särlösning valdes i . Vi ansåg att det hade varit en mycket bättre lösning att bredda tolkningen av flyktingbegrepp så att den också innefattar förföljelse på grund av kön eller homosexualitet. En sådan tolkning, som stöds av , vinner successivt terräng och är etablerad, bl.a. i , , och på . har framfört önskemål om att skulle ansluta sig till dessa föregångsländers sätt att hantera frågan. Ett mer allmänt accepterande av att förföljelse på grund av genus eller homosexualitet omfattas av , skulle göra det möjligt att stärka skyddet för dessa kategorier globalt. En särlösning i den svenska utlänningslagen får negativa effekter genom att understödja en inskränkande tolkning av konventionen. som gått sedan den nya skyddsbestämmelsen infördes har denna tillämpats ytterst sparsamt och huvudsakligen beträffande kvinnlig könsstympning. Detta skulle möjligen kunna tolkas som att förhållandena i vår omvärld är relativt tillfredsställande på detta område. Tyvärr är det verkliga förhållandet det, att asylsökande kvinnor med mycket starka skyddsbehov i många fall fått avslag på sina asylansökningar. Myndigheterna förefaller sakna tillräckliga kunskaper för att se kvinnors asylskäl. Det kan t.ex. gälla offer för människohandel för sexuell exploatering, s.k. trafficking. Den kanadensiska immigrationsmyndigheten, Immigration and , visar prov på en helt annat och mycket mer lyhört sätt att handlägga sådana ärenden. Ett exempel på detta är rättsfallet med en thailändsk prostituerad kvinna som befann sig i ett skuldslavförhållande till sin hallick i . Hon flydde från hallicken och sökte asyl i . Hon ansågs inte kunna påräkna något effektivt skydd av den thailändska polisen mot sin arbetsgivare och inte heller ha något inre flyktalternativ, varför hon tillerkändes flyktingstatus som tillhörande samhällsgruppen kvinnliga f.d. prostituerade. I är det praktiskt taget uteslutet att en asylsökande med motsvarande skäl skulle få skydd. har gjort en undersökning av hur kvinnors asylskäl bedömts av och : Kvinnor på flykt. En analys av svensk asylpolitik ur ett genusperspektiv 19972000. I sammanfattningen (s. 180) sägs, bl.a. att: Kvinnor som utsatts för och/eller fruktar att utsättas för olika former av genusrelaterad förföljelse kan inte förvänta sig att få skydd i . Svenska myndigheter tillämpar en mycket restriktiv tolkning av flyktingdefinition, liksom av skyddsbestämmelserna i utlänningslagen, som erbjuder skydd undan förföljelse på grund av kön respektive undan tortyr eller annan omänsklig eller förnedande behandling eller bestraffning. Utifrån fallgranskningen är det näst intill omöjligt att utläsa en tydlig praxis vid genusrelaterad förföljelse. Den praxis som kan skönjas kan formuleras: Genusrelaterad förföljelse kan svårligen, om alls leda till asyl som flykting eller uppehållstillstånd som skyddsbehövande, undantaget risk för kvinnlig könsstympning som medger rätt till uppehållstillstånd som skyddsbehövande enligt 3:3 p. 1 eller p. Humanitära skäl är den vanligaste tillståndsgrunden. Med humanitära skäl åsyftas i de flesta fall psykisk ohälsa, asylskälen lämnas normalt därhän. Resultatet indikerar även att kvinnor som åberopar genusrelaterad förföljelse, inte kan förvänta sig en rättssäker asylprocess, med visst undantag för kvinnor som fruktar kvinnlig könsstympning. Vad kunnat konstatera vid sin undersökning bekräftas t.ex. av många juridiska ombud som företräder kvinnor som söker asyl. Myndigheterna negligerar exempelvis risk för stening som åberopas av iranska kvinnor anklagade för sexuella förbindelser utanför äktenskapet. Män har anmärkningsvärt mycket lättare att bli trodda när de hävdar att deras f.d. hustru eller sambo ljuger när hon hävdar att han misshandlat henne, än när de åberopar egna asylskäl. I en artikel i , 1998 nr 4, riktar två rättsvetenskapliga forskare, och , stark kritik mot 3 kap. 3 § 3 utlänningslagen. De påpekar att den faktor som ytterst orsakar förföljelsen inte är offrets kön eller genus. Det är i stället förövarens ideologi som bestämmer att människor som avviker från sin tilldelade genusroll ska förföljas. Kvinnor som fruktar förföljelse på grund av att de överskridit sociala normer förföljs inte på grund av att de är kvinnor utan på grund av att de vägrar vara riktiga kvinnor. Kvinnor våldtas inte enbart därför att de är kvinnor. De våldtas för att man vill fastslå eller återupprätta deras sociala underordning. Att tala om förföljelse på grund av kön leder fel, det döljer att kön och genus som samhällsfenomen är sammanflätade med politiska och religiösa åsikter. Man borde hellre tala om förföljelsemetoder som är knutna till kön eller genus. Utlänningslagen använder terminologin förföljelse på grund av kön, numera är termen genus (gender) den som föredras internationellt eftersom kön kan leda till en inskränkt biologisk tolkning. Även om förföljelsemetoden är köns- eller genusrelaterad är orsaken till förföljelsen någon av de grunder som anges i . Om en kvinna protesterar mot diskriminering av kvinnor, eller vägrar följa sociala normer i samhället för hur kvinnor ska uppföra sig, kan detta anses som uttryck för en politisk åsikt som kan leda till sådan förföljelse som anges i . Om beslutsfattarna i asylärenden är medvetna om genusfrågans betydelse, kommer flyktingbegreppet i att tillämpas på ett sätt som inte diskriminerar kvinnor, och många fler kommer att erkännas som konventionsflyktingar. I åtskilliga andra fall bör det vara möjligt att bereda asylsökande kvinnor skydd med stöd av 3 kap. 3 § 1 utlänningslagen, t.ex. när det gäller