mot · GR02Kr255 · 2003-10-07 00:00:00 — Forum för levande historia 1 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att opinionsbildning och historisk forskning inte bör ske i myndighetsform. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att myndigheten för levande historia bör avvecklas till och verksamheten föras vidare i andra former. Historia är berättelsen om vad som hänt, varför det hänt och av vilka orsaker. Historieskrivning är en i högsta grad politisk verksamhet och tjänar vissa eller andra syften beroende på hur den utförs. Historien igenom har segrarna varit just de som skrivit historien, inte sällan för att berättiga sina egna handlingar eller bekräfta en verklighetsbild man velat förmedla. I många stater har det inneburit att man har haft en statens officiella historia, som inte sällan varit tillrättalagd och förfalskad för att tjäna maktens intressen. I många såväl demokratiska som icke-demokratiska stater har händelser och skeenden lyfts fram eller osynliggjorts för att det passat de egna intressena. I och de forna har det förekommit ren historieförfalskning med retuscherade bilder och verklighetsbeskrivningar som förfalskats genom anpassning till av regimen omhuldade ideal, men också i väst har den egna statens övergrepp och brott sopats under mattan. uppfattning är därför att det är av principiellt stor betydelse att staten inte ägnar sig åt officiell historieskrivning, utan att detta görs av forskarsamhället som har tillräckliga medel till sitt förfogande för att självständigt formulera och genomlysa problemställningar och analysera den tid som varit. Den ideologiska och politiska striden om hur historiska skeenden bör beskrivas står mellan partier, organisationer, folkrörelser och debattörer från olika riktningar och med olika intressen, och staten bör avstå från att ge sig in på den arenan. Staten skall inte vara vare sig historieskrivare eller opinionsbildande när det gäller historieskrivning som står under debatt. I Magasin nr 10/2003 berättar , doktorand vid , , historiker vid , och , historiker vid , bakgrunden till myndigheten för levande historia och hur man bedriver sin verksamhet. öppnade myndigheten för levande historia på i i . Dess syfte är att verka för att insikten om alla människors lika värde stärks och för att arbetet med demokrati, tolerans och mänskliga rättigheter främjas. Detta ska främst ske genom lärar- och journalistutbildning, seminarier och kulturevenemang. Tonvikten ligger på förmedling av kunskap om folkmord, i synnerhet det folkmord som brukar benämnas Förintelsen, men också andra brott mot mänskligheten skall behandlas. Den tilltänkta målgruppen är främst barn och ungdom som via skolan skall bli informerade om grymheter i det förflutna. Forums upprinnelse är att det genomfördes en undersökning som gjordes 1997 av svenska elevers historiekunskaper, en undersökning som senare fått kritik för allvarliga brister. Upphovsmän var , , och , Brå. Resultatet visade att av eleverna var helt säkra på att förintelsen hade ägt rum, trodde det inte. bestämde sig för att något drastiskt måste göras. Idén kläcktes om en informationskampanj, och boken om detta må ni berätta spreds i miljonupplaga. Projektet blev ett sätt att signalera samhörighet med de västliga stormakterna och deras världsbild. Inte minst ville regeringen markera en vilja att rannsaka agerande under ; den svenska anpassligheten gentemot Nazityskland debatterades flitigt i amerikanska media . Den internationella responsen på den initiativ, framför allt från , och , blev också positiv. reses också krav från borgerliga partier och debattörer på en liknande upplysningskampanj runt kommunismens brott mot mänskligheten, mot bakgrund inte minst av framgångar i valet då partiet får av förstagångsväljarna och i skolvalen. Efter en tids tvekan beslutar sig dock den socialdemokratiska regeringen att inte genomföra en sådan kampanj. Däremot tillsattes en kommitté för att utreda hur man skulle gå vidare med förintelsekampanjen. Det bestämdes att en myndighet skulle inrättas direkt under statsmaktens kontroll, trots att det hos många högskolor och andra organisationer fanns en stor tveksamhet till upplägget, med rädsla just för en politiserad historieskrivning. Ser man till den verksamhet som bedrivits av myndigheten tycks dock remissinstanserna dessvärre ha fog för sina farhågor. Det gäller såväl verksamhetens inriktning som myndighetsformen som sådan. Den provästliga tendensen i verksamheten är uppenbar. Ondskan placeras konsekvent utanför Västerlandets liberalkapitalistiska civilisation. Remissinstansernas och SOU:s förslag om att behandla den västerländska kolonialismens brott, den transatlantiska slavhandeln och liknande har helt enkelt uteblivit i Forums verksamhet. Likaså fattas varje antydan om de jättelika massakrer som under har utförts av de västliga stormakterna och/eller deras ombud, t.ex. i , , södra och . Utmärkande är med andra ord en påfallande skev och vinklad historieskrivning. Det handlar inte bara om det ensidiga urvalet av fakta, utan också det förenklade sammanhang i vilket de fogas in. Man prövar inte den tolkning som ser ett idéhistoriskt samband mellan nazismens rasistiska idéer och den västerländska imperialismens världsbild. Även det socioekonomiska sammanhanget är höljt i dunkel. I om detta må ni berätta sägs ingenting om den fascistiska politikens klasskaraktär; att den värnade om det privata kapitalet och krossade arbetarrörelsen och att den var en konsekvens av det kapitalistiska systemets kris. Därmed blir förståelsen av nazismen och i förlängningen Förintelsen monolitisk och enkelspårig. Ämnen som är besvärande för västvärlden har alltså undvikits i Forums verksamhet. I stället har antikommunismen fått ett ansenligt utrymme, trots att detta varken efterfrågades av flertalet remissinstanser eller låg i uppdraget från regeringen. Till detta fogas varningar för praktiserad kommunism. Denna inriktning förs fram enbart med hjälp av godtyckliga jämförelser och tveksamt förankrad fakta och statistik. Att sprida kunskap om våldet och förtrycket i och andra s k socialistiska stater är angeläget. Det bör emellertid göras genom att grymheterna sätts in i ett historiskt sammanhang, inte genom att utgå från en moraliserande uppfattning av ondskan. Det är givetvis för tidigt att uttala sig alltför kategoriskt om Forum för levande historias kommande verksamhet, och många av de inblandade är engagerade antirasister och duktiga forskare. Säkert finns det angelägen verksamhet på olika nivåer i organisationen, och de individuella variationerna bland föreläsarna är förmodligen stora, vilket gör att det finns saker att i annan form bygga vidare på. är den praktik som myndigheten uppvisat systematisk och slående i sin ensidighet. Till det skall fogas den principiella uppfattningen att det inte är statens uppgift att bedriva historieforskning eller företräda en viss tolkning av en historia som står under debatt. menar alltså att detta mycket viktiga uppdrag, att sprida och fördjupa kunskap om vår nutidshistoria, inte bör ske i myndighetsform. Sådan verksamhet bör överlåtas åt forskarsamhället, som besitter rätt resurser för detta ändamål. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. uppfattning är därför att myndigheten för levande historia bör avvecklas , och att arbetet för en breddad och djupare historisk kunskap skall föras vidare i andra former. Det kan bl.a. handla om stöd till utställningsverksamhet om nazismens brott, men också om att skapa bättre ekonomiska förutsättningar för en fri och oberoende forskning, om stöd till föreningsliv och organisationer och om en förstärkning av historieämnets roll i skolan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.