mot · GR02Ju357 · 2003-10-07 00:00:00 — Motionen beskriver några av de kriminalpolitiska utgångspunkter som anser oundgängliga för att föra en diskussion om kriminalvårdens innehåll och utveckling. I motionen berörs olika delar av kriminalvårdens såsom frivård, häkten och anstaltsvård men också specifika frågor som livstidsstraffets avskaffande, långtidsdömdas och utvisningsdömdas situation och hur barn till dömda skall få en förbättrad situation. föreslår också ett införande av möjlighet till halvtidsfrigivning för förstagångsdömda som ett led i strävandet att återinföra denna möjlighet för alla. har tidigare beslutat att situationen för unga i häkte skall ses över. Eftersom något förslag för att förbättra denna grupps situation inte presenterats kräver på nytt att så skall ske. Vi vill också följa upp de rapporter som visat på generella missförhållanden på svenska häkten. föreslår flera förändringar för att komma till rätta med de ekonomiska problemen som kriminalvården brottas med men framför allt för att förbättra rehabiliteringen av dömda till frivård eller anstaltsvård. Dessa förslag handlar om en utvidgning av påföljden intensivövervakning med fotboja, dels som självständig verkställighetsform, dels som en del av utslussningsåtgärderna. I motionen finns också förslag om att öka möjligheterna till studier på anstalterna och att ansvaret för dessa studier skall flyttas från kriminalvården till utbildningsväsendet i enlighet med normaliseringsprincipen. vill också öka behandlingsinsatserna för den stora gruppen missbrukare på våra anstalter. Under flera av avsnitten beskrivs de särskilda problem som kvinnor ställs inför inom kriminalvården. Kriminalvården är en manligt dominerad värld varför också såväl programverksamhet som säkerhetsarrangemang tar sin utgångspunkt i mäns behov. Det dubbla stigma som kvinnor som döms för brott drabbas av, inte minst kvinnor med barn, skall också uppmärksammas. Ett av yrkandena syftar därför till att generellt se över kvinnors situation inom kriminalvården. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 4 Kriminalpolitiska utgångspunkter 4 5.3 Kvinnor i häkte 6 5.4 Unga i häkte 6 6.1 Påföljden intensivövervakning med fotboja bör utvidgas 7 6.3 Kvinnor inom frivården 8 8 Strafftiderna har ökat 10 9 Intensivövervakning med fotboja vid utslussning av långtidsdömda 10 10.6 Kvinnor inom kriminalvården 15 10.9 Barn till dömda 17 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en uppföljning och utvärdering av de förändringar som gjorts inom häktesverksamheten för att förhindra brott mot de mänskliga rättigheterna skall genomföras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra situationen för unga i häkte. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en översyn skall göras av de ekonomiska konsekvenser som uppstått vid införandet av alternativa påföljder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den alternativa påföljden intensivövervakning med elektronisk fotboja skall utvidgas till att kunna utdömas för straff upp . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kvinnors särskilda behov inom frivårdens verksamhet skall uppmärksammas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att möjlighet till halvtidsfrigivning skall införas för dem som första gången döms till fängelsestraff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regelverket vad intensivövervakning med elektronisk fotboja vid utsluss av långtidsdömda (IÖU) skall förändras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ansvaret för studieverksamheten skall läggas över på utbildningsväsendet enligt normaliseringsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en översyn av arbetspraktiken på anstalterna skall genomföras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de långtidsdömdas situation särskilt skall uppmärksammas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verksamheten med mottagningsenheter för långtidsdömda skall utredas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att livstidsstraffet skall avskaffas och ersättas med tidsbestämda straff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att möjligheten för utvisningsdömda att få permission med elektronisk intensivövervakning skall utredas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kvinnors situation inom kriminalvården skall uppmärksammas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att behandlingsinsatserna för missbrukare på anstalterna skall intensifieras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verksamheten till stöd för barn till dömda måste utvecklas. För är det givet att det inte är genom rättsväsendet som vi långsiktigt kan påverka