mot · GR02So413 · 2003-10-07 00:00:00 — Det handlar också om behovet av att ändra den traditionella, ineffektiva politiken gentemot de arbetslösa. Konstlade åtgärder och bidrag måste bytas mot riktiga arbeten. Det måste finnas enkla, tydliga och raka regler när det gäller att ordna arbete åt den som är arbetslös. Fokus skall ligga på vad den arbetslöse är bra på och vad hon eller han vill och kan åstadkomma. Ansvaret skall ligga hos kommunen, som oftast har bäst överblick och de bästa kontakterna på den lokala arbetsmarknaden. För större framgång krävs emellertid mer långtgående förändringar av arbetsmarknadspolitiken där kommunerna ges ett större ansvar än . Så kan t.ex. resurser överföras från den statliga arbetsmarknadspolitiken till den kommunala nivån. Den enskilde skulle därmed inte behöva vara hänvisad till socialbidrag . Regeringen bör återkomma med förslag på hur ett sådant system skulle kunna utformas. Om den enskildes situation är sådan att det inte bedöms som möjligt att inträda på den reguljära arbetsmarknaden, borde kommunen i samarbete med och andra myndigheter ansvara för att han eller hon kan erbjudas t.ex. en lönebidragstjänst eller få sin försörjning ordnad genom socialförsäkringssystemet. Regeringen bör återkomma till även i denna del med förslag till hur personer med varaktigt behov av ekonomiskt bistånd skulle kunna få detta genom socialförsäkringssystemet. En grundläggande princip är att den enskilde har ansvar för sin försörjning. Socialbidrag skall fungera som en sista åtgärd, när inga andra alternativ står till buds. Socialbidraget skall således inte lösa långvariga försörjningsproblem, utan vara det yttersta skyddsnätet vid kortvariga och akuta ekonomiska problem 6 Utanförskap och bidragsberoende kan brytas! Vi anser att riksnormen för socialbidrag bör avvecklas. Redan när förslaget om en riksnorm antogs av 1997 var vi kritiska till detta. Enligt Kommunförbundets bedömningar har riksnormen haft mycket liten inverkan på socialbidragskostnaderna men däremot minskat möjligheterna för kommunerna att hitta egna lösningar. Det visar att vår kritik varit befogad. Kommunerna bör själva fastställa nivåerna på socialbidraget med utgångspunkt i allmänna principer i socialtjänstlagen. Med en riksnorm finns det en uppenbar risk att det går slentrian i bedömningen av det ekonomiska biståndet och att detta inte prövas mot andra åtgärder i den omfattning som är lämplig. Det är också viktigt att lokala bedömningar utifrån bland annat löneläge och kostnadsbild finns med då nivåerna fastställs och att denna del av är förankrad i det allmänna rättsmedvetandet på orten. Detta ligger i linje med att beslut bör fattas så nära människorna som möjligt. Det behövs också förändringar i socialbidragsreglerna för att unga människor i en socialbidragsberoende familj skall kunna se nyttan och förnuftet i ett eget arbete. När det gäller innehållet i försörjningsstödet anser vi att posten medlemskap i fackförening skall utgå. Det finns enligt vår uppfattning inget skäl till att medlemsavgifter i fackföreningar skall bekostas av skattemedel. 6.2 Lån kan i akuta lägen ersätta kortsiktiga bidrag Personer med låga inkomster och små egna tillgångar saknar ofta marginaler för akuta händelser och tillfälliga ekonomiska problem. Akuta men tillfälliga omständigheter, som bostadslöshet på grund av skilsmässa, ekonomiska problem i samband med byte av arbets- och bostadsort etc., leder därför ofta till att människor hamnar i tillfälliga ekonomiska kriser, utan möjlighet att lösa dessa, som i sin förlängning kan leda till varaktiga sociala problem. I sådana situationer skulle möjligheten att omvandla tillfälliga bidrag till lån vara en bra åtgärd. Enligt 33 § SoL (socialtjänstlagen) får försörjningsstöd lämnas som lån endast om det gäller: förskott på en förmån eller ersättning (t.ex. statligt