välgrundad fruktan för att straffas med döden eller kroppsstraff eller att utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Den bestämmelsen i utlänningslagen utgör en implementering i svensk rätt av artikel 3 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och artikel 3 i mot tortyr. Den särskilda skyddsbestämmelsen för dem som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller homosexualitet får som naturlig konsekvens att dessa grupper i första hand inordnas under denna särbestämmelse, i stället för att ges skydd genom en genusmedveten tolkning av eller skyddsbestämmelsen mot tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling. De senare bestämmelserna har ju en internationell förankring genom att de har sin grund i konventioner om mänskliga rättigheter. Den som erkänts som flykting enligt har en i flera avseenden förmånligare ställning än den som beviljats skydd med stöd av andra bestämmelser i utlänningslagen. Det gäller rätten till familjeåterförening enligt , krav på kortare hemvisttid i som villkor för förvärv av svenskt medborgarskap genom naturalisation och rätt till resedokument enligt . Skyddsregeln i 3 kap. 3 § 1 utlänningslagen mot avvisning vid risk för tortyr m.m., är absolut, dvs. kan inte genombrytas ens om den skyddssökande genom synnerligen grovt brott visat att det är förenat med allvarlig fara för ordning och säkerhet att låta vederbörande stanna i . Detta starka skydd mot avvisning saknar den som beviljats skydd med stöd av bestämmelsen i 3 kap. 3 § 3 utlänningslagen. Att placera förföljda kvinnor i en särskild skyddskategori där skyddet och förmånerna är sämre än de regler enligt vilka förföljda män i allmänhet beviljas skydd utgör en faktisk diskriminering av kvinnor. Detta är förbjudet enligt flera internationella instrument som anslutit sig till, nämligen artikel 2 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, artikel 26 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och artikel 1 i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Den sistnämnda artikeln lyder: I denna konvention avser uttrycket diskriminering av kvinnor varje åtskillnad, undantag eller inskränkning på grund av kön som har till följd eller syfte att begränsa eller omintetgöra erkännande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på det politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller medborgerliga området eller på något annat område för kvinnor, oberoende av civilstånd och med jämställdheten mellan män och kvinnor som grund, eller åtnjutande eller utövandet av dessa rättigheter och friheter. I utlänningslagen 3 kap. 3 § 3 görs en åtskillnad på grund av kön som begränsar erkännandet och åtnjutandet av mänskliga rättigheter för kvinnor, i detta fall asylrätten som framgår av det som anförts tidigare. bryter härigenom mot artikel 2 a i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, eftersom man åtagit sig att avskaffa diskriminering av kvinnor och säkerställa att denna princip genomförs i praktiken genom författningar och andra lämpliga medel. har därför en skyldighet att i enlighet med artikel 2 f i samma konvention vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive lagstiftning, för att ändra eller upphäva gällande lagar och förordningar, sedvänjor och bruk som innebär diskriminering av kvinnor. Det innebär således att är förpliktat att upphäva 3 kap. 3 § 3 utlänningslagen och i stället ge skydd enligt eller bestämmelsen om skydd vid risk för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling. Ett motsvarande resonemang kan föras beträffande homosexualitet, då även fruktan för förföljelse på denna grund bör leda till skydd antingen enligt vilket redan sker i flera länder eller åtminstone skydd enligt 3 kap. 3 § 1 utlänningslagen. Många länder, t.ex. , , , , , , , , och ger redan skydd enligt åt den som riskerar förföljelse på grund av homosexualitet. Såvitt känt har den särskilda bestämmelsen i utlänningslagen om skydd med anledning av fruktan för förföljelse på grund av homosexualitet aldrig tillämpats. De som inte avvisats har fått stanna av humanitära skäl. Det är orimligt att den som riskerar förföljelse på grund av sin homosexualitet ska ha ett sämre skydd, eller ges sämre rättslig ställning än den som riskerar förföljelse på grund av sin politiska eller religiösa uppfattning. Utlänningslagen bör ändras så att homosexuella asylsökande som hyser välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin homosexualitet ska kunna få flyktingstatus i . bryter och systematiskt mot utlänningslagen när man beslutar om att avvisa asylsökande iranier som fruktar förföljelse i hemlandet på grund av sin homosexualitet. De som ändå till slut får uppehållstillstånd beviljas detta på felaktig rättslig grund; humanitära skäl. I tillämpad praxis utgår myndigheterna från att den som är homosexuell kan dölja detta i och på så sätt undgå förföljelse. Detta sätt att resonera är både orimligt och strider mot gällande rätt. Det är lika oacceptabelt som att föreslå att någon ska förneka sin politiska eller religiösa uppfattning. Den nuvarande rättstillämpningen avslöjar både okunnighet och fördomsfulla attityder till homosexuella hos de ansvariga myndigheterna. Regeringen beslutade att en särskild utredare ska föreslå de författningsändringar som är nödvändiga för att personer som känner en välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning ska kunna betraktas som flyktingar enligt Genèvekonvention. Tyvärr har regeringen försenat utredningen med genom sin underlåtenhet att utse en utredare.