ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GQ02T16 · 2003-05-22 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:105 Ändringar i lagen om flyttning av fordon i vissa fall, m.m. beslutar om sådan ändring av 7 § tredje stycket lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall, att kostnader för flyttning som sker med stöd av 2 § tredje stycket samma lag ej skall bäras av markägaren, i enlighet med vad som anförs i motionen. Markägaren bör hållas ekonomiskt skadeslös välkomnar förändringarna i lagen om flyttning av fordon, vilka innebär en utvidgning av en markägares möjlighet att begära flyttning av fordon som parkerats på dennes mark. Övergivna fordon bör enklare kunna flyttas också då de inte utgör omedelbara och allvarliga hot mot trafiksäkerheten och naturvården. Miljöskäl i en vidare bemärkelse motiverar att fordon som olovligen parkerats i naturen eller på annan tomtmark kan avlägsnas. Detta är av uppenbart allmänt intresse. Lagstiftningens huvudregel, att kostnaderna för flyttningen ska belasta ägaren av fordonet, är den enda rimliga. Som anges i propositionen, uppstår dock fall där fordonsägaren inte kan anträffas eller där kostnaderna inte kan tas ut av denne. I dessa fall bör, såsom är fallet för fordon som flyttas av säkerhets- och naturvårdsskäl, kostnaderna bäras av staten, eller om flyttningsbeslutet verkställts av en myndighet, av kommunen. Det är inte rimligt att en privatperson, såsom regeringen föreslår, ska lida ekonomisk skada till följd av att ett fordon utan tillåtelse parkerats och övergivits på dennes mark. Allmänintresset motiverar att det allmänna står för kostnaderna. föreslår därför att flyttning av fordon enligt det i propositionen föreslagna nya tredje stycket i lagens 2 § bekostas av stat eller kommun, beroende på vilken myndighet som verkställt flyttningsbeslutet. Dock bör den som begär flyttning av fordon enligt 2 § andra stycket, det vill säga från plats som är reglerad enligt lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering, fortsättningsvis bära kostnaderna i de fall dessa inte kan tas ut av fordonsägaren. Lagrummet, 7 § tredje stycket lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall, kan ges följande lydelse: Kostnader, som inte kan tas ut av ägaren, skall bäras av staten eller, om flyttningsbeslutet har verkställts av en myndighet, av kommunen. Vid flyttning enligt 2 § andra stycket skall sådana kostnader i stället bäras av den som begärt flyttningen. Öka incitamenten för skrotning Naturvårdsskäl talar för att ytterligare åtgärder bör vidtas för att minska förekomsten av övergivna fordon. Det finns ett behov av ett ökat ekonomiskt incitament för att driva på skrotningen av äldre bilar, som har övergivits eller riskerar att överges och som vrak orsaka allvarliga skador genom att de rostar och miljöförstörande ämnen läcker ut i den omgivande miljön. har därför vid upprepade tillfällen föreslagit att skrotningspremien höjs till för bilar som släppts ut på marknaden . von der Esch (kd)
mot · GQ02Fi31 · 2003-06-06 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:130 Redovisning av AP-fondernas verksamhet 2002 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Sjätte verksamhet bör avvecklas. Det är det privata sparandet som är grunden för näringslivets riskkapitalförsörjning. Staten är olämplig som tillhandahållare av riskkapital då behovet av ekonomiska överväganden ibland påverkas av politiska mål och syften. Inte minst har det varit uppenbart att det statliga ägandet setts som en möjlighet att kompensera för näringspolitikens brister. Att skattebetalare och pensionssparare genom staten/tar ansvaret för riskkapitalförsörjning leder till konkurrenssnedvridning. behöver mer av personligt ägande och personligt ansvar, inte anonymt och statligt ägaransvar. Detta gäller i allra högsta grad riskkapital. Tillgången på riskkapital skall säkras genom en skattepolitik som uppmuntrar till sparande och investeringar i . , vars syfte ursprungligen just var att tillhandahålla riskkapital och inte att säkra pensionssystemets stabilitet, är därför en onödig aktör på riskkapitalmarknaden. Vi anser också att Sjätte riskprofil inte är förenlig med den uppgift som är ålagd buffertfonderna, av vilka numera är en. Sjätte verksamhet skall därför avvecklas.
