mot · GR02So591 · 2003-10-07 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 2 3 Det goda livet hela livet 3 4 De äldre blir fler 4 5 Äldres delaktighet och inflytande i samhället 4 6 Bättre pensioner 5 7 Fler äldre i arbetslivet med rörlig pensionsålder 5 8 Avgifter för äldreomsorg 7 9 Sjukvården för äldre 7 9.2 Tandvården för äldre 10 9.3 Samverkan mellan vårdhuvudmännen 11 9.4 Utredningen om medicinska specialiteter 12 10 Omsorg och service 13 10.1 Äldreomsorgen måste arbeta mer förebyggande 14 10.2 Alternativa driftsformer 14 10.3 Stimulera utveckling av nya former för äldreboende 15 10.4 Anhörigas och närståendes vårdinsatser 15 10.5 Äldreomsorgens personal 16 12 Inför en trygghetsgaranti 17 12.2 Boende- och hjälpmedelsgaranti 19 13 Den mångkulturella äldrepolitiken 19 14 Tillgänglighet till samhällets service 20 15 Prioritering av det goda livet för de äldre 20 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en medveten strategi för att möta det demografiskt förändrade samhällets nya behov. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att genom aktiva åtgärder och attitydpåverkan stärka de äldres delaktighet och inflytande i samhället. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en äldreombudsman. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att diskriminering på grund av ålder skall vara förbjuden. begär att regeringen återkommer med förslag till riktlinjer för tillämpning av maxtaxan i äldreomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillgången till akut- och klinikvård för personer . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om beaktande av den psykosociala aspekten i äldrevården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av specialiserad demensvård och kvalificerade demensutredningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att handläggningstiderna som uppstått i samband med införandet av högkostnadsskyddet för protetik måste åtgärdas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av utökad samverkan mellan kommuner och landsting kring vårdkedjorna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det kommande beslutet om medicinska specialiteter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att geriatriken även fortsättningsvis bör vara en egen specialitet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör presentera en för ändamålet anpassad utbildning för biståndsbedömare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en trygghetsgaranti. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillsynsmyndighet i äldreomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av nya former för service till äldre. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att beakta de äldre invandrarnas speciella förhållande i äldreomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stimulera nya former för äldreboenden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka den enskildes möjligheter att välja utförare av vård, omsorg och service. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att beakta de äldres speciella behov av närhet till samhällets service. 3 Det goda livet hela livet Att bygga ett samhälle där alla kan åldras i trygghet och värdighet är ett av välfärdspolitikens mest angelägna mål. Det goda livet hela livet måste eftersträvas för alla medborgare och här inryms såväl materiella, sociala som kulturella aspekter. Ett välfärdssamhälle kan i hög grad bedömas utifrån kriterier som respekt, tillvaratagande av och omsorg om den äldre generationen. Kring den nationella handlingsplan för äldrepolitiken som antog 1998 råder bred politisk samsyn vad gäller honnörsord som trygghet, oberoende och inflytande. De höga och samstämmiga målen till trots finns det stora brister i det svenska samhället när det gäller att förverkliga det goda livet för alla medborgare. Dessa brister framstår så mycket mera oroande med tanke på att andelen äldre kommer