bidrag) bidrag till den som är indragen i arbetskonflikt eller bidrag till den som på grund av förhållanden som han eller hon inte kunnat råda över hindrats från att förfoga över sina inkomster och tillgångar. Enligt uppgift från är den enda av dessa grunder som har någon omfattning förskott på sociala förmåner. En undersökning som förbundet gjort i tre kommuner visar att av utbetalningarna av socialbidrag har orsaken förskott på förmån. Vi menar att socialbidrag borde kunna lämnas som lån i betydligt större utsträckning än vad som sker . Lånemöjligheten bör för det första kunna användas då en person tillfälligt hamnat i ekonomisk knipa men som däremellan har normala inkomstmöjligheter. Om personen i fråga sedan passerar ett bestämt lånebelopp och fortfarande behöver stöd skall han eller hon i stället kunna få bidrag. Lånealternativet skulle dessutom innebära en viss tröskel i systemet som motverkar att personer lätt fastnar i bidragsberoende. Regeringen bör återkomma till med förslag om en möjlighet för kommuner att ersätta kortvarigt socialbidrag med lån. är , snart 17. Han har begått flera grova våldsbrott och är nu dömd av domstol till vård enligt lagen om sluten ungdomsvård, LSU. finns på en institution någonstans i . Han började strula som han själv säger, . Det var ett gäng grabbar som drog runt, som började röka, som skolkade och som testade olika droger. har inte gått i skolan sedan vårterminen i sjuan. Hans mamma försökte länge få hjälp med via , men misslyckades. Kanske hon inte skrek tillräckligt högt, funderar hon. Men hennes ork var nästan slut. Oron för , en besvärlig situation hemma, ingen som verkade bry sig om, gjorde att hon hade svårt att göra sin röst hörd. Hon kunde inte tränga igenom, säger hon. fortsatte att skolka. Skolan kallade till samtal som han struntade i. kallade till samtal som han pliktskyldigt gick till, men inte brydde sig så mycket om. Gänget började med småstölder. åkte de dit, men egentligen hände ingenting, berättar . Vi fick prata med någon hos polisen eller socialen, mer var det inte. För gick det dåligt. Han började använda mer droger och begick så grova brott att han skadade andra människor svårt. finns han på en ungdomsvårdsskola, där han är dömd till vård. Och funderar han: Hur kunde det bli så här? Varför var det ingen som stoppade oss tidigare? Varför var det ingen som sa till? 7.2 Barnfrågorna en del av familjepolitiken I regeringens skrivelse Barn här och (1999:2000:137) medges den stora risk för passivitet och ohälsa som finns i och med att man uppbär socialbidrag. tillstår man att det finns anledning att tro att denna situation inte är gynnsam för ett barns uppväxt. Många som uppbär socialbidrag mår dåligt, det visar inte minst det faktum att bland de personer som haft socialbidrag är det fem gånger vanligare att man har svåra besvär av ängslan, oro och ångest jämfört med dem som aldrig haft socialbidrag. Att då göra som regeringen föreslår, nämligen att fortsätta på den inslagna vägen och låsa in barnfamiljerna i ett bidragsberoende i stället för att stärka familjens egna möjligheter och därmed minska barnens utsatthet- är anmärkningsvärt. En förälder som har gjort av med lönen innan månaden är slut, en annan som försökt ha extrajobb för att ekonomin skall räcka till och sedan upptäckt att bostadsbidraget därmed föll bort, en tredje som är utbildad men inte lyckats få arbete är alla i en bidragssituation, och alla har barn barn som forskningen visar löper större risk än andra att fara illa. Föräldrar som själva inte mår bra har mycket små möjligheter att stödja och stötta sina barn till att bli de trygga och självständiga individer de borde kunna vara: barn som törs, vill och vågar ta itu med sina egna livsprojekt. 