mot · GR02U10 · 2003-09-19 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:122 Gemensamt ansvar: politik för global utveckling tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att demokrati bör vara det överordnade målet för svenskt utvecklingssamarbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om demokrati och individperspektivet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om demokrati och rättighetsperspektivet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att biståndet, som , bör vara koncentrerat till ett mindre antal länder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av ökad frihandel och minskad EU-protektionisms betydelse för global utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en sammanhållen utvecklingspolitik genom att utredningar, myndigheter och EU-politikansvariga i förväg bör analysera konsekvenserna för den globala utvecklingen av sina rekommendationer och beslut, och ta dessa i beaktande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärdering, mätbara mål och erfarenheter av bistånd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en återgång till enprocentsmålet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EU:s utvecklings- och biståndspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av bistånd förmedlat genom enskilda organisationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kvinnors rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att driver frågan om sexuell och reproduktiv hälsa inklusive rätten till abort i internationella forum. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta en större del av biståndet gå till sexuell och reproduktiv hälsa och åtgärder för att motverka spridning av hiv/aids. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stöd till rörelser som arbetar för demokrati och mänskliga rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att förbättra HBT-personers situation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om funktionshindrades situation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av större satsningar på skuldavskrivningar och ekonomiska reformer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samspelet mellan bistånds- och flyktingpolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bistånd i diktaturstater genom enskilda organisationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att fasa ut biståndet till och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kontroller som söker säkerställa att bistånd i odemokratiska länder inte i sista hand tillfaller totalitära regimer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökade satsningar på utbildningsinsatser för flickor och unga kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kulturella aspekter och betydelsen av människors kulturarv måste få en ökad betydelse inom utvecklingssamarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av avbindning av bistånd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konflikthantering och säkerhet i områden i akut kris. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om sammanläggning av östbiståndet med övrigt bilateralt bistånd. Liberaler är internationalister. Överallt på jorden och har liberaler stått för synsättet att mänskliga fri- och rättigheter är universella. Våra åsiktsfränder har kämpat för demokrati, fred och folkförsoning, human behandling av människor på flykt, frihandel och öppenhet mot omvärlden, och internationell solidaritet i alla former. liberalerna i står mitt i den traditionen. Vi bejakar globaliseringen och en växande rörlighet över nationsgränser vad gäller människor, varor, tjänster och kapital. Vi eftersträvar en värld med rivna gränshinder där demokrati och respekt för mänskliga rättigheter är universella normer. Trots förbättringar på dessa områden lever över en miljard människor i extrem fattigdom under vämjeliga och nedbrytande levnadsvillkor. Fler än 800 miljoner människor lider av undernäring och en stor del av dessa saknar tillgång till rent vatten. Att eliminera fattigdomen blir för överskådlig tid en nästan allt annat överskuggande uppgift i tredje världen. Runt om i fattiga länder kränks människors grundläggande rättigheter, ofta på ett systematiskt sätt. Mänskligt lidande är lika outhärdligt och lika oacceptabelt var det än förekommer. Det är förhållanden som dessa som driver oss att söka förverkliga vår liberala vision om en mer demokratisk värld. Det är hög tid för en världsordning präglad av demokrati, mänskliga rättigheter, ekonomiskt välstånd, frihandel och utvecklingsmöjligheter för alla. En växande globalisering i meningen ökad öppenhet och frihandel, i