brottsligheten. Brottsligheten kan inte heller bekämpas med enbart kriminalpolitiska åtgärder. Långsiktigt påverkas kriminaliteten mer av hur det övriga välfärdssystemet fungerar. Förekomsten av brott minskas enbart tillfälligt av att lagbrytaren sätts i fängelse och den avskräckande effekt som fängelsestraffet sägs ha gäller enligt mening främst de människor som av andra orsaker inte skulle begå brott. är av de dömda missbrukare vilka riskerar sina liv genom missbruket. Dessa risker om något borde vara avskräckande men de förmår ändå inte att sluta. Det är därför viktigt att se kriminalpolitiken i ett helhetsperspektiv och förena ett generellt samhällsperspektiv med speciella insikter om orsaken till brott. När brottsligheten redan är ett faktum måste samhället dock sätta gränser i form av straff och huvudsyftet med detta måste alltid vara att återinföra brottslingen till samhället. Vi vet att strängare och längre straff inte hjälper någon till ett bättre liv. anser att förståelse, kunskap och relevant vård och behandling är en mer framgångsrik väg. Detta betyder inte att vi förespråkar en lättare väg än de som vill ha hårdare och längre straff. Vägen till en varaktig förändring är mycket mer arbetskrävande och kräver större och längre engagemang både av samhället och den enskilde individen. En framgångsrik och human kriminalpolitik måste ha sin utgångspunkt i en analys av de sociala villkor vi lever under. De ökade klassklyftorna i samhället och den ökade segregationen tillsammans med neddragningar inom viktiga socialpolitiska områden och inom psykiatrin skapar en grogrund för missbruk och kriminalitet. har fler och fler börjat betona biologiska faktorer före de sociala vid kriminalitet men vi anser att detta är en farlig väg att slå in på. De biologiska faktorer som man pekar på kan man finna hos såväl personer som begår brott som hos personer som inte begår brott. Det som är den avgörande skillnaden är de sociala villkor som man lever under. Därför måste de åtgärder som man vidtar vila på sociala faktorer, allt annat vore ett misstag och kommer bara att leda till misslyckande. Däremot måste givetvis de behandlingsinsatser man vidtar för den enskilda individen bygga på den enskilda individens förutsättningar och behov. Personer som anklagas för att ha begått brott får ofta sin första erfarenhet av kriminalvården när de placeras i häkte. Häktena är en viktig del av kriminalvården men en verksamhet som levt en ganska anonym tillvaro. Intresset från den politiska sfären och media begränsas ofta till exceptionella händelser. Häktena har dock en unik ställning dels för att man där håller människor inlåsta som inte är dömda utan enbart är misstänkta för brott, dels därför att förhållandena ofta är hårdare än i fängelse. har fått kritik av för att bryta mot den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning på grund av förhållandena på de svenska häktena. En del åtgärder har vidtagits efter denna kritik men trots att det gått rapporten kom kvarstår mycket att göra. Anledningen till att förbättringarna har avstannat är givetvis den nuvarande ansträngda ekonomiska verkligheten. I samband med att platsbristen har ökat har också arbetet med att skapa förbättringar avstannat, i vissa avseenden har det även gått bakåt. Ett område där kritik med anledning av tortyrkonventionen var mycket stark gällde de restriktioner som åklagarna utfärdar i samband med häktningen. Dessa ansågs ofta slentrianmässiga och i mycket stor utsträckning handlade det om fullständiga restriktioner. Detta innebär att den intagne inte får ha någon som helst kontakt med omvärlden varken genom media eller någon personlig kontakt utanför rättsväsendet. Lagändringar har gjort att situationen har förbättrats något, men enligt bör man fundera över huruvida fler förändringar behöver vidtas. Ett annat exempel är möjligheten till gemensamhetstid för de som inte har restriktioner. Syftet med gemensamhetstid är att bryta den skadliga isoleringen. Vid flera häkten har problem uppstått när det gäller genomförandet av sådana åtgärder då utrymmena inte har varit gjorda för att inrymma sådan verksamhet. När man nu bygger nytt ser man till att det utrymmet finns men vid äldre häkten har man varit tvungen att ta till provisoriska lösningar. Detta gör att miljön inte lever upp till de krav som bör kunna ställas, varken för de häktade eller personalen. När man nu dessutom haft ständiga överbeläggningar har det varit mycket svårt att bedriva verksamhet på ett tillfredsställande sätt. Vi anser att man nu bör göra en uppföljning och utvärdering av förändringarna och eventuellt vidta ytterligare åtgärder för att garantera att vi inte bryter mot