mot · GQ02Fi32 · 2003-06-06 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:130 Redovisning av AP-fondernas verksamhet 2002 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bonus eller rörlig lönedel för ledning och vissa anställda i AP-fonderna. Det har framgått att AP-fondernas styrelser efter samråd med vd för resp fond beslutat om regler om bonus till vd och viss övrig personal. Bonus har t ex kunnat utgå trots att berörda fonder redovisat avsevärda förluster i mångmiljardklass p g a börsnedgången och den stora exponeringen av fondens medel mot just aktier. FörstaFjärde AP-fonderna har t ex förlorat 106 miljarder under 20012002 efter att de alla mycket snabbt ökade sin aktieandel i ett tidigt skede av det börsfall som då inleddes. Likväl har ibland höga bonusbelopp av styrelserna motiverats med att deras fond lyckats slå det index som styrelsen ansett det lämpligt att jämföra mot. Det får anses stötande att utge bonus när förvaltningsverksamheten av anförtrodda pensionspengar går med stor förlust. Även om det i viss mån kan vara förståeligt att det blir negativ avkastning år när börsen går ned är det likväl rimligt att som en grundläggande regel för alla eventuella bonusavtal för AP-fonderna ha att bonus inte kan ifrågakomma de år fondens avkastning understiger t ex statslåneräntan. Därmed skapas ett regelverk där även ledning och anställda i AP-fonderna har att inrätta sig för ett system där eventuell utgående bonus påverkas av de yttre betingelser som gäller olika år. När avkastningen är negativ måste det enkla förhållningssättet vara att det ett sådant år inte finns medel att dela ut som bonus. Sådana år skall enbart den fasta lönen gälla. Endast år när avkastningen överstiger grundvärdet skall det kunna vara möjligt att som incitament ha kvar ett system där jämförelser görs mot olika typer av jämförelseindex och då låta utge en viss rörlig lönedel eller bonus för extra goda prestationer. Jag föreslår att tillkännager ovanstående för regeringen som sedan har att som ägardirektiv till säkerställa att bonus inte kan utgå när fonderna redovisar en negativ avkastning eller har en avkastning som understiger en lämplig referensränta.
mot · GQ02Fi33 · 2003-06-06 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:130 Redovisning av AP-fondernas verksamhet 2002 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av AP-fondernas avkastningsmål, ägarens krav på förvaltning och risktagande och den därmed sammanhängande ägarstyrningen. Regeringen har i skrivelse 2002/03:130 analyserat och bedömt AP-fondernas verksamhet utifrån tre områden: förvaltningens genomförande, förvaltningens kostnader och ägarstyrning. Skrivelsen konstaterar att fondernas verksamhet påverkats negativt av det senaste årets allmänna börsnedgång såväl i som internationellt. Detta är, som mycket riktigt påpekas, inte unikt utan följer den generella utvecklingen på marknaden. AP-fonderna har emellertid en viktig särställning då deras uppgift är att borga för trygga och säkra placeringar på ett mer tydligt sätt än vad som kan förväntas av en fondförvaltare i mer traditionell bemärkelse. Att befinna sig som placerare på aktiemarknaden är riskfyllt. Riskerna har över tiden dessutom ökat markant, då marknaderna alltmer förefaller fjärma sig från analytiska grunder i sin placeringsstrategi, för att mer övergå till psykologiska och känslomässiga kriterier. Dessa marknadsförutsättningar borde haft större inverkan på AP-fondernas styrelsers agerande samt fondernas placeringsstrategi. I en situation där placeringsförutsättningarna på aktiemarknaden kontinuerligt förändras är det svårt eller rent av felaktigt av en ägare att ge direktiv om placeringsinriktningar av olika former. Det kan inte uteslutas att den ägarstyrning som uppenbarligen ägt rum i AP-fondernas fall bidragit till de förluster som noterats 2002. Det bör i detta sammanhang betonas att dagens situation på aktiemarknaden ställer extra stora krav på styrelsen, vilket ägaren bör ha i åtanke vid rekrytering av styrelseledamöter. Ägarens roll skall vara tydlig vad avser de mål som skall uppnås. En tydlig målformulering definierar indirekt den risk som styrelsen i sin förvaltning får ta. I den utvärdering som föreligger kan konstateras att denna tydlighet saknas. Detta leder i sin tur till oklara formuleringar om styrelsens ansvar för det resultat som presteras. Vi gör därför bedömningen att det finns ett behov av en grundlig översyn av AP-fondernas avkastningsmål, ägarens krav på förvaltning och risktagande och den därmed sammanhängande ägarstyrningen. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · GQ02Fö11 · 2003-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avskaffande av det kommunala sotningsmonopolet. Den nuvarande regleringen av sotningsverksamheten innefattande det s.k. sotningsmonopolet har varit föremål för en rad utredningar . har ett flertal gånger behandlat frågan. På försvarsutskottets förslag gav regeringen tillkänna att regeringen skulle återkomma till med förslag om avveckling av sotningsmonopolet så snart den av regeringen aviserade utvärderingen av avregleringar och förändringar av offentlig verksamhet genomförts. har därefter förklarat att det inte finns skäl att invänta utvärderingen. föreslog utredningen (SOU 1998:45) en avreglering av sotningsverksamheten. I betänkandet Reformerat sotningsväsende (SOU 2001:42) föreslogs att det ansvar för rengöring (sotning) och brandskyddskontroll som åvilar kommunerna skulle föras över på den enskilde. I betänkandet Reformerad räddningstjänstlagstiftning (SOU 2002:10) betonas sotningsverksamhetens målsättning, att förebygga olyckor och skador till följd av bränder, samt att detaljregleringen skall minskas. Trots detta är sotningsverksamheten alltjämt reglerad på ett otidsenligt vis. I förevarande proposition föreslås förvisso ett borttagande av kravet på att sotning och brandskydd skall utföras av skorstensfejarmästare eller skorstensfejare som biträder skorstensfejarmästaren. Detta är förvisso av godo. Dock borde regeringen ha gått längre och föreslagit en avreglering av sotningsverksamheten, i enlighet med tillkännagivande. Regeringen anför i propositionen att det inte är visat att fördelarna överväger riskerna om ansvaret överförs från kommunen till den enskilde. Regeringen anför att det inte är klarlagt att ett avskaffande av sotningsmonopolet inte medför en försämring av brandskyddet, varför det kommunala ansvaret för rengöring och kontroll bör bestå. Rengöring (sotning) och kontroll av brandskyddet är ytterst väsentligt. Kontroll kan dock utföras av en certifierad kontrollant och sotning till och med av fastighetsägaren själv eller en av denne vald sotare. Det väsentliga är att arbetet blir fullgott utfört samt att tillsyn och kontroll fungerar på ett tillfredsställande vis. Fastighetsägare ges ansvaret att t.ex. välja elektriker (med behörighet) trots att elfel orsakar fler bränder än felaktigt hanterade eldstäder och rökgångar. Sotningsmonopolet ter sig vid en jämförelse omodernt och onödigt. Kommunerna bör ansvara för tillsyn och kontroll av verksamheten. Vidare bör det ankomma på att ansvara för utbildning och licensiering av professionella yrkesverksamma sotare och kontrollanter. Vi vill betona att det är av yttersta vikt att den utbildning som erbjuds är av hög kvalitet samt att behörighetskraven skall svara mot verksamhetens krav. anser att sotningsmonopolet inte längre fyller någon funktion. Sotningsmonopolet omyndigförklarar fastighetsägare. Det leder till utebliven valfrihet och dito utebliven priskonkurrens. Det bör omgående avskaffas och ersättas med ett system liknande det som gäller för elektriskt installationsarbete.
mot · GQ02Fö6 · 2003-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att länsstyrelserna bör ges möjlighet att yttra sig över kommunernas handlingsprogram. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kommunerna skall informera fastighetsägare om möjligheten att själva utföra sotning på egna anläggningar och vilka typer av anläggningar som omfattas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kommunernas räddningstjänst skall ges möjlighet att utföra stickprovskontroller för att undersöka att den nya lagen efterlevs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av mer preciserade kostnadsberäkningar och att kommunerna bör kompenseras för eventuella ökade kostnader till följd av den nya lagen. I propositionen har regeringen lagt fram förslag till en ny lag, lagen om skydd mot olyckor, som ska ersätta den nu gällande räddningstjänstlagen. Lagen innehåller bestämmelser om de åtgärder som stat och kommun ska vidta till skydd mot olyckor. På ett särskilt sätt betonas kommunernas förebyggande verksamhet. Lagen innehåller också bestämmelser om de förebyggande åtgärder som enskilda ska vidta. välkomnar propositionen och anser att mycket i förslaget är bra. En klar avgränsning av vilka skyldigheter stat, kommun respektive de enskilda har gör lagen mer tydlig. Lagen lyfter fram kommunernas skyldighet att utforma verksamhetsmål