7.3 26 § barnavårdslagen i förebyggande syfte I socialtjänstlagen 5 kap. 1 § stipuleras att socialnämnden skall verka för trygga och goda uppväxtförhållanden för barn och unga och att socialnämnden särskilt skall uppmärksamma dem som visat tecken till en ogynnsam utveckling. Respekten för och möjligheten att ta tillvara familjens egna resurser gäller också i de fall då barnet råkat illa ut eller befinner sig i riskzonen. Genom den tidigare § 26 i barnavårdslagen (kap. 4) kunde sociala myndigheter i samverkan med familjen och på ett tidigt stadium inrikta sitt arbete på att hjälpa och stötta, ofta i förebyggande syfte. Åtgärder vidtogs sedan stegvis i samråd med familjen, och först som en sista utväg kunde övervakning och ett omhändertagande bli aktuellt. Genom denna bestämmelse bevarades och respekterades familjen som en enhet som själv, med viss stöttning, skulle kunna förbättra sin situation. kommer dessvärre socialnämndens åtgärder ofta överraskande och inte sällan . Vi anser därför att denna paragraf skall införas i socialtjänstlagen. 7.4 Vård och stöd till unga I förebyggande syfte ger lagen en möjlighet att erbjuda ungdomar som bedöms vara i riskzonen för en ogynnsam utveckling en kontaktperson, en vuxen som den unge kan ha förtroende för och som kan vara ett komplement till den övriga vuxenvärlden. Ofta räcker det inte till. Kontaktperson erbjuds ibland alltför sent i den unges karriär och är dessutom helt frivilligt. Den motsträvige tonåring som verkligen skulle behöva en stadig och stabil vuxenkontakt kan således tacka nej till erbjudandet, eller hantera sin kontakt efter eget skön. Intervjuer med unga lagöverträdare på institutioner speglar inte sällan en frågande ung människa som känner sig överkörd av själva systemet i samhället. Varför var det ingen som reagerade tidigare? Då kanske det inte behövt gå så här! Även i Samhället () säger att ett tidigt ingripande och markerande från samhällets sida sannolikt hade gjort att man kunnat bryta ett destruktivt beteende . Systemet med kontaktperson på frivillig basis bör därför kompletteras med möjlighet till övervakning. Den unge skall där ha skyldighet att sammanträffa med sin övervakare med regelbundenhet och kan ha övervakningen kompletterad med föreskrifter eller förhållningsregler om levnadssätt, t.ex. deltagande i skolundervisning m.m. sista möjlighet att gripa in för unga människor är LVU, lagen om vård av unga. Dock finns det ingen möjlighet att ha en LVU-dom vilande, d.v.s avvaktande. Att ha den möjligheten skulle vara ytterligare ett sätt att kunna hjälpa den unge att själv rätta till sitt beteende och sin situation. Socialtjänstlagen bör kompletteras med förslag om övervakning och vilande LVU-vård. 7.4.3 Vård efter vården Vård enligt LVU på ett SIS-hem () kan vara mellan ett och . Kostnaden för vården är ca . Trots en positiv vändning, ett bra beteende och uppförande på institutionen finns det unga pojkar och flickor som efter avslutad vård återvänder till sina gamla kamrater och sitt gamla beteende. Eftervård saknas i många fall. Det blir ett glapp mellan SIS-hemmet och den kommunala vid utskrivning. Det borde vara en självklarhet att vård på institution kompletteras med eftervård, s.k. Vård Utom Skola (VUSK), för att den unge skall ha en fortsatt kontakt under en känslig övergångstid. 7.4.4 Om överlämnande av vård inom som påföljd för brott Enligt vår uppfattning borde regeringen vid den senaste översynen av påföljdssystemet för unga lagöverträdare, (prop.1997/98:96 Vissa reformer av påföljdssystemet), tagit steget fullt ut och helt överlåtit reaktionerna på brott åt rättsväsendet. har problemen med ungdomsbrottslighet accentuerats än mer, och bristerna i insatser blivit allt mer påtagliga. Det är därför alltjämt vår bestämda uppfattning att inte skall ha ansvaret för verkställighet av brottspåföljder för ungdomar. Till det skall läggas principiella invändningar rörande sammanblandningen av strafftänkande