tortyrkonventionen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Tiden i häktet är för många en mycket omskakande upplevelse oavsett bakgrunden till varför man befinner sig där. Många hamnar i en djup kris och behöver hjälp. När det gäller missbrukare är dessa ofta akut drogpåverkade vid intagning i häkte och då inträder naturligtvis en avgiftningssituation med starka abstinensbesvär. Detta är antagligen en av anledningarna till att vi haft en relativt hög andel av självmord på våra häkten. Detta är utomordentligt allvarligt och staten måste ta ett stort ansvar för att människor som sätts i förvar får det stöd och den hjälp som behövs. De ökade resurser som har satsats för narkotikabekämpning inom kriminalvården kommer också häktena till del. anser att den viktigaste resursen i detta arbete är personalen, de måste få bättre utbildning i den här typen av frågor och dessutom kontinuerlig handledning och vidareutbildning. Tillgången till sjukvårdpersonal måste vara stor. Ytterligare en viktig faktor är personaltätheten. Det måste finnas utrymme för extra tillsyn av intagna med behov av sådan utan att det får till konsekvens att man måste förändra och dra ner på övrig verksamhet. Verksamheten behöver också utvecklas så att man tar vara på möjligheten att påbörja insatser för att motivera och förbereda den häktade för ett liv utan missbruk och kriminalitet. 5.3 Kvinnor i häkte Häktesverksamheten liksom övriga delar av kriminalvården är en klart mansdominerad värld där den manlige internen utgör den norm som verksamheten är uppbyggd kring. finns inte vare sig kunskap om eller beredskap för kvinnors särskilda situation och behov. Detta gäller såväl lokalers utformning, motiveringsarbetets upplägg som de sjukvårdsresurser som tillhandahålls. Det är därför oerhört viktigt att de häktade kvinnornas situation ses över och att åtgärder för att förbättra kvinnors situation vidtas. 5.4 Unga i häkte har drivit frågan om situationen för ungdomar i häkte, Utvecklingen har lett till att fler och fler ungdomar häktas. De sitter också där längre och . Då man starkt kan ifrågasätta lämpligheten i att denna grupp överhuvudtaget vistas i häktesmiljö är detta är ett stort problem. Personalen saknar oftast också tillräcklig kunskap och kompetens för att kunna tillgodose ungdomarnas behov. Vi har föreslagit att det som ett alternativ bör inrättas särskilda platser för denna grupp på exempelvis § 12-hem. Regeringen har efter ett tillkännagivande från givit kriminalvården och SIS ett uppdrag att se över frågan. Såväl kriminalvården som SIS är enligt den rapport som avgivits överens om att det behövs en förändring. Kriminalvården anser sig inte ha den kompetenn som behövs för att ta hand om denna grupp. SIS ansåg sig däremot ha kompetensen men skulle vid ett övertagande av verksamheten behöva bygga ut antalet platser. Efter dessa konstateranden har ingenting hänt. vill därför uppmärksamma frågan även detta år. Då utvecklingen ser ut att gå mot ett ökat antal unga häktade brådskar frågan. Regeringen bör presentera förslag som syftar till att förbättra situationen för unga häktade. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Frivården är ytterligare en mycket viktig del av kriminalvården som det talas alldeles för lite om. Frivården ansvarar för de alternativa påföljderna såsom skyddstillsyn, övervakning, villkorlig dom, kontraktsvård, samhällstjänst, intensivövervakning och fr.o.m. oktober tillkommer även intensivövervakning vid utslussning av långtidsdömda. Dessutom är frivården den viktigaste länken till samhället när det gäller förberedelser för frigivning och tiden efter frigivning från fängelse. har fler alternativa påföljder införts och därmed har nya och fler krav ställts på frivården. Den ansträngda ekonomiska situationen inom kriminalvården har gjort att resurser inte tillförts frivården i samma utsträckning som nya uppgifter. Det har inte varit möjligt att fördela om resurser som det har varit nödvändigt att lägga ut besparingar. Härmed uppstår en risk att de alternativa påföljderna som införs inte får önskade resultat och att allmänhetens och domstolarnas förtroende för påföljderna minskar. Den positiva utvecklingen när det gäller införandet av alternativa påföljder riskerar därmed att brytas. En översyn bör därför göras, av vilka ekonomiska konsekvenser införandet av alternativa påföljder har och har haft för olika delar av kriminalvården och hur medelsfördelningen inom kriminalvården därmed skall se ut. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.1 Påföljden intensivövervakning med fotboja bör utvidgas En av de påföljder som införts och som har haft ett mycket positivt resultat är intensivövervakning med elektronisk fotboja. När påföljden infördes var det en begränsad försöksverksamhet som riktade sig till de som dömdes till strafftider på upp . Försöket utvärderades av BRÅ, , som visade på ett mycket gott resultat. Den maximala strafftiden som kan medföra fotboja har höjts . anser att fotboja ofta är en bra påföljd eftersom man på detta sätt kan undvika de skadliga effekter som en fängelsevistelse oftast har. En av de stora vinsterna är att klienten med denna påföljd får ta ett större ansvar för att följa de regler som följer av påföljden. Bland annat krävs av den dömde att han eller hon ska vara drogfri i den miljö som man sedan också skall leva i. I många fall innebär detta att drogfriheten håller i sig även sedan intensivövervakningen har upphört. Utredningen som låg till grund för beslutet att införa denna påföljd föreslog att straffsatser upp borde komma i fråga. Enligt försiktighetsprincipen valde man dock . anser att med de kunskaper som finns och det positiva resultat som har uppnåtts så är det nu dags att ta steget att följa det ursprungliga förslaget. Elektronisk fotboja skall således kunna användas som påföljd när det gäller straff upp . Då detta kommer att innefatta flera nya brottstyper bör man införa en försöksperiod, med uppföljning och utvärdering av BRÅ. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Programverksamheten inom frivården har varit relativt välutvecklad. Att arbeta med klienter som lever ute i det fria har ställt höga krav på bra innehåll. Tyvärr har programverksamheten inte kunnat utvecklas i samma utsträckning då flera nya arbetsuppgifter tagit mer av de personella resurserna. Programarbetet inom hela kriminalvården har genomgått en stor förändring vilket har varit nödvändigt. Programmen skall vara utvärderade och verkningsfulla för att ackrediteras. De skall vara lika över hela landet. Detta är en mycket positiv förändring men det skapar också problem då arbetet med att utveckla och ackreditera programmen tar . Därefter införs de successivt. I övergångsskedet måste man därför vinnlägga sig om att inte klienterna får allt mindre programverksamhet och att påföljderna därmed urholkas. Då man inom frivården nu bara får resurser till ackrediterade program måste övergångsverksamhet finansieras inom ram vilket bidrar till en negativ utveckling. Detta bör uppmärksammas särskilt. 6.3 Kvinnor inom frivården Frivården har en särskilt betydelsefull roll när det gäller kvinnor som begår brott då en stor andel av kvinnor inom kriminalvården döms till påföljder under frivårdens ansvarsområde. Det har på vissa håll utvecklats program och verksamheter för kvinnor men trots detta har inte kvinnors särskilda behov fått ett tillräckligt starkt genomslag inom frivårdens verksamhet. Därför måste kunskapen om och arbetet med förståelsen för kvinnors särskilda behov intensifieras och utvecklas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den nya organisationen har skapat större möjligheter för frivården att delta mer aktivt i frigivningsförberedelserna genom att samverkan mellan anstalter och frivård har utvecklats . Platsbristen och den ökade specialiseringen av anstalter ställer dock till problem eftersom avståndet mellan den frivård som skall ha ansvaret för en intern vid frigivningen och den aktuella kriminalvårdsanstalten kan vara stort. Detta blir personalkrävande och gör att besöken under slutskedet inte kan bli så täta som önskvärt. Således behöver problemet uppmärksammas vid uppföljningen av verksamhetsförändringarna på anstalter. Frivården är den viktigaste resursen när det gäller frigivningsförberedelserna och för tiden efter frigivningen eftersom de är den viktiga länken till , arbets- och bostadsförmedlingarna på den ort där den frigivna skall vistas, utifrån normaliseringsprincipen. Vid den försöksverksamhet gällande frigivningsförberedelser, och då också intensivövervakning i slutskedet av ett längre straff (se nedan), som har initierats av regeringen har man tydligt lyft fram frivårdens roll. Det bör även göras tydligt för övriga samarbetspartner vilka skyldigheter de har enligt normaliseringsprincipen annars riskerar man att inte uppnå önskade resultat. Antalet fängelsedömda har varit relativt den senaste femårsperioden, ca 5 000 , ändå har platsbristen stadigt ökat och är ett stort problem. Dömda blir kvar på häkten pga. att det inte finns lediga platser på anstalter. Detta är också ett brott mot den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig antingen förnedrande behandling eller bestraffning. Härigenom blir situationen på häktena också svårare och svårare, på flera håll har man vid ett flertal tillfällen fått använda arrestplatser som häktesplatser. Möjligheterna att