mot · GR02Sf326 · 2003-10-07 00:00:00 — Sin vana trogen har socialdemokratin underkastat människorna andras makt istället för att lita på individens egen kraft och den förmåga att bestämma själv som varje individ besitter, oavsett födelseort, hudfärg eller religion. Så länge som ta hand om-modellen fortsätter att råda i det svenska samhället kommer vi inte att se en förbättring i integrationspolitiskt avseende. Vi kan använda vilka vackra ord som helst, ta beslut, skriva avtal med kommunerna, författa personliga handlingsplaner för invandrare som aldrig har fått arbete i . Ingenting kommer att ändra sig om inte individerna själva och deras civila gemenskaper får praktiska möjligheter att själva agera, ta initiativ, förverkliga egna planer och verka för att tillfredsställa egna behov. Integrationen blir inte ett faktum så länge som de människor som förväntas integrera sig i samhället inte får tala och agera för sig själva. Därför är liberalernas motto Du ska bestämma lika relevant för en lyckad integrationspolitik som för ett bra samhällsliv i övrigt. Vad som ovan anförts om strukturella problem och omhändertagandementalitet som hinder för integration bör ge regeringen till känna. 5.3 Se möjligheterna, riv hindren! Människor oavsett var de är födda kan inte älska ett land som med hjälp av bidrag håller dem utanför det aktiva livets arenor. Detta föder bara förakt, frustration och konflikter. Människor kan bara älska det land som uppmuntrar dem att själva ta itu med sina liv och stöder dem i ansträngningen att lyckas. Målet med en liberal integrationspolitik är därför detsamma som för all liberal socialpolitik: att var och en ska ta makten över sitt liv och själv kunna forma sin framtid i en fri samverkan med andra människor. Att häva utanförskapet, bryta vanmakten och bejaka integrationen är för oss liberaler en av dagens största utmaningar. Vi måste därför börja se möjligheterna. behöver en ny integrationspolitik en politik som frigör den enskildes initiativkraft. Det är varken stat eller kommun som har ansvar för att lyfta den enskilde invandraren det ansvaret har hon eller han själv. Men ska den enskilde lyckas måste redskap ges och hinder undanröjas. 6 Arbete är nyckeln till integration Absolut avgörande för att nå makten över sin egen vardag är givetvis arbete. Att kunna försörja sig själv och sina nära med det egna arbetet ger självrespekt. Ett aktivt arbetsliv är nyckeln för lyckad integration i hela samhällslivet. Permanent arbetslöshet är lika med permanent utanförskap. liberalerna anser att dagens arbetsmarknadspolitik måste reformeras. Att avstå från att förnya vore att svika alla dem som på ett eller annat sätt kommit i kläm i den stelbenta arbetsmarknadspolitiken. Arbetsmarknaden måste också breddas. Genom att stimulera jobb, inte minst inom tjänste- och servicesektorn, ökar man utbudet av arbetstillfällen, även för dem som saknar utbildning eller inte har arbetslivserfarenhet. 6.1 Jobb genom företagande Den allmänna förändring av politiken som krävs för att skapa nya arbeten är självklart den huvudsakliga lösningen för att de nya svenskarna ska komma in på arbetsmarknaden. Genom en ny syn på företagare och enklare regler för företagande, sänkningar av arbetsgivaravgifter och av tillväxtfientliga skatter kan många nya arbeten uppstå. I sammanhanget är det intressant att konstatera de nya svenskarnas betydelse för företagandet i . En visar att vart femte nytt svenskt företag startas av en person med utländsk bakgrund, det finns 70 000 företag i som drivs av personer med invandrarbakgrund och i dessa företag arbetar 250 000 människor. Även om många av de nya svenskarna befinner sig i utanförskap och arbetslöshet är det viktigt att bilden inte tecknas alltför svart. Invandrarföretagarna är av central betydelse för skapandet av välstånd i , och genom förbättrade villkor för företagande kan dessa företag växa och nya startas. Vi vill särskilt påminna om tjänstesektorns betydelse för nyföretagande