och vård samt om straffsystemets förutsägbarhet och tydlighet. Det finns givetvis fortfarande en stor uppgift för att fylla vad gäller insatser för de barn som gör sig skyldiga till brott. Men om den s.k. straffmyndighetsåldern skall ha någon rimlig innebörd måste reaktionen kvalitativt vara en annan när den unge begår brott efter att ha fyllt . Respekten för domstolar och rättsväsende i stort utgör ytterligare ett skäl för en sådan reform. Mot bakgrund av vad som anförts ovan anser vi alltjämt att påföljden överlämnande till vård enligt bör avskaffas och påföljdsåtgärderna överföras till kriminalvården. 8 Den som stöder och dömer 8.1 Informationsplikt i socialtjänstlagen Fler och fler unga kvinnor med invandrarbakgrund söker hjälp hos olika myndigheter för att de utsatts för hot, våld eller trakasserier från någon i familjen eller närstående p.g.a. att de valt att leva ett liv de anhöriga inte kan acceptera. För en ung person, under , säger socialtjänstlagen uttryckligen att myndigheten då den gör en utredning skall informera den det berör. En informerad vårdnadshavare kan i ett sådant fall vara rent förödande. Socialtjänstlagen bör därför förändras i så måtto att man anger att det i vissa särskilda fall skall kunna underlåtas att meddela vårdnadshavaren. 8.2 Legitimation av socionomer När barn far illa måste det offentliga kunna bistå med hjälp. Det gäller både när föräldrarna brister i sitt ansvar och när barnen/ungdomarna själva brister. I flera fall har media visat att det finns brister i handläggning av dessa ärenden. Därtill har tillsynsmyndigheter, såsom till exempel , konstaterat att det finns brister i arbetsformer. I propositionen Stärkt skydd för barn i utsatta situationer konstateras också att det dessvärre inte alltid är en korrekt och genomgripande handläggning i flera av de fall som handläggs av . Eftersom ett omhändertagande, beslutat av det offentliga, ställer stora krav på rättstryggheten bör ansvarsutkrävandet förbättras. , det fackliga med examen från olika beteendevetenskapliga och samhällsvetenskapliga utbildningar som företräder en majoritet av landets socionomer, har drivit ett krav om legitimation för socionomer. 1998 fattades ett beslut om att inrätta en . är drygt 2 500 socionomer auktoriserade. För auktorisation krävs yrkeserfarenhet, intyg från två personer om lämplighet för yrket och, slutligen, extern handläggning omfattande minst . Legitimation är en viktig kvalitetssäkring för de medborgare som kommer i kontakt med socionomer, vare sig de är verksamma som socialsekreterare i kommunerna eller som kuratorer i hälso- och sjukvården. Både myndighetsutövning och psykosocialt behandlingsarbete kräver stor kunskap och kompetens. En legitimation är ett sätt att stärka kvalitén och garantera medborgarna att de möter en utbildad socionom. finns det brist på socionomer i hela landet. Detta har inneburit att även personer utan adekvat utbildning erhåller anställning som socialsekreterare, med de konsekvenser för enskilda medborgare det kan föra med sig. En annan konsekvens är att helt nyutexaminerade socionomer tvingas utföra de svåraste arbetsuppgifterna som t.ex. utredningar om omhändertaganden av barn utan stöd av erfarna kollegor. Att vara den person som både skall stödja och stötta en familj i svårigheter och kanske lägga ett förslag om att omhänderta familjens barn är något av det mest känsliga och svåra man kan göra. Man är både den stöttande och den dömande i familjens ögon. Det är nödvändigt att utveckla och förbättra själva socionomutbildningen. Många nyutexaminerade socionomer finner att de ställs inför arbetsuppgifter som de inte är redo för eller har fått tillräcklig utbildning för. Parallellt med detta bör en legitimation för erfarna socionomer, i stil med den som SSR har, genomföras. Då får vi en större rättstrygghet, ökade möjligheter för ansvarsutkrävande och barn och deras föräldrar kan känna en större trygghet och säkerhet i umgänget med Myndighetssverige och av vem dessa insatser skall göras. 8.3 Återinförande av besvärsrätt Rättssäkerhetsskäl talar för att alla former av biståndsbeslut skall kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Den förändring av rätten till prövning av biståndsbeslut genom förvaltningsbesvär som genomfördes innebar en begränsning till att enbart omfatta beslut om försörjningsstöd samt hjälp i hemmet och särskilt boende för service och omvårdnad för äldre eller bostad med särskild service för funktionshindrade. Därmed ges inte personer med behov av olika vårdinsatser eller barn och unga som behöver vård samma rättstrygghet som t.ex. äldre och personer med funktionshinder. Vi tycker inte att detta är rimligt. finns risk att den nu föreslagna ändringen är kostnadsdrivande och utvecklingen måste därför följas noga. Bestämmelserna skall inte ge utrymme för så vida tolkningar av domstolarna som tidigare skedde. i menar vi därför att en återinförd besvärsrätt för alla former av biståndsbeslut måste följas av preciserade anvisningar så att domstolsprövningar av besvär kan utfalla så att de uppfattas som rimliga av såväl medborgare som landets socialnämnder. Lokala förhållanden skall vara utgångspunkten för prövningen. har ett nytt problem dykt upp, som också har bäring på rätten att överklaga biståndsbeslut genom förvaltningsbesvär, nämligen att kommuner beviljat bistånd men sedan inte verkställt besluten. Vi anser att regeringen bör återkomma med förslag för att komma tillrätta med detta problem. 8.4 Ett samlat tillsynsansvar Vi anser att det bör skapas en fristående tillsynsmyndighet som handhar tillsynen såväl inom sjukvården som inom . Länsstyrelsernas och tillsynsverksamheter skall bilda en ny myndighet som bedriver tillsyn inom vårdens och hela område. En sådan myndighet skulle både kunna avhjälpa problemet med dubbla roller samt gränsdragningen mellan och länsstyrelserna. En central fristående tillsynsmyndighet med tydligt ansvar är nödvändig för att öka förtroende för tillsynen hos medborgare och berörd personal. Den kan bättre än rådande system hantera information kring kriterier som skall uppfyllas och underlag som används för tillsynen. Med ett samlat tillsynsansvar ges också bättre förutsättningar för ett koncentrerat metod- och kompetenshöjande arbete som främjar tillsynsverksamhetens utveckling. Vi vill betona att verksamhet i både privat och offentlig regi skall vara föremål för tillsyn på lika villkor. 8.5 Behandling av personuppgifter inom Behandlingen av personuppgifter rör en mycket integritetskänslig verksamhet. Det är därför av stor vikt att behandlingen av personuppgifter inom regleras i en särskild författning. Lagrådet har emellertid påpekat bl.a. att lagen har fått alltför mycket karaktär av ramlag, att det finns mycket få bestämmelser av egentlig materiell karaktär och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i många avseenden bemyndigas att meddela föreskrifter. Vi har vid upprepade tillfällen framfört synpunkten att bestämmelser som rör integritetskänsliga uppgifter skall regleras i lag och inte genom föreskrifter meddelade av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Vi instämmer därför i Lagrådets påpekande. Den förändring av personuppgiftslagen som beslutats i proposition 2002/03:36 är fortfarande alltför löslig. Fler bestämmelser om behandling av personuppgifter bör således beslutas av genom lag i stället för genom föreskrifter som regeringen eller någon myndighet meddelar. Möjligheten för regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter gällande ändamålen med behandling av personuppgifter, begränsningar i sökbegrepp, samkörning och direktåtkomst av personuppgifter som behandlas automatiserat bör tas bort.