och handlingsprogram för att säkerställa skyddet mot olyckor. För att handlingsprogrammen i de olika kommunerna ska bli så heltäckande som möjligt anser att respektive länsstyrelse bör ges möjlighet att yttra sig över handlingsprogrammen. I förslaget ger regeringen kommunerna möjligheten att bevilja enskilda fastighetsägare att själva utföra sotning på sin anläggning. Medgivandet måste ha föregåtts av ett aktivt val av fastighetsägaren. menar att kommunen istället borde informera fastighetsägaren om att den möjligheten finns och vilken typ av anläggningar som omfattas. Vi anser också att kommunerna bör informera enskilda fastighetsägare om möjligheten att även i fortsättningen få imkanaler sotade genom kommunens försorg. Enligt lagförslaget avvecklas den tidigare brandsynen och ersätts med en ny tillsynsordning. Tillsynen skall även i fortsättningen ske på lokal, regional och central nivå av kommunen, och . Lagen föreskriver också kommunens skyldighet att informera och ge råd till den enskilde om de krav som den nya lagen ställer. menar att det är viktigt att hög säkerhet och kvalitet bibehålls. Brandsäkerhet och övrig säkerhet mot olyckor får ej äventyras med det nya lagförslaget. Vi menar att kommunens räddningstjänst därför bör ges möjlighet att utföra stickprovskontroller. Det nya lagförslaget kommer enligt regeringen inte att innebära ökade kostnader för kommunerna. menar att om så ändå skulle bli fallet måste regeringen kompensera kommunerna för detta. Några remissinstanser har även påtalat avsaknaden av mer preciserade kostnadsberäkningar med anledning av reformen. delar denna åsikt. Skånberg (kd)
mot · GQ02Fö8 · 2003-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning avslår proposition 2002/03:119 i den del som avser sotningsväsendet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör återkomma med ett nytt förslag som bygger på de principer om konkurrensutsättning som redovisas i betänkandet Reformerat sotningsväsende (SOU 2001:42). De senaste årens statliga utredningar som utrett sotningsväsendet har alla föreslagit att nuvarande sotningsmonopol skall avvecklas. Den senaste utredningen skedde inom ramen för översynen av räddningstjänstlagen och redovisades i ett delbetänkande. Vid den efterföljande remissbehandlingen av detta delbetänkande har de tunga remissinstanserna stött förslaget till avreglering. Bland de remissinstanser som förordat en total reformering av sotningsväsendet märks bl.a. och . Även från har det i politisk enighet ställts sådana krav. Kravet på en avreglering har dessutom samfällt backats upp av hyresmarknadens parter. Mot denna bakgrund är det något förvånande att regeringen i proposition 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning endast föreslagit vissa mindre närmast kosmetiska ändringar i den nuvarande lagstiftning som avser sotningen. Propositionens inriktning är att det nuvarande sotningsmonopolet i allt väsentligt bevaras. Förslagen till ändringar i sotningslagstiftning ingår som en del i den proposition som behandlar skydd mot olyckor. Den nya lagen om skydd mot olyckor tar avstamp från den enskildes ansvar att förebygga olyckor. När det gäller den del av det förebyggande brandskyddet som avser sotningen gäller dock inte denna principiella inställning längre. Här betonas i stället att det är samhällets ansvar att sotningen genomförs. Av propositionen framgår inte av vilket skäl man har kunnat komma fram till så olika bedömningar vad det gäller olika typer av risker. Propositionen innehåller vissa förslag som kan ge formella möjligheter för fastighetsägare att t ex i ökad utsträckning sota sin egen panna eller låta någon annan göra det. Denna möjlighet öppnas dock först när nuvarande avtal mellan kommun och skorstensfejarmästare upphör. Det finns många sådana avtal som gäller 20 till . Detta innebär att möjligheterna för fastighetsägaren att välja sotningsentreprenör inte bestäms av lagstiftningen utan av tidigare tecknade civilrättsliga avtal. En ny lagstiftning inom området måste omfatta alla som berörs av sotningsplikten, och detta bör gälla . Det är inte rimligt att en ny lagstiftning främst tillgodoser en yrkesgrupps önskemål om bibehållen monopolställning snarare än konsumenternas krav på valfrihet och konkurrens. Vi anser därför att propositionen bör avslås i den del som avser sotningsväsendet. Regeringen bör i stället återkomma med ett nytt förslag som utgår från de principer om konkurrensutsättning som redovisas i betänkandet Reformerat sotningsväsende, SOU 2001:42.