kombination med liberalisering av ekonomiska och politiska system möjliggör en sådan utveckling. En sådan världsordning bygger på ett fundament av solidaritet: att vi alla vid sidan av att tänka på och sörja för oss själva också bör tänka på och sörja för vår nästa. En utveckling med fokus på dels demokrati, dels bättre ekonomiska villkor för fattiga människor i fattiga länder är avgörande för att enskilda människor i dessa länder skall kunna få bättre levnadsvillkor. Demokratisering ökar möjligheterna att utradera fattigdomen i alla dess dimensioner. Om en utveckling skall kunna förverkligas är interna politiska reformer avgörande. Bistånd utifrån kan initiera och stödja önskvärda interna reformer, men kan inte ersätta dem. I proposition 2002/03:122 Gemensamt ansvar politik för global utveckling formulerar regeringen en politik för att stödja de millenniemål som FN satt upp. Propositionens innehåll är ambitiöst men oprecist. Propositionen lider starkt av brist på konkretion. Utvärdering och reflexioner saknas I propositionen saknas en utvärdering och kritisk reflexion svensk biståndspolitik, och vilka slutsatser som kan dras av fyra decenniers politik. Erfarenheten är bl.a. att bistånd ofta inte förmått att uppfylla ställda mål vad gäller ett lands eller befolkningsgrupps politiska och ekonomiska utveckling. I-världens biståndspolitik har kantats av många misslyckanden och har byggt på en underskattning av problemen, med positiva resultat som undantag snarare än som regel. av biståndsinsatser i och deras kvalitativa resultat är synnerligen nedslående. De visar t.ex. att brister i den ekonomisk-politiska miljön och samhällsstyrningen i ett land gör att bistånd kan gå de fattiga helt förbi och enbart ytterligare berika härskare, regeringar och ett litet skikt människor. Uppgiften att stödja fattiga människor i fattiga länder genom bistånd är svårare att lyckas med än man trodde . Ingen allraminst de fattiga själva vinner på att denna problematik inte öppet redovisas och diskuteras på ett engagerat sätt. Kunskap finns, men viljan att utnyttja sådan som ruckar på invanda föreställningar är begränsad. Dock, endast genom analys av gjorda erfarenheter kan biståndets kvalitet höjas, alternativa vägar anvisas (t.ex. en ökad betoning av demokrati och frihandel). I starkt medvetande om dessa problem menar liberalerna likväl att ett reformerat, generöst och högkvalitativt bistånd till utvecklingsländerna är nödvändigt och önskvärt, men det bör kompletteras med ökad betoning av demokrati, god samhällsstyrning och interna reformer, samt frihandel. Ja till en sammanhållen politik ställer sig positivt till propositionens betoning av en sammanhållen svensk politik för att uppnå och stärka utvecklingen i . välkomnar att regeringen säger sig vilja värdera större inrikespolitiska beslut utifrån vilken effekt de får på utvecklingen globalt sett. Iakttagelsen att det behövs en sammanhållen politik har dock gjorts förr utan märkbart genomslag på den därefter förda politiken. Detta faktum stämmer både till eftertanke om orsakerna och understryker betydelsen av kontinuerlig kraft och envishet inom , och i svensk EU-politik i arbetet med att förverkliga ett helhetsperspektiv. Tyvärr saknas en självkritisk diskussion om varför tidigare tankar och förslag i denna riktning misslyckats. Det är av samma skäl en allvarlig brist i propositionen att regeringen inte närmare specificerat utformningen av ett nytt ramverk som är tänkt att tvinga fram den föreslagna konsekventa sammanhållningen av politiken (s. 17). Är det en parallell till t.ex. budgetlagens regler som man tänker sig? Eller tänker sig regeringen ett generellt direktiv för alla utredningar att beakta u-landsaspekter, och något liknande beträffande allt propositionsskrivande och svenska positioner i EU-sammanhang? Vackra ord måste åtföljas av trovärdig handling. Departement och myndigheter skall enligt mening inte bara åläggas att rapportera i efterhand, utan u-landsaspekten skall i förväg generellt infogas i utredningsdirektiv, liksom beträffande förslag till viktiga myndighetsbeslut, regeringsbeslut och svenska positioner i EU. I alla sammanhang där det kan tänkas vara relevant bör konsekvensen för den globala utvecklingen tas i beaktande av svenska myndigheter, departement och regering. Mätbara mål och indikatorer bör om möjligt anges och användas när politikens framtida verkningar diskuteras, och utvärderingar görs. Detta bör ge regeringen till känna. En viktig del i propositionen är förslaget att slopa de sex målen för svensk utvecklingspolitik. Särskilt välkommet är att det otidsenliga mål som formulerades 1978 om ekonomiskt och politiskt oberoende