och nya arbetstillfällen. Det finns en stor efterfrågan på hushållsnära tjänster. Det höga skatteuttaget hindrar dock efterfrågan och utbud från att mötas på en vit marknad. En effekt av detta är att svartjobben frodas. En massa människor gör hederliga arbeten men med ohederlig bokföring. För att efterfrågan på hushållstjänster ska ta fart krävs bl.a. rejäla skattelättnader på dessa tjänster. Regelverk och administration kring företag är krångliga och illa anpassade till små företags verklighet. vet inte ens ansvariga myndigheter hur reglerna ska tolkas. Det är ett hinder för alla företagare, men kanske i synnerhet för dem som inte har svenska som modersmål. Egenföretagare bör kunna lämna en förenklad företagsdeklaration, precis som privatpersoner, och de blanketter som är nödvändiga bör förenklas för egenföretagare. Dessutom bör enkla startpaket för företagare finnas tillgängliga för egenföretagare, för att förenkla för enskilda personer att starta företag. En blivande enmansföretagare i tjänstesektorn riskerar att uppfylla nästan samtliga kriterier för avslag på en ansökan om F-skattsedel. Vi menar att den enskilde själv bör få avgöra om han/hon bedriver näringsverksamhet som anställd eller uppdragstagare. ska inte kunna överpröva människors affärsidéer på det sätt som sker . Alla som vill ska kunna få en F-skattsedel. En blivande entreprenör ska inte behöva ägna dagar och veckor åt att orientera sig i blankett- och skattedjungeln. Starta-eget-paket ska finnas tillgängliga på alla skattekontor. De kan t.ex. innehålla en beställningskupong för F-skattsedel, en begriplig informationsskrift om regler för beskattning, bokföringskrav, en instruktion om hur man skaffar behövliga tillstånd och bevis, en enkel kassabok för bokföring samt en förenklad företagsdeklaration. Mycket av detta bör vara möjligt att utföra över Internet. Vad som ovan anförs om åtgärder för nya jobb genom förbättringar för företagande bör ge regeringen till känna. Om utbudet av arbetstillfällen ökar så förbättrar det per automatik samtliga arbetslösas möjligheter att få ett arbete. Men utöver en annan ekonomisk politik för nya arbeten krävs också flera specifika åtgärder för att förbättra situationen för de nya svenskarna. 6.2 Arbete och egenförsörjning redan från början Många nyanlända flyktingar och invandrare som kommer till vårt land får inte möjlighet att arbeta och utbilda sig medan de väntar på uppehållstillstånd. De fastnar redan från början i bidragsberoende och utanförskap. Den långa väntan på flyktingförläggningen på en vettig introduktion och ett jobb passiviserar och bryter ner människor. () konstaterar i en rapport som presenterades att bristerna i mottagningssystemet är påtagliga och att varken regeringen eller vidtagit nödvändiga åtgärder för att åstadkomma förbättringar. Kritiken är svidande. Otydliga mål för verksamheten, en svag individanpassning, undermålig svenskundervisning och brister när det gäller att låta asylsökande praktisera och arbeta är några av de problem med systemet som RRV pekar på. Förändringen av attityden från omhändertagande och planering över de sökandes huvud till en verksamhet där de sökande själva är delaktiga och drivande, har ännu inte förverkligats, skriver RRV och sätter därmed fokus på själva kärnan i det misslyckade systemet. Redan maktlösa individer görs än mer maktlösa. Systemet skapar personliga tragedier och försvårar kraftigt förutsättningarna för en lyckad integration. En grundläggande åtgärd är att korta handläggningstiderna för asylärenden och andra uppehållstillståndsärenden. Kortare handläggningstider är med all säkerhet även det bästa sättet att stävja missbruk av asylrätten. Under den väntan på uppehållstillstånd som trots allt uppstår bör arbete och egenförsörjning vara regel. Att redan från första början få möjlighet till en meningsfull sysselsättning är avgörande för chanserna att lyckas i sitt nya land. Utgångspunkten är främst att den enskilde skaffar sig ett jobb på den öppna arbetsmarknaden. För att göra detta möjligt bör provisoriska arbetstillstånd ges till alla vuxna som väntar på beslut om sina asylärenden. Subventionerad arbetspraktik och studier kopplade direkt till yrkeslivet och varvade med språkundervisning bör annars erbjudas den enskilde asylsökande eller invandraren. Det normala är att en nyanländ flykting eller invandrare väntar innan hon eller han hänvisas till en sfi-utbildning (svenska för invandrare), som pågår under ett till . Det förekommer att utbildningstiden blir ännu längre. Från integrationssynpunkt blir väntetiden och sfi-tiden ofta negativ. Det beror primärt inte på själva språkundervisningen utan på att perioden av bidragsberoende och relativ sysslolöshet blir för utdragen. Det man lär sig på sfi:n får man inte utnyttja i praktiken, eftersom man sällan arbetar eller träffar några svenskspråkiga. Det finns naturligtvis exempel på att den nuvarande modellen fungerar bra, men vi tror att arbetslinjen är bättre i normalfallet, alltså att en person efter en mycket kort introduktionskurs får ett arbete som varvas med språkstudier. På jobbet får man använda det man lär sig på språkkursen. Idealet är att den som kommer ny till bör vara i arbete . Naturligtvis måste arbetsuppgifterna anpassas till personernas svenskkunskaper, och det blir ekonomiskt möjligt genom att arbetsgivare som anställer personer i den situationen kan få särskilda bidrag. Detta är också syftet med jobb- och utvecklingsgarantin för dem som inte hittar vägar till den öppna arbetsmarknaden. För samhället blir det ändå billigare , då långtidsarbetslösa får bidrag utan att arbeta. Vad som ovan anförts om arbete och egenförsörjning för nyanlända asylsökande och invandrare samt åtgärder för att förbättra mottagandet av asylsökande bör ge regeringen till känna. Den utredning om flyktingmottagande och introduktion (SOU 2003:75), som presenterades , bär tydliga spår av liberalernas förslag. Det är förvisso bra att Socialdemokraterna försöker kopiera politik, men regeringens angreppssätt är alltför myndighetsfokuserat. Som vanligt tappas den enskilde individen bort. Utredningen saknar en skarp linje vad gäller arbetsdelen, att jämföra med liberalernas egna förslag som utvecklas under rubrik 6.5, 6.7 och 6.8. 6.3 Bättre kunskaper i svenska dock ej som förutsättning för anställning Betydelsen av goda kunskaper i svenska måste betonas. Erfarenheterna av med svenska för invandrare (sfi) visar dock att nya grepp är nödvändiga. Endast mellan av eleverna lämnar undervisningen med godkänt betyg efter tre till studier. En viktig orsak till de svaga resultaten är att utbildningen inte är individualiserad. finns det sfi-klasser i landet där akademiker läser tillsammans med analfabeter. Ett så grundläggande elementärt pedagogiskt faktum som att studievana är av mycket stor betydelse för hur kunskapsinhämtning sker glöms bort när det gäller gruppen invandrare. Självklart måste undervisningen förändras i grunden. Den måste läggas upp annorlunda för den som har universitetsstudier än för den som inte har en avslutad skolgång. Att behärska skriftspråket är extra viktigt för människor som arbetar inom olika kunskapsyrken. Särskilda träningsprogram med betoning på skriftspråk och yrkesspråk bör utformas. På vissa håll i krävs i princip godkänd sfi för att en person överhuvudtaget ska kunna få ett arbete. dröjer det ofta alldeles för långt tid innan svenskundervisningen kan påbörjas. var det endast i var fjärde kommun som den nyanlände påbörjade svenskundervisningen . Godkäntkravet och den långa väntetiden sätter hinder för såväl möjligheten att lära sig svenska som att snabbt kunna få ett arbete. Det behövs därför större flexibilitet i svenskundervisningen. För invandrare med tillfälliga arbeten eller praktik på någon arbetsplats bör det även finnas möjlighet till deltidsstudier med anknytning till det egna arbetet. presenterade nya kursplaner för sfi-undervisningen, med fler studievägar