placera de intagna på anstalter med program och verksamheter utifrån behov minskar. I stället får man använda de lediga platser som man kan få tag på. Tanken med specialiserade anstalter med speciella programinriktningar för att matcha klienternas behov håller på att falla sönder. Bristen på platser på anstalterna inger också oro ur såväl brottsbekämpande som säkerhetsperspektiv. Att kunna separera medlemmar ur exempelvis kriminella organisationer blir givetvis svårare när platsbrist råder. Trots de senaste årens ansträngda ekonomiska läge har man fattat beslut om att öka antalet platser för att möta den akuta situationen och i möjligaste mån undvika att bryta mot gällande lagstiftning. För att nå långsiktiga lösningar måste man dock klara ut hur kriminalvården skall kunna möta kraven som ställs i lagstiftningen med de ekonomiska ramar som ställs till förfogande. 8 Strafftiderna har ökat En av anledningarna till att denna situation uppstått är den kraftiga ökningen av livstids och långtidsdömda . Även om inflödet har varit relativt så har utflödet stadigt minskat. Detta beror till en del på att brottsligheten har blivit grövre men det kan inte helt förklara den stora ökningen. Några viktiga faktorer är att det har skett straffskärpningar lagstiftningsvägen och synes påföljderna i allt större utsträckning hamna högre upp i straffskalan. När det gäller livstidsdömda och deras faktiska strafftid samverkar flera faktorer. Dels den allmänna opinionen, dels den politiska påverkan som berörs i ett särskilt avsnitt nedan. En av de avgörande faktorerna är dock de kraftigt höjda straffnivåerna för narkotikabrott. Det är möjligt att utdöma ett straff beroende på tidigare straff vilket innebär att lagens strängaste straff rent generellt inte kan sättas lägre än detta. var det möjligt att ansöka om frigivning efter att ha avtjänat halva tiden av sitt straff, gäller i stället att två tredjedelar ska vara avtjänat för att frigivning ska komma i fråga. Detta var en förändring som i ett slag ökade den faktiska tiden som man avtjänar på anstalt och därmed också behovet av platser på anstalt. var emot avskaffandet av halvtidsfrigivningen. Vi har varit kritiska mot utvecklingen mot längre och längre strafftider. Överallt i världen har det visat sig att hårda fängelsestraff inte har någon effekt på brottsutvecklingen i ett land, däremot finns det forskning som visar att långa fängelsestraff minskar möjligheterna till återanpassning i samhället. tycker att det är dags att vända utvecklingen och att ge människor, även om de har begått brott, en möjlighet att rehabiliteras och integreras i samhället igen. Vi anser att man bör återinföra halvtidsfrigivningen. Den viktigaste gruppen är förstagångsdömda där det är otroligt viktigt att bryta en påbörjad kriminell bana. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 9 Intensivövervakning med fotboja vid utslussning av långtidsdömda har långtidsdömda fått möjlighet att ansöka om elektronisk fotboja av strafftiden. De studier som har gjorts har visat att det har fungerat bra och bidragit till förbättrade frigivningsförberedelser. Däremot är reglerna för vilka som kan få denna möjlighet hårt satta och gruppen som har fått det är ganska liten. anser att när vi nu har fått så positiva resultat av detta är det att ta ytterligare steg och ge flera intagna denna möjlighet. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Kriminalvården har tagit stora steg i arbetet med att förbättra programverksamheten. pågår liksom inom frivården arbete med att införa ackrediterade program som är vetenskapligt underbyggda och som har påvisade goda effekter. Programmen berör alla olika områden som har koppling till kriminalitet och missbruk. Arbetet kommer att ta , delvis av resursskäl, men framför allt för att processen att utbilda personal, införa och kvalitetssäkra programmen kräver omsorg om man ska skapa verkliga förutsättningar för ett bra resultat. Arbetet har inneburit att antalet programtimmar på anstalterna har sjunkit eftersom många av de, ofta hemsnickrade, program som tidigare fanns har försvunnit. anser att detta är en riktig utveckling, kvaliteten i behandlingsarbetet har varit bristande på många håll inom kriminalvården och det har inte gett någon större positiv effekt för den intagnes möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet och missbruk. En viktig fråga för att möjliggöra en återanpassning till samhället är utbildning. Vi vet att en mycket stor del av internerna saknar grundläggande kunskaper och ofta har stora läs- och skrivsvårigheter. Dessa baskunskaper är nödvändiga för att klara sig ute i samhället, därför måste det göras stora satsningar på studieverksamheten.