förpassas till historien. Samarbete och inte utanförskap och isolering bör prägla länders förhållningssätt till varandra. Världens länder bör sammanflätas av olika samarbetsformer och utbyten. Istället för de sex biståndsmålen vill regeringen att politiken skall bidra till en rättvis och hållbar global utveckling, att den skall präglas av ett rättighetsperspektiv, samt de fattigas perspektiv på utveckling (s 19). Att biståndet uppnår uppsatta mål är självklart viktigt, särskilt för fattiga människor i fattiga länder. Sida har också gjort framsteg inom detta område. Mot denna bakgrund är ett problem med dessa målformuleringar att de innehållsligt är vida och därmed svåra att utvärdera. Uppföljning, ansvarsutkrävande inom myndigheter och UD, samt svenskt parlamentariskt ansvarsutkrävande blir sannolikt djupt problematisk med dessa måldefinitioner. Målen måste därför operationaliseras, brytas ned och göras mer mätbara och utvärderingsbara. Propositionen föreslår att regeringen skall rapportera till om hur den nya utvecklingspolitiken genomförs. Varje departement skall redogöra för hur de politiska besluten bidragit till en rättvis global utveckling. Detta är inte tillräckligt och inte heller särskilt välfunnet som metod, eftersom målen ju avser utvecklingen för människorna i de länder till vilket biståndet går och inte departementens arbete. Demokrati nyckeln till utveckling Varje människa har rätt att leva ett liv i fred och frihet. Mänskliga rättigheter är universella. Det politiska system som bäst tillvaratar och tillförsäkrar människor dessa grundläggande rättigheter är det demokratiska styrelseskicket. Demokrati är därför det enda styrelseskick som är människan värdigt. Demokrati medför positiva effekter som gynnar utvecklingen i landet. Till exempel har makthavare som vill bli omvalda ett intresse av att genomföra samhälleliga förbättringar. En demokratisk utveckling i världen ligger dessutom i hög grad i intresse. Genom demokratins inneboende strukturer och mekanismer främjas respekt för mänskliga rättigheter, miljöförstöring kan motverkas och frihandel och ekonomisk tillväxt stimuleras. Påtvingade internationella och nationella befolkningsomflyttningar kan långsiktigt förhindras. Krigsriskerna mellan länder minskar. På två punkter är den aktuella propositionen ett genombrott för liberala värderingar. För det första, regeringen föreslår att politiken på området skall präglas av hur den påverkar den enskilde människan. Utvecklingspolitiken skall utgå från den fattiges egna behov och förutsättningar, oavsett bakgrund och geografisk hemvist. Det innebär att den enskilde individens rättigheter står i centrum och att dennes behov tydliggörs. Få perspektivförskjutningar i svensk biståndspolitik kan vara viktigare än denna. kommer att verka för att individperspektivet skall slå igenom i den faktiskt förda politiken. Det skulle innebära ett trendbrott inom svensk utvecklings- och biståndspolitik, vilken i alltför hög grad har präglats av ett ovanifrånperspektiv format i mellanstatligt samarbete. Ett andra genombrott för liberala värderingar är rättighetsperspektivet. Vi vill dock formulera det liberala synsättet som att demokrati och respekt för mänskliga rättigheter bör vara riktmärket för utvecklingssamarbetet. De är svårt att tänka sig respekt för mänskliga rättigheter utan demokrati, och omvänt. Det är två sidor av samma mynt även orden naturligtvis inte betyder samma sak. Ett demokratiskt styrelseskick är det enda som gör det möjligt att förverkliga de mänskliga rättigheterna. De är genom ett folkligt deltagande i val, rätt till öppenhet vad gäller att framföra kritik och genom att erbjuda alternativ som demokratiskt styre successivt kan bemästra de mekanismer som håller miljarder människor i ofrihet, fattigdom och mänsklig förnedring. De mänskliga rättigheterna gäller för alla och envar, oavsett ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk uppfattning eller social ställning. De är universella. De slår fast att alla människor är födda fria och är lika i värde och rättigheter. Till de mest angelägna av rättigheter hör rätten till skydd mot övergrepp och diskriminering, samt medborgerliga och politiska rättigheter, särskilt yttrande- och tryckfrihet. I propositionen specificeras inte närmare vilken typ av rättigheter man talar om, eller om det finns vissa rättigheter som borde ges företräde. Därför är det önskvärt att göra ett viktigt klarläggande av vårt synsätt. Ser man till verkligheten är en uppdelning mellan politiska och ekonomiska rättigheter ofta på sin plats. Enligt liberalernas uppfattning är det under alla omständigheter oacceptabelt att försvara frånvaro av