och större flexibilitet för att underlätta att kombinera studierna med förvärvsarbete eller praktik. Det är steg i rätt riktning, men det behövs fler reformer än så. Vi menar att fler av förslagen i regeringens presenterade sfi-utredning (SOU 2003:77) är goda och bär tydlig folkpartiprägel. Utredningens förslag om att sfi ska upphöra som separat skolform och omfattas av samma krav på kvalitet och uppföljning som Vuxenskolan, samt betoningen på möjligheten att kombinera svenskstudier med praktik och andra studier, överensstämmer med linje. Men även här försummas den valfrihet för individen som liberalerna utgår från. Verklig integration förutsätter att den enskilde ges mer makt över och ansvar för sin egen situation. menar att kravet på godkänd sfi bör rensas ut ur begreppet anställningsbar. Härmed kan den enskilde snabbt få ett arbete, som möjligheterna att lära sig svenska kan förbättras avsevärt. sker i princip all undervisning i regi. Endast 20 kommuner anlitar studieförbund, folkhögskola eller annan privat anordnare. I syfte att förbättra sfi-undervisningens kvalitet är det angeläget att öppna för privata alternativ. Även på detta område bör utgångspunkten vara att betona invandrarnas eget ansvar. dominerar en modell för undervisningen; vi har beskrivit andra modeller. Men det kan naturligtvis finnas ytterligare modeller och metoder. Vi vill ge invandrarna möjlighet att välja. Men hjälp av bra information och råd från landsmän som kommit tidigare anser vi att invandrarna själva ska kunna avgöra hos vilken utbildningsanordnare de ska få sin sfi. Det kan ske genom en sfi-peng. Vad som här anförts om åtgärder för att förbättra svenskundervisning för invandrare bör ge regeringen till känna. 6.4 Vägen från bidragsberoende nödvändig men inte så lätt En stor andel nya svenskar är fast i bidragsberoende. Ett exempel, som vi redan nämnt och som belyser hur det kan vara, är att av de flyktingar och anhöriga som kom till klarade sin försörjning utan bidrag . Med tanke på att de flesta som kommer är vuxna med sin grundutbildning avklarad är det naturligtvis en orimlig siffra. Bidragsberoendet tar snabbt död på skaparkraften och skapar passivitet. Ju en person är utan sysselsättning, desto svårare blir det att hitta ett arbete. Det faktum att föreställningen finns att invandrare bara lever på bidrag utgör dessutom en grogrund för främlingsfientlighet. Huvudorsaken till att någon fastnar i bidragsberoende är självklart bristen på arbete och svårigheten att ta sig in på arbetsmarknaden. Men bidragssystem som sådana bidrar dessutom till att det är mycket svårt att ta sig ur beroendet. Det finns en snabb tillvänjningseffekt. Den som blir van vid att bli försörjd av andra kommer att se detta som ett naturligt förhållande. Tesen jobb istället för bidrag är först och främst riktad mot det samhälle som i praktiken tvingar människor att bli bidragstagare, men i andra hand också mot de individer som kommit att se bidragsmottagandet som något naturligt, en livsstil. När vi säger att det betyder mycket för självbild och självkänsla att kunna försörja sig själv håller alla med i teorin. Men när tesen ska omsättas i praktisk verklighet är det många som protesterar. Den individ som fått bidragen har naturligtvis formulerat argument för sig själv och omgivningen för att bidragen är motiverade. Systemen som administrerar bidragen har ibland också ett egenintresse av att allt ska förbli vid det gamla. Vi säger att de som är friska inte ska leva på bidrag. Men vi är naturligtvis medvetna om att det inte alltid är så lätt att avgöra vem som är frisk och vem som är sjuk. En och samma människa kan i själva verket vara både frisk och sjuk, . Man kan välja att ta fasta på det sjuka. Men man kan också välja att ta fasta på det friska. Här behövs ett kulturskifte. Det är inte lätt, men det är möjligt och det är nödvändigt. På samma sätt som det kan vara svårt för en läkare att neka en person sjukskrivning kan det vara svårt för en