att öka markant . Att kunna åldras med bibehållen värdighet måste garanteras varje människa, men alltför många äldre har en bristande tilltro till samhällets förmåga att garantera trygghet och oberoende och känner oro inför av livet. Regeringen tillsatte 1998 en parlamentarisk beredning med uppgift att skapa förutsättningar för en långsiktig utveckling av äldrepolitiken. Beredningen, som antagit namnet SENIOR 2005, avlämnade ett delbetänkande som utgångspunkt för en bred diskussion om de äldres villkor i vårt samhälle. Beredningens huvudtankar handlar om att ge de äldre fler möjligheter att kombinera arbete, fritid och samhällsengagemang oavsett ålder. Resultatet av beredningens arbete ska redovisas till regeringen . Den socialdemokratiska regeringen kommer då att få ta ställning till en stor mängd förslag. vill understryka att beredningens arbete måste omsättas i konkreta politiska åtgärder. menar att en sammanhållen politik med inriktning mot de äldre i samhället inte endast får handla om vård och omsorg. Det friska åldrandet, de äldre som en resurs att ta till vara och ett väl fungerande samspel mellan generationerna är viktiga beståndsdelar i äldrepolitiken. Också i dessa avseenden har det svenska samhället tydliga brister. En starkt förhärskande ungdomskultur tenderar att skapa klyftor mellan generationerna. Alltför många äldre upplever också att deras livserfarenhet och specifika kunskaper inte tas tillvara och därmed inte heller kommer en yngre generation och hela samhället tillgodo. Kristdemokratisk politik framhäver alla människors lika och unika värde. I ett samhälle med dessa grundvärderingar överbryggs generationsklyftorna och varje människas unika livserfarenhet blir en tillgång i samhällsbyggandet. 4 De äldre blir fler Det svenska samhället befinner sig i en likartad situation som de flesta industriländer där samhällsstrukturen förändras så att allt fler av invånarna är . Enligt SCB kommer befolkningstillväxten uteslutande att gälla personer . Det innebär att både antalet och andelen äldre kommer att förändras markant. kommer antalet personer att öka med 734 000 personer, vilket är en ökning . Av denna ökning utgör personer eller 301 000 personer. En medveten strategi för att möta det demografiskt förändrade samhällets nya behov, men också ta tillvara dess möjligheter, behöver utformas i politiska processer . Den växande andelen äldre i vår befolkning får inte definieras som ett samhällsproblem utan betraktas som ett gemensamt samhällsansvar, men också i hög grad som en resurs att tillvarata. 5 Äldres delaktighet och inflytande i samhället De äldres inflytande och delaktighet i politiska beslutsprocesser är begränsat. Ofta handlar det mer om informationsöverföring till pensionärsråd och liknande kring redan fattade beslut. De lokala pensionärsråden har svårigheter att få till stånd ett reellt inflytande då de sällan har någon verklig beslutskompetens i den kommunala organisationen. Utvecklingsinsatser saknas ofta när det gäller den representativa och direkta demokratin såväl som för de kollektiva och individuella formerna för påverkan. Följden har blivit att de traditionella formerna för engagemang via patient -, pensionärs- eller frivilligorganisationerna alltmer blivit en möjlighet till brukarinflytande och direkt hjälp till andra äldre. Äldre människors livserfarenhet och förvärvade kompetens är en ovärderlig tillgång för vårt samhälle. inställning är att äldres delaktighet i samhället har stor betydelse. Detta gäller såväl ur ett rättvise- som ur ett effektivitetsperspektiv. Alla ska ha möjlighet att påverka utvecklingen i samhället oberoende av ålder. Äldre behöver vara representerade i alla beslutande församlingar och olika verksamheter ska utformas så att de svarar mot äldres behov. är de underrepresenterade på många beslutsnivåer. I kraft av sin livserfarenhet och yrkeskompetens bör de äldre oftare utnyttjas som mentorer i