t.ex. tryckfrihet, rätt till en opartisk rättegång eller liknande med hänvisning till att det istället skulle finnas en s.k. social rättighet. Därför är det riktigt och väsentligt att de grundläggande rättigheterna som rör skydd mot övergrepp och diskriminering, medborgerliga och politiska rättigheter, särskilt yttrande- och tryckfrihet, skall ha företräde. Ytterligare en liberal framgång är att propositionen innehåller starka markeringar om att demokrati främjar fattigdomsbekämpning. Det är en allmänt erkänd och empiriskt belagd erfarenhet att demokrati är det bästa sättet att bekämpa uppkomsten av akut hungersnöd och därmed även kvardröjande fattigdom. Nobelpristagaren har i sin och forskning visat att akut hungersnöd aldrig inträffat i något land med relativt fria medier. Ekonomisk tillväxt leder inte automatiskt till demokrati, men främjar demokrati och öppenhet. och är exempel på länder som haft ekonomisk tillväxt, men som har, och har haft, stora brister i respekten för grundläggande mänskliga rättigheter. Därför kan enbart ekonomisk tillväxt inte ersätta, eller ursäkta brist på demokrati. Sammanfattningsvis blir det svårare både att bekämpa fattigdomen i tredje världen och att realisera ett liberalt individperspektiv om man inte fokuserar på att skapa en utveckling inriktad på demokrati. slutsats är därför att demokrati bör vara det överordnade målet för svenskt utvecklingssamarbete. Ett övergripande mål om demokrati innebär större satsningar på stöd till uppbyggandet av demokratiska institutioner, såsom politiska aktörer, fria medier, fackföreningar, lokalt självstyre, parlament, rättsväsende och politiska regelsystem. Hit hör också ett allmänt idé- och kunskapsutbyte om demokratin som styrelseform och förhållningssätt. Utbildningsprojekt, humanitärt bistånd och ekonomiskt bistånd är viktiga. Ekonomisk tillväxt och demokratisering är ömsesidigt stödjande processer. Vår syn innebär inte att vi blundar för de svårigheter som bistånd till demokrati innebär i praktiken. De är betydande. Demokratibistånd berör centrala maktstrukturer och institutioner i andra länders samhällsskick och därmed tangerar demokratibistånd i praktiken suveränitetsinterventioner i andra (odemokratiska) länders inre angelägenheter. Men om vi skulle väja inför ett heliggörande av det nationella suveränitetsbegreppet skulle vi svika våra förpliktelser mot de människor som tvingas leva i ofrihet och som biståndet ytterst är till för. Biståndsdialogen är det viktigaste instrumentet för att främja demokrati och mänskliga rättigheter. Det måste förklaras för mottagarna att biståndets omfattning och inriktning påverkas av hur demokratifrågor hanteras. I denna mening bör inslaget av villkor i biståndsgivningen öka. Merparten av det som kallas demokratibistånd är inriktat på de fattigaste och mest outvecklade länderna där förutsättningarna för snabba resultat ofta är som sämst, dessvärre. Mot vår betoning av demokrati anförs ibland att en demokratisering påtvingad utifrån har mindre chans till framgång. Så är det, naturligtvis. bör därför undvika bilaterala biståndsengagemang i länder vars regimer inte strävar efter demokratisering. Om bistånd eventuellt skall bedrivas i diktaturstater må sådant eventuellt bistånd kanaliseras genom enskilda organisationer. Det bör i sådana fall kontrolleras extra att stödet, även genom enskilda organisationer, inte i sista hand tillfaller regimen. Det svenska biståndet har dessvärre i många fall bidragit till att hålla korrumperade och maktfullkomliga regeringar vid makten. Detta bland medborgarna välkända faktum berörs inte i propositionen vilket ger ett något mindre ärligt intryck. kan inte fortsätta att plöja ner pengar i odemokratiska länder utan reformvilja. menar därför att bör fasa ut det bilaterala bistånd som ges till stater som och , såvida inte regeringarna visar trovärdig vilja att genomföra politiska reformer. Detta är regimer som gång efter annan, genom sitt agerande, deklarerat ointresse för demokrati och bristande respekt för grundläggande mänskliga rättigheter. menar vidare att måste ge öppet och konkret stöd till kampen för demokrati och utarbeta en strategi för att stärka demokratirörelser, såsom på och i , så att människor på plats kan arbeta för en demokratisk utveckling. Stöd till den demokratiska oppositionen i repressiva stater i kombination med ett starkt externt tryck gentemot förtryckande regimer, har i många fall visat sig vara positivt för den demokratiska utvecklingen i det enskilda landet och, i vissa fall, hela regioner. menar att det svenska biståndet starkare bör kopplas till ett framväxande transnationellt civilt samhälle för att stödja