socialsekreterare eller arbetsförmedlare att neka en person fortsatta bidrag, som personen själv argumenterar för. Men på ligger det i allas intresse att bidragskulturen bryts. Socialtjänstlagen är ändrad så att krav på motprestation kan ställas på dem som söker bidrag. Men verkligheten är att en socialsekreterare ofta är ansvarig för försörjningsstöd till flera hundra personer. I praktiken ställs sällan krav på en sådan motprestation. I dagens system är bidrag det normala, arbete undantag. Ett stort problem är de marginaleffekter som är förknippade med socialbidragen och andra behovsprövade bidragssystem. Problemet diskuteras i många länder, inte minst i . Två principer står emot varandra: Den som kan försörja sig själv ska inte ha bidrag. Och det ska löna sig att arbeta också för den som lever på bidrag. På ett principiellt plan kan man säga att problemet närmast är olösligt. Om en person med socialbidrag tar ett låglönejobb och ändå får behålla en del av bidraget är det orättvist gentemot den som levt på ett låglönejobb , utan något bidrag. Får personen inte behålla ens något av bidraget, är det orättvist att arbete ger så lite extra i förhållande till sysslolöshet. Ett konkret exempel som varit aktuellt också gäller ungdomar med feriearbete. I vissa kommuner tillämpas socialbidragsreglerna så, att om föräldrarna till några av ungdomarna har socialbidrag, sänks bidraget till familjen med motsvarande belopp. Principiellt är det rimligt ett behovsprövat bidrag kan inte utgå till den som inte har behov men var och en kan förstå att det inte uppmuntrar dessa ungdomar att arbeta. Och om det är några som behöver uppmuntras till arbete är det just ungdomar i sådana familjer där bidragsberoendet bitit sig fast. Vad är rätt i denna målkonflikt? Det går inte att välja den ena eller andra ytterligheten. Men det borde finnas vissa möjligheter att öka incitamenten till arbete i bidragssystemen utan att det utlöser kompensationskrav eller protester från andra. Det är mycket destruktivt att socialbidragen är konstruerade så att det inte lönar sig att arbeta för dem som har det allra svårast i samhället. Om en socialbidragstagare tar ett deltidsarbete eller hoppar in och vikarierar får hon eller han ofta inte behålla en krona av lönen. Marginaleffekten är genom att varje krona räknas av mot socialbidraget. Bidragssystemet måste därför ändras så att inte en fullständig avtrappning sker . Varje timme som en socialbidragstagare arbetar ska också innebära att den personen tjänar någonting på sin arbetsinsats. Socialbidraget får avtrappas successivt om personens inkomster blir bestående. Vad som ovan anförs om åtgärder för att minska bidragsberoende bör ge regeringen till känna. 6.5 Inför ett sysselsättningsmål överallt En reformerad arbetsmarknadspolitik ska vara som mest ambitiös där den behövs som mest. Det mål om 80 procents sysselsättning som regeringen satt upp räcker inte så länge det finns stora områden där sysselsättningen är mycket lägre. I 15 av de 24 förortsområden som ingick i den s.k. Storstadssatsningen hade bara runt hälften, eller ännu färre av de i arbetsför ålder (personer ), arbete 2001. Exempel på dessa områden för ges i Utvecklingen i storstadssatningens 24 bostadsområden 19972001: , , , , , , , , södra innerstan (), , , , , och . Läget i dessa områden förvärras mycket snabbt. All tidigare erfarenhet säger att det är i dessa områden som förvärvsfrekvensen faller brant när den faller i allmänhet. Det är därför av stor vikt att vi agerar kraftfullt och för att hantera situationen. liberalerna vill därför införa ett sysselsättningsmål som går ut på att av alla i arbetsför ålder i varje kommun eller i varje större bostadsområde ska ha ett arbete. Inom ramen för detta föreslår vi en omedelbar jobbgaranti som ett centralt inslag, vilket delvis kan finansieras av staten. Också ett statistiskt uppföljningssystem bör upprättas, som kan ge dagsfärsk statistik om sysselsättningsutvecklingen så att vi utan dröjsmål kan se effekten av åtgärderna och läget i dessa områden. Att utgå från den enskilde individen och vara lyhörd för de erfarenheter och kunskaper som människor själva besitter måste vara en självklar utgångspunkt för integrationspolitiken. Trots de strukturella svårigheter som drabbar de invandrare som söker etablera sig på den svenska arbetsmarknaden och verksamhet som ofta är felorganiserad för att lösa problemet, finns det goda exempel. Det existerar kommuner som kommit en bit på vägen att betona individens egen förmåga och möjligheter till snabb introduktion på arbetsmarknaden. På vissa håll, inom ramen för sfi-utbildningen, upprättas redan vid kursstart en individuell utbildnings- och praktikplan. Därefter matchas eleven med företag för praktik, som påbörjas direkt. hålls uppföljande, regelbundna kontakter med företagen för utvärdering av elevens språkkunskaper och yrkeskunskaper samt eftervalidering. liberalerna menar att goda exempel bör lyftas fram och fungera som en förebild för hur ett ovanifrånperspektiv bryts och fokus istället läggs på individens förutsättningar och förmågor. Nedan presenterar liberalerna sina förslag till hur man omvandlar myndighetsperspektiv och utanförskap till individfokus och delaktighet. 6.7 Inga socialbidrag till arbetsföra Ett stort problem är att fullt arbetsföra människor i första hand nyanlända invandrare har hänvisats till kommunernas socialkontor och inte får del av arbetsförmedlingens resurser för att hjälpas till ett arbete eller en utbildning. I de invandrartäta bostadsområden som ingick i den s.k. Storstadssatsningen var av befolkningen långvarigt beroende av socialbidrag för sin försörjning . Detta jämfört med mellan i storstadsregionerna i övrigt. liberalerna vill att alla arbetsföra som söker arbete ska omfattas av arbetsmarknadspolitiken och således vara ett statligt ansvar. Ingen som är arbetsför ska heller behöva leva på socialbidrag. Arbetssökande som inte har rätt till arbetslöshetsersättning bör istället få en dagpenning som är något högre än försörjningsstödet, under förutsättning att hon eller han deltar i någon form av åtgärd. Båda dessa frågor bör skyndsamt utredas. 6.8 Inför en jobb- och utvecklingsgaranti Inga människor ska behöva leva på bidrag . Långtidsarbetslösa eller invandrare som har fått uppehållstillstånd men står utanför arbetsmarknaden ska därför omfattas av en jobb- och utvecklingsgaranti. Införandet av en jobb- och utvecklingsgaranti är en viktig del i liberalernas förslag till en förändrad arbetsmarknadspolitik som bl.a. innebär att AMS i dess nuvarande form läggs ner. Det som blir kvar av AMS på central nivå blir en förhållandevis liten organisation för rena myndighetsuppgifter och tillsyn. Delar av servicefunktionen i arbetsmarknadspolitiken, som jobbförmedling och yrkesutbildning, ska till stor del genomföras av andra aktörer. Jobb- och utvecklingsgarantin ska upphandlas av bemannings- och uthyrningsföretag som startar bemanningspooler. Även frivilligorganisationer ska kunna delta i detta förfarande. Jobb- och utvecklingsgarantin består av två delar, som kombineras i varierande grad beroende på individens behov. En del består av samhällsnyttigt arbete, som bemanningspoolerna förmedlar. Den andra delen, som också organiseras av bemanningspoolerna, är en utvecklingsdel, bestående av exempelvis språkinlärning, informationsförmedling och yrkesorienterade kurser. Detta moment är viktigt för att förbättra den arbetslöses möjligheter att gå vidare till ett vanligt arbete, som är det egentliga syftet med jobb- och utvecklingsgarantin. Jobb- och utvecklingsgarantin är med andra ord en form av övergångssysselsättning, som ska slussa den arbetslöse till den öppna arbetsmarknaden. Ersättningen till den enskilde ska ligga något högre än socialbidraget. Den som utan godtagbar anledning vägrar att medverka i bemanningspoolen kan inte räkna med att få bidrag på socialbidragsnivå utan får en lägre ersättning till sitt uppehälle.