organisationer, partier och företag. Att stimulera och möjliggöra äldres politiska engagemang i , i fullmäktigeförsamlingar, nämnder och styrelser är i huvudsak de politiska partiernas uppgift. har länge ansett att en äldreminister bör tillsättas med uppgift att ta ett samlat grepp kring äldrepolitikens många frågor. En sådan ministerpost är inte endast en i och för sig viktig symbolfråga utan leder också till att äldres samlade situation får en större tydlighet i debatten och beslutsfattandet. anser också att en äldreombudsman bör tillsättas. En äldreombudsman skulle, i likhet med exempelvis barnombudsmannen, kunna verka för förbättringar och ta initiativ till egna utredningar och lämna förslag till åtgärder. För äldre är ekonomisk trygghet och vid behov god vård och omsorg avgörande för livskvaliteten. Ingen skall på sin ålders höst behöva oroa sig för sin försörjning. Många förväntar sig att statens åtagande inför kommande pensionering skall vara tillräckligt. Andra har tecknat privata pensions- och sjukförsäkringar i övertygelsen att statens ekonomiska åtaganden inte räcker för den standard de vill ha. Regeringens okänsliga budgetsanering har drabbat många pensionärer hårt genom nedskärningarna och bristerna inom äldrevården samt de växande vårdköerna. Dessutom har pensionerna släpat efter i värdeutveckling. Den socialdemokratiska regeringens budget är svag inte minst med tanke på de sämst ställda pensionärerna. står bakom den pensionsreform som har trätt ikraft . Den leder till att pensionssystemet blir stabilt och att pensionerna på så sätt säkras. Det finns dock flera förändringar som bör genomföras för att trygga den ekonomiska situationen för de äldre. inriktning för skall därför vara att förbättra värdet av pensionerna genom sänkt skatt samt särskilt att förbättra den ekonomiska situationen för de sämst ställda pensionärerna. utvecklar sin politik för ekonomisk trygghet vid ålderdom i en motion om utgiftsområde 11. 7 Fler äldre i arbetslivet med rörlig pensionsålder Utvecklingen går mot att en allt kortare del av vår livstid ägnas åt förvärvsarbete. Nuvarande trend med ett senarelagt inträde till arbetsmarknaden kombinerat med tidigare utträde från arbetslivet kommer att skapa en situation där allt färre ska försörja allt fler. I närmar sig en situation med arbetskraftsbrist som hotar tillväxten och leder till stora påfrestningar på välfärdssystemen. Fram förväntas av de anställda i vissa yrkesgrupper gå i pension. Ett resultat av dessa förhållanden är att verksamheter dräneras på de erfarenheter och den gedigna yrkeskompetens den äldre arbetskraften kunnat tillföra. Tidpunkten för uttag av ålderspension i ligger strax under och är en av orsakerna till den arbetskraftsbrist vi redan nu upplever och som ser ut att tillta . Dessa förhållanden måste innebära att arbetsmiljöfrågorna ägnas stor uppmärksamhet med syftet att skapa sådana förhållanden i arbetslivet att fler kan vara fullt yrkesverksamma fram till den verkliga pensionsåldern. Goda arbetsförhållanden och möjlighet till kompetens- och löneutveckling under hela yrkeslivet är en viktig förutsättning för att fler äldre ska orka, vilja och kunna arbeta. Attityderna till den äldre arbetskraften måste också förändras. Yngre och äldre medarbetare har olika kompetenser och erfarenheter som snarare kan komplettera än ersätta varandra. En viktig politisk uppgift är att skapa goda förutsättningar för fler att kunna arbeta fram till alternativt som tidigare beslutat eller längre om så önskas. Särskilt inom vårdsektorn är utvecklingen mot allt större arbetskraftsbrist oroande. har beslutat att tandläkares och tandhygienisters rätt till offentlig ersättning ska höjas från till . Det ska även vara möjligt, efter individuell prövning, att medges undantag och arbeta efter . anser att någon på förhand fastställd åldersgräns inte behövs (förutsättningen är att kraven på kvalitet och säkerhet i vården är uppfyllda). Därtill ställer sig frågande till varför inte den socialdemokratiska regeringen också ger läkare och sjukgymnaster möjlighet att arbeta vidare efter . Att kunna trappa ner sitt arbetsliv, istället för att gå från heltidsarbete till ingenting alls, motsvarar mångas önskemål. Regelverket bör möjliggöra för dem som överväger att lämna arbetsmarknaden före uppnådd pensionsålder, att stanna kvar fler år på villkor man själv kan välja. Den enskildes önskemål om arbetstidens omfattning är givetvis beroende av faktorer såsom hälsa, arbetskrav, familjens behov, privatekonomi och omgivningens attityder m.m. Att öka arbetskraftsutbudet genom att fler väljer att vara kvar i arbetslivet högre upp ska prioriteras politiskt. Äldre diskrimineras i samhället. Det är en uppenbar brist att svensk lagstiftning ännu inte innefattar ålder som diskrimineringsgrund. Trots uttalade ambitioner från den socialdemokratiska regeringens sida att åtgärda denna brist har andra diskrimineringsgrunder getts förtur i den pågående diskrimineringsutredningen (dir. 2002:11). I flertalet europeiska länder är ålder en diskrimineringsgrund och det är hög tid att ett lagförslag presenteras för där diskriminering på grund av ålder förbjuds. De äldre är ingen homogen grupp utan måste ses som enskilda individer. De diskrimineringslagar som finns på arbetsmarknadsområdet bör utökas till att också omfatta förbud mot diskriminering av äldre. En aktiv opinionsbildning, där goda exempel lyfts fram, kan verksamt bidra till att förändra attityder på detta område. utvecklar sin politik beträffande äldre på arbetsmarknaden i en särskild motion. 8 Avgifter för äldreomsorg Den så kallad maxtaxan för äldre och funktionshindrade i särskilda boenden, som infördes , var en nödvändig reform. Med tidigare nivåer på avgifter för hemtjänst och boende samt på förbehållsbelopp hade många pensionärer och funktionshindrade anledning att känna oro över sin ekonomiska situation. Men lagförslaget var behäftat med en rad oklarheter när det gäller tillämpningen i kommunerna. Tyvärr beslutade att införa maxtaxan, utan att komplettera propositionen med uppenbart nödvändiga ändringar. Tillämpningen av maxtaxan har därefter visat sig skilja sig åt mellan olika kommuner vilket drabbat enskilda personer. Regeringen har försökt att skapa klarhet vad gäller tillämpningen, men problemet är att lagen i grunden är otydlig. Regeringen måste återkomma med tydliga konsekvensbeskrivningar för pensionärer i olika inkomstlägen, och därefter förtydliganden av lagparagraferna. Regeringen säger sig följa utvecklingen och har gett i uppdrag att följa upp och utvärdera de nya bestämmelserna om avgifter. Uppdraget sträcker sig fram till . anser att reformens tydliga brister måste åtgärdas det går inte att vänta till 2007. 9 Sjukvården för äldre - Vård och omsorg om äldre (2003) tar upp tillståndet och utvecklingen i vården och omsorgen om äldre. drar bland annat följande slutsatser: Allt färre av de allra äldsta får hjälp. Situationen i vården och omsorgen är ansträngd. Det finns ett ökat gap mellan utbud och efterfrågan på vård och omsorg. Bristerna är särskilt allvarliga inom äldreboendet. Det medicinska omhändertagandet och det sociala innehållet måste utvecklas. Anhöriga tvingas ta ett allt större ansvar när det gäller att tillgodose de äldres behov av vård och omsorg. Personal- och kompetensbristen utgör det kanske största hotet mot vårdkvaliteten. Att öka rekryteringen och minska den höga sjukfrånvaron är alldeles nödvändigt. Ytterligare satsningar krävs inom vården och omsorgen av de äldre. Kunskap, kvalitet, innehåll och effektivitet i vården och omsorgen måste utvecklas. Den svenska vården präglas av köer till en rad behandlingar. Detta förhållande drabbar i hög grad den äldre befolkningen negativt. har antalet vårdplatser mer än halverats. Denna drastiska neddragning motsvaras inte av minskade vårdbehov. En av de faktorer som i själva verket leder till ett ökat behov av platser är det växande antalet äldre i samhället. Även om den medicinska utvecklingen inneburit att fler behandlingar och ingrepp kan göras i den öppna vården kvarstår behovet att återställa en betydande del av det förlorade antalet vårdplatser. och revisorer har rapporterat om många äldre som trots biståndsbeslut inte får plats i särskilt boende, eller förvägras ett särskilt boende oavsett om vårdbehov finns. Bakom siffrorna finns oroliga och utsatta människor. Där finns också frustrerade anhöriga, som har en svår situation att hantera. Trots behov och trots beslut saknas det platser för omkring 5 000 personer. Att stärka det rättsliga åtagandet för de äldre är en helt nödvändig åtgärd. Regeringen har tillsatt senkomna utredningar för att undersöka vad den bristande verkställigheten beror på och hur utbyggnaden av särskilda boendeformer kan understödjas. Framtagandet av ett åtgärdsprogram bör, enligt mening, innehålla en särskild satsning på anpassad utbildning av biståndsbedömare. Medicinsk kompetens ingår inte alltid i biståndsbedömningen. På grund av detta kan äldre personer med stora vårdbehov förvägras plats på äldreboende. Vissa särskilda satsningar har genomförts i form av stimulansbidrag men det räcker inte. Ett minimikrav är att såväl medicinsk kompetens som annan nödvändig kompetens ska ingå i biståndsbedömningen. Regeringen bör presentera en för ändamålet anpassad utbildning för biståndsbedömare. Minskningen av platser i sjukhusvården har inte motsvarats av en tillräcklig utbyggnad av kommunala särskilda boendeformer eller av . På vissa håll har tvärtom de särskilda boendeformerna minskat. För många äldre innebär detta en anledning till oro och bristande tilltro till samhällets förmåga att tillgodose deras växande vårdbehov. Äldre människor får inte utestängas från tillgången till akut sjukhusvård eller klinikplatser av medicinska eller kirurgiska skäl. Tyvärr sker detta . Bristen på vårdplatser tvingar i många fall landstingen att föra över äldre svårt sjuka människor i behov av kvalificerad sjukhusvård till den kommunala omsorgen. Detta problem accentueras särskilt av extra hård belastning, exempelvis då vårdavdelningar ibland stängs på sjukhusen. Inriktningen inom sjukvården och äldreomsorgen måste vara att göra en kraftfull utbyggnad av antalet vårdplatser. Dessa platser måste särskilt inriktas mot vården av äldre samt svårt och långvarigt sjuka. För att uppnå denna målsättning krävs bl.a. ytterligare resurser till kommuner och landsting . Regeringens föreslagna resursförstärkningar torde åtgå till att klara ökade krav inom primärvård och psykiatri. För att tillgodose behovet av fler vårdplatser krävs tillskott till kommuner och landsting utöver vad regeringen föreslagit. tillför mer än den socialdemokratiska regeringen i generella statsbidrag till kommuner och landsting . fokuseras sjukvårdens insatser för de äldre på den medicinska vården medan de psykosociala aspekterna ofta glöms bort. Gruppen äldre med psykiska besvär är dåligt kartlagd. De avvisas ofta i primärvård och psykiatri och inom den kommunala äldreomsorgen finns sällan kompetens att hantera dessa problem. Yngre människor har ofta ett åtgärdspaket att tillgå medan de äldre i bästa fall erbjuds mediciner. Psykologer måste finnas för äldres behov inom primärvården, inom psykiatrin och i den kommunala verksamheten. Ett sätt kan vara att inrätta en seniormottagning där äldre kan få rådgivning, samtalsstöd och psykoterapi. Ett ökat antal mycket gamla ställer krav på kommunernas förmåga att ge en god vård och omsorg till personer med demenssjukdomar. För de dementa ska det finnas specialiserad vård och särskilda gruppboenden. Krav måste ställas på kvalificerade demensutredningar som underlag för beslut om vårdinsatser. Det är också angeläget att det finns sådana särskilda vårdprogram för demenssjuka som klarlägger hela vårdkedjan. Dessa frågor berör kommuner och landsting tillsammans. Bättre samverkan mellan kommuner och landsting kan undanröja många problem. Det finns ett särskilt behov av ökat samarbete mellan landsting och kommuner när det gäller läkarinsatser inom det särskilda boendet. Varje äldreboende och sjukhem ska ha kontinuerlig läkarmedverkan i vården, helst en specialist på äldresjukdomar (geriatriker). Värdighet, smärtstillande vård och en varm omvårdnad i livets slutskede ska garanteras alla människor. Som en del i den värdighetsgaranti föreslår ingår det som en självklarhet att ingen ska behöva sluta sina dagar ensam. Livets slutskede rymmer ofta många svåra omständigheter. Till kroppslig smärta kan också komma stark oro och existentiell ångest. All behandling och symptomkontroll ska ske med hänsyn till människans integritet och värdighet samt hennes fysiska, psykiska, sociala och andliga behov. Den personal som har att hantera denna vård måste få adekvat utbildning så att man känner trygghet i sin svåra yrkesroll och kan bistå den döende såväl kroppsligt som känslomässigt. Hospicevård en hemlik form av vård i livets slutskede måste vidareutvecklas. Personer som drabbas av demens har stora behov av vård och omsorg. Kunskapen om denna patientgrupps behov är bristfällig. En demenssjuk är helt beroende av sina anhöriga och av vårdpersonalen. Att inte känna igen sina närmaste, eller sitt eget hem, att inte hitta ord för det man vill uttrycka och vara beroende av hjälp med det mest personliga innebär en stor utsatthet. Hälso- och sjukvårdslagens 2 § talar om en vård på lika villkor för hela befolkningen samt att de med störst behov ska få vård först. Verkligheten visar att dementa inte alltid får den vård de har rätt till på grund av bristande resurser och avsaknad av kompetens. Det kan gälla bemötande, diagnos och medicinering. Av de äldre inom kommunernas särskilda boende kan så många som vara demenssjuka, och dessa saknar i alltför hög grad tillgång till medicinsk kompetens. De ansvariga vårdhuvudmännen ska se till att patienten ges en individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd och om de metoder som står till buds för undersökning, vård och behandling. Bristande samordning av vården är tydlig liksom avsaknaden av fungerande och ansvarsfull vårdplanering och informationsöverföring samt lyhördhet för patientens vård- och omsorgsbehov. Många äldre med demenssymptom får överhuvudtaget ingen utredning. Knappt två av tio behandlas för sin demens. är av personalen i äldreomsorgen sjuksköterskor. När det gäller övrig vårdpersonal saknar fyra av tio anställda utbildning. Många har knapphändig kunskap om demens trots att av patienterna lider av denna sjukdom. Att få utbildning ska vara en rättighet och därmed en trygghet för vårdpersonalen. Socialtjänstlagen kräver att den enskilde ska få bo på ett sätt som är anpassat efter hans/hennes behov av särskilt stöd. Men tillgången till särskilda vårdboenden för dementa är bristfällig i många kommuner. I många fall blandas demenssjuka med andra boende och vårdtagare på ett sätt som är negativt för alla. En mycket stor del av de demenssjuka vårdas i hemmet av närstående. En kartläggning visar att 80 kommuner saknar medel och anställningsformer för anhörigvårdare och 60 kommuner saknar avlösning i hemmet. Utbildningen av anhörigvårdare är oftast bristfällig. Om de äldre och deras anhöriga ska kunna känna sig tryggt förvissade om att deras vård- och omsorgsbehov kan tillgodoses måste gällande lagstiftning och regelverk följas och tillräckliga resurser tillföras vården av de dementa. Tillskapandet av så kallade demensteam är en arbetsmetod som bör utvecklas. Tillgång till utredning kräver nära samverkan mellan landsting och kommun. Förutsättningarna för prioriteringsbeslut om vård av kroniska sjukdomstillstånd och hälso- och sjukvårdslagens absoluta krav på rätt till diagnos har inte fått genomslag i landet.