kampen för demokrati och mänskliga rättigheter. Som exempel kan det ekonomiska och moraliska stöd som gav till ANC i kampen för avskaffandet av apartheid i , lyftas fram. En hel del framsteg har gjorts de senare decennierna för att förbättra kvinnors rättigheter i alla länder, men fortfarande utsätts många kvinnor för diskriminering, kränkningar och konsekventa övergrepp. Kvinnor betraktas i många samhällen som andra klassens medborgare och förvägras därmed viss politisk och ekonomisk makt, och medel. Vanligast förekommande är detta i stater som inte försöker leva upp till demokratiska ideal. I stater där befolkningen är fattig drabbar detta också i högre grad kvinnor och därmed barn. Att den utbredda diskrimineringen av världens kvinnor upphör och att män och kvinnor får samma rättigheter är en grundförutsättning för en bättre och mera solidarisk värld. Mänskliga rättigheter är också kvinnors rättigheter. Det är vidare av betydelse att utgå från varje enskild fattig kvinnas situation. Därför bör utvecklingspolitiken på detta område ta avstamp i kvinnors egna behov och förutsättningar för att skapa utveckling. Det är alltså viktigt att individperspektivet även tillåts genomsyra området jämställdhet. Eftersom kvinnor utgör mer än hälften av världens befolkning och dessutom ofta får ta huvudansvar för barnens försörjning kan ett upplyftande av kvinnors levnadsnivå effektivt minska antalet fattiga. Kvinnors desperata och fattiga situation tvingar dem ofta att prostituera sig eller att luras in i händerna på illegala ligor. Slavhandeln med kvinnor i världen är enorm och måste bekämpas. anser att tydligt bör driva frågan om sexuell och reproduktiv hälsa inklusive rätten till abort i internationella fora. Kvinnor världen över har kämpat intensivt för kvinnors rätt till sin kropp, sin sexualitet och rätten till abort; det som brukar beskrivas som sexuell och reproduktiv hälsa. med sin mångåriga kamp för jämställdhet mellan könen har ett extra ansvar för att i internationella sammanhang betona värderingar och principer som hävdar kvinnors rätt till sina egna kroppar. Frågan om arbetet med kvinnors sexuella och reproduktiva rättigheter har lett till att många biståndsgivare inte får medel till verksamhet som kan uppfattas som stöd till fri abort. Därför ligger ett extra stort ansvar på länder som , att vara generös med denna typ av stöd. har beslutat att dra tillbaka sitt bidrag till UNFPA. Detta är grymt och hjärtlöst mot enskilda människor, och därmed oacceptabelt. Vi menar därför att bör låta en större del av biståndet än vad som är fallet gå till sexuell och reproduktiv hälsa. I tider av krig blir kvinnors utsatta situation extra tydlig. I krig som riktas mot civilbefolkningen sätts ofta våldtäkter och sexuell förnedring i system som ett led i krigföringen. Det har skett till exempel i f.d. , i och , samt i DR som ett maktmedel för att kränka och förnedra dem som utsätts. Måltavlorna är oftast kvinnor och flickor som utsätts för brutala och ofta systematiska sexuella övergrepp av soldater. Den skam och förnedring som dessa gärningar ger upphov till, har en enorm negativ påverkan på kvinnorna och deras familjer, men också samhället i stort. Att förgripa sig på och bryta ner dessa kvinnor är att bryta ner hela samhällen och sociala system, eftersom kvinnor ofta utgör det sociala kittet. Kvinnorna straffas ofta dubbelt upp, efter våldtäkten är det vanligt att de förskjuts av familjen och samhället. Att efter ett krig, i ett återuppbyggnadsskede, stödja dessa kvinnor, är särskilt viktigt. Genom att stödja dessa kvinnor i återupprättandet av sin värdighet och sina liv, via till exempel juridisk, medicinsk, psykologisk, och ekonomisk hjälp, underlättas också samhällets läkningsprocess. Homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter Homosexuellas, bisexuellas och transpersoners grundläggande rättigheter är mänskliga rättigheter. I en lång rad länder utsätts människor för förföljelse, polistrakasserier, fängslanden, tortyr eller i värsta fall dödsstraff på grund av sin sexuella läggning eller sin könsidentitet. Totalförbud mot homosexuella handlingar finns i ett stort antal länder, främst i tredje världen, däribland i många tidigare brittiska kolonier samt i de flesta muslimska länder. I andra länder finns organisationsförbud för homosexuellas organisationer. Det händer också att regimer organiserar kampanjer mot homosexualitet, ofta med delsyftet att misskreditera den politiska oppositionen genom att förknippa den med levnadssätt som betecknas som omoraliska (t.ex. ). ger bistånd till utvecklingsländer där homosexuella, bisexuella och transpersoner har få eller inga rättigheter.