mot · GQ02Ju11 · 2003-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:74 Hemliga tvångsmedel - offentliga ombud och en mer ändamålsenlig reglering. begär att regeringen återkommer med förslag till hur reglering av överskottsinformation skall hanteras i samband med tillämpning av aktuella tvångsmedel. Det är välkommet att regeringen, i samma riktning som tidigare motionerat om, föreslår ytterligare åtgärder för att öka rättssäkerheten i ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning genom att det införs ett system med offentliga ombud. Den enskildes integritet måste beaktas ytterst noggrant och rättssäkerheten ökar kraftigt genom att offentliga ombud tillåts delta i ärenden om hemliga tvångsmedel. Ombudet ska inte företräda en enskild misstänkt person utan alla enskilda som kan beröras av avlyssningen. Ombudet ska också kunna överklaga beslut som inte tillräckligt tillgodoser enskildas intressen. För att öka polisens möjligheter att utreda allvarliga brott föreslås äntligen en mer ändamålsenlig reglering av hemliga tvångsmedel. Hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning ska få användas även i de fall då minimistraffet inte uppgår till fängelse , om det enskilda brottets straffvärde kan antas överstiga fängelse. Hemlig teleövervakning föreslås få användas även vid misstanke om barnpornografibrott och dataintrång. Vidare föreslås att hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning av teleadresser som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kontaktar skall kunna utföras. Det föreslås också att hemlig kameraövervakning i vissa fall ska få användas för att övervaka en brottsplats eller dess nära omgivningar i syfte att fastställa vem som kan misstänkas för brottet. anser att detta är nödvändigt för att komma åt den grova organiserade brottsligheten. Det är emellertid anmärkningsvärt att regeringen och än en gång valt att inte ta upp hur hanteringen av överskottsinformation skall ske. Det är beaktansvärt att det i dagens som är en modern rättsstat inte finns någon reglering om hur överskottsinformation, information rörande annan brottslighet än den tillståndsgrundande, skall hanteras och behandlas. Oklarhetsfaktorn på detta område leder till många problem. Det handlar om människors rätt till integritet och det handlar om hur myndigheterna skall arbeta och döma. Trots upprepade krav från oppositionen samt Lagrådet har regeringen inte förmått sig att lägga fram några förslag. Det borde vara en självklarhet att det finns en fulltäckande lagstiftning i dessa viktiga frågor men så är tyvärr inte fallet, regeringen fortsätter istället att sticka huvudet i sanden. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag till hur reglering av överskottsinformation skall hanteras i samband med tillämpning av aktuella tvångsmedel, i enlighet med vad som i motionen anförs.
mot · GQ02Ju14 · 2003-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:74 Hemliga tvångsmedel - offentliga ombud och en mer ändamålsenlig reglering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen skall återkomma med ett lagförslag om införande av regler om hemlig avlyssning. Förslaget om att öka polisens möjligheter att utreda allvarliga och svårutredda brott med en mer ändamålsenlig reglering av dagens hemliga tvångsmedel, är ett viktigt steg på vägen i kampen mot den organiserade brottsligheten. Kravet på att rättssäkerhetsaspekterna vid användningen av tvångsmedel är uppfyllda är mycket centralt. liberalerna är därför positiva till att partiets krav gällande införandet av offentliga ombud avseende hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning nu uppfylls av regeringen. För att kunna bekämpa den grova och organiserade brottsligheten måste polisen dock ges ytterligare möjligheter att använda modern teknik varav hemlig avlyssning, s k buggning, är ett viktigt verktyg. I den aktuella propositionen väljer regeringen att inte presentera lagförslag om införande av hemlig avlyssning. Regeringen hänvisar till att tillsatte en utredare som utarbetat ett förslag till en reglering av användningen av sådan överskottsinformation som kommer fram vid bruk av hemliga tvångsmedel. Regeringen anger (s 12 i propositionen) att man nu skall överväga utredarens förslag och sedan på nytt överväga frågan om hemlig avlyssning. Bakgrunden är buggningsutredningens betänkande Om buggning och andra hemliga tvångsmedel (SOU 1998:46) och behandlingen av detta i lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. I lagrådsremissen föreslogs att hemlig avlyssning införs som ett nytt hemligt tvångsmedel i syfte att förbättra möjligheterna att bekämpa den grövre kriminaliteten. I sitt yrkande över förslaget uttalade Lagrådet att en förutsättning för att införa hemlig avlyssning är att användningen av s k överskottsinformation regleras. liberalerna instämmer i Lagrådets uttalande om vikten av att reglera frågan om överskottsinformation. liberalerna vill också betona att samtliga rättssäkerhetsaspekter måste vara noga övervägda och utredda innan införandet av lagstiftning om hemlig avlyssning sker. Samma rättssäkerhetsaspekter måste naturligtvis gälla även vid detta ingripande tvångsmedel och därför omfattas av de nya reglerna i om offentliga ombud. Erforderligt utredningsunderlag för ett lagförslag om hemlig avlyssning föreligger emellertid redan. liberalerna vill därför att regeringen återkommer till med ett lagförslag om införandet av hemlig avlyssning och att detta tvångsmedel skall omfattas av de nya reglerna i om offentliga ombud. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna.