mot · GR02K418 · 2003-10-07 00:00:00 — Detta är ett stort steg framåt mot en effektiv och rättssäker lagstiftning. Bredda insatserna mot hedersbrott Det patriarkalt färgade våldet mot familjemedlemmar som bryter könsrollsmönstren drabbar inte bara unga kvinnor som själva vill välja en man att leva tillsammans med. Det förekommer också att så kallade hedersbrott riktar sig mot familjemedlemmar som väljer att öppet stå för sin homosexualitet eller kanske sin transsexualism. Detta är en lika allvarlig kränkning av individens rättigheter som all annan hedersrelaterad brottslighet. Behovet av stöd och hjälp från myndigheterna, till exempel i form av adekvata åtgärder från skolans sida eller skyddat boende för ungdomar som hotas av sina familjer, är också detsamma. Det fortsatta arbetet mot hedersrelaterad brottslighet måste utformas med beaktande av att sådan brottslighet också kan grunda sig i avsky mot en familjemedlems sexuella läggning eller könsidentitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Öka kunskapen om samkönat partnervåld Kvinnor eller män som lever i samkönade förhållanden drabbas av allt att döma av partnerrelaterat våld i samma utsträckning som kvinnor som lever i förhållanden med män. Att döma av det utrymme våld inom samkönade parrelationer har fått i t.ex. massmedier förekommer inte något sådant våld alls. Tyvärr överensstämmer inte denna bild med verkligheten, vilket bland annat uppmärksammas i , man slår man från Nationellt råd för kvinnofrid. Det samkönade partnervåldet följer samma mönster som råder inom olikkönade parförhållanden med en blandning av kontroll, hot och terror och förlöjligande utöver det fysiska våldet. Dessutom kan ett antal särskilda faktorer förstärka den drabbades motstånd mot att söka hjälp eller göra en polisanmälan, till exempel rädsla för att möta förakt eller oförstående från omgivningen på grund av den sexuella läggningen. Eller delvis på grund av att våld inom samkönade parförhållanden sällan eller aldrig nämns en tro att sådant våld inte existerar, som bidrar till en ökad skuldbeläggning av offret självt. Samhällets insatser mot våld inom samkönade relationer brister ibland därför att det saknas kunskapen och förmågan att förstå att det rör sig om partnerrelaterat våld. För att motverka detta krävs framför allt utbildningsinsatser inom sjukvården, samt inom polisen och rättsvårdande myndigheter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lagen om registrerat partnerskap infördes med stöd av . Efter förra årets reform av adoptionsreglerna finns inga skillnader inom mellan de juridiska effekterna av äktenskap och partnerskap. I och har äktenskapslagstiftningen öppnats även för samkönade par, och motsvarande reform har aviserats av regeringen i . Också i pågår en diskussion om att införa en gemensam äktenskapslagstiftning för alla par, varvid behovet av en särskild partnerskapslag skulle bortfalla. Även inom ramen för nu gällande lagstiftning finns dock ett antal punkter där reformer behövs. har under allmänna motionstiden begärt en reform av reglerna för utlänningars ingående av partnerskap, så att det inte ställs hårdare krav på personer som vill ingå partnerskap än på personer som vill gifta sig. Partnerskapslagens så kallade anknytningskrav bör alltså tas bort. anser också att uppdragen som förrättare av borgerlig vigsel och förrättare av partnerskapsregistrering bör sammanföras till ett samlat uppdrag. Vidare bör en internationellt privaträttslig konvention om partnerskap införas, något som bör ta initiativ till, gärna i samverkan med övriga nordiska länder. Synen på samkönade kärleksförhållanden varierar mellan trossamfunden och även inom trossamfunden. finns det ingen möjlighet för det trossamfund som så önskar att få behörighet att förrätta partnerskap på det sätt som motsvarar trossamfundens behörighet att förrätta vigslar. Det bör i lagen införas en möjlighet för Kammarkollegiet att, efter ansökan från trossamfundet, förordna partnerskapsförrättare inom ett trossamfund enligt motsvarande regler som gäller för vigselförrättare i trossamfunden. Denna reform innebär således inte att något trossamfund skulle tvingas att förrätta partnerskap; i stället handlar den om att öppna möjligheten till partnerskapsförrättningar för de samfund som själva så önskar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Efter att konsekvent ha nonchalerat frågan under en lång rad år, trots påstötningar från bland annat , har regeringen börjat vidta åtgärder för att det ska bli möjligt att ingå partnerskap på ambassader. Än så länge är det dock bara tre av det tjugotal ambassader som har vigselrätt som också förrättar partnerskap. Om ambassadens värdland lämnar sitt godkännande måste svenska ambassader erbjuda samma service vad gäller både partnerskap och borgerliga vigslar. Regeringen bör därför skyndsamt vidta åtgärder för att möjliggöra ingåendet av partnerskap på fler ambassader. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Bestämmelserna i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap gäller inte för registrerat partnerskap. förordning baserar sig på en nordisk familjerättslig konvention från , och bakgrunden till undantaget är att det inte fanns partnerskapslagar i alla nordiska länder vid den tid då den svenska partnerskapslagen infördes. finns dock partnerskapslagar i alla de fem nordiska staterna, och tiden borde därför vara mogen för att undanröja även denna särbehandling av partnerskap i förhållande till äktenskap. Detta kan med fördel ske genom en översyn av konvention inom ramen för det nordiska samarbetet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En gemensam sambolag för alla par har införts , men regeringen har underlåtit att lägga fram förslag till följdändringar så att det tydliggörs även i andra delar av lagstiftningen att sambopar ska behandlas lika. Efter ett initiativ från gav ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med förslag till lagändringar som en följd av den nya sambolagen. Det är angeläget att dessa förslag kommer till stånd så att risken för felaktiga myndighetsbeslut till följd av en språkligt sett diskriminerande lagstiftning undanröjs. Assisterad befruktning för kvinnor i samkönade relationer Många homo- och bisexuella har barn. Dessa barn kommer ofta från heterosexuella förhållanden, men det blir också vanligare att homo- och bisexuella skaffar sig barn genom insemination. Enligt svensk lag är insemination på klinik enbart tillåten för den kvinna som är gift eller lever i äktenskapsliknande förhållande med en man. Insemination för kvinnor som lever med andra kvinnor är inte tillåten i , men däremot i flera andra västländer. Kommittén om barn i homosexuella familjer föreslog att kvinnor i samkönade relationer skall få tillgång till konstgjord befruktning på samma villkor som kvinnor i olikkönade relationer. I ett särskilt yttrande till kommitténs betänkande framhöll liberalernas representant att den lagtekniska utformningen av en sådan reform måste utredas ytterligare. Regeringen utlovade att en fördjupad översyn av inseminationsfrågan skulle påbörjas , och gjorde ett tillkännagivande om att det är angeläget att påbörja arbetet med frågan om hur det rättsliga föräldraskapet för barn skulle regleras vid ett införande av möjlighet till assisterad befruktning vid allmänt sjukhus för kvinnor i samkönade förhållanden (bet. 2001/02:LU27). Det skulle dock komma att dröja innan frågan ens började utredas inom , och ännu har arbetet inte fullföljts. Regeringens fördröjning av ärendet är oacceptabel. Den kompletterande utredningen om insemination måste fullföljas möjligt och utan ytterligare tidsutdräkt. Öka respekten för mångfald i den offentliga sektorn Arbetet inom den offentliga sektorn skall genomsyras av jämställdhet, jämlikhet och respekt för den enskildes integritet. Stat, landsting och kommuner eller deras uppdragstagare skall inte särbehandla människor negativt utifrån kön, ålder, social ställning, etnisk eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, könsidentitet eller liknande. Ökad medvetenhet samt aktiva satsningar på kunskap och utbildning är nyckelfaktorer för att säkerställa att negativ särbehandling inte förekommer. Inom ramen för den löpande utbildningen av anställda bör därför frågan om motverkande av diskriminering uppmärksammas särskilt. Att öka insikterna om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners livsvillkor är extra viktigt inom vissa nyckelsektorer inom den offentliga sektorn, bland annat rättsväsendet, utbildningen, hälso- och sjukvården samt . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. känner många homosexuella, bisexuella och transpersoner exempelvis tvekan inför att ta kontakt med rättsväsendet när de utsatts för brott eftersom de är rädda för ett negativt bemötande. En ökad kompetens i rättsväsendets myndigheter kan öka homosexuellas, bisexuellas och transpersoners benägenhet att anmäla brott. Speciellt sårbara är människor i psykisk kris eller brytningsskeden i tillvaron. Yrkesgrupper som t.ex. kuratorer, psykologer, psykiatrer och psykoterapeuter bör därför vara särskilt måna om att ha kompetens på området. Om deras bedömningar grundas på fördomar kan de annars mer eller mindre medvetet skada en patient eller klient som t.ex. är homosexuell. Samma principiella frågeställning gäller , inte minst personal på familjerådgivningar och familjerättsenheter där en fördomsfull syn på homosexualitet också kan drabba barn i samkönade familjer. Statens bidragsgivning till frivilligorganisationer regleras i många fall i förordningar, dock inte bidrag till homosexuellas organisationer. betalar ut totalt till organisationerna (). Stödet är utformat som ett projektstöd som meddelas i taget. Till skillnad från t.ex. vad gäller stödet till invandrarorganisationer finns ingen möjlighet till ett rent organisationsbidrag för att täcka kostnaden för central administration. Bisexuellas eller transpersoners organisationer omfattas över huvud taget inte av möjligheten till stöd. En översyn av de statliga bidragen till invandrarorganisationer och minoritetsorganisationer har genomförts och förslag om ett nytt sammanhållet bidragssystem har lagts fram. Vidare pågår en översyn av bidragssystemen vad gäller kvinnoorganisationer. Mot bakgrund av den kritik som framkommit mot det nuvarande systemet för stöd till homosexuellas organisationer, vilket varit oförändrat i sina huvuddrag sedan det infördes , bör en översyn göras även på detta område. Översynen bör syfta till att skapa enhetliga regler som underlättar långsiktig planering för de berörda organisationerna. Även nivån på det samlade stödet, liksom möjligheten för bisexuellas och transpersoners organisationer att ansökan om stöd, bör ingå i översynen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lesbiska och bisexuella kvinnor i vården Hälso- och sjukvården har ofta mycket dålig kunskap om lesbiska och bisexuella kvinnors situation. Det är också vanligt att lesbiska och bisexuella kvinnor har små kunskaper om sexuell överföring av sjukdomar. Enligt undersökningar är det endast hälften av lesbiska och bisexuella kvinnor som berättar för gynekologen om sin sexuella läggning. De kommer också i lägre utsträckning till mammografi och cellprovtagningar än andra kvinnor. I har den tidigare borgerliga majoriteten i säkerställt att det finns en särskild mottagning som vänder sig bland annat till lesbiska och bisexuella kvinnor. Initiativet bör få efterföljare på fler håll i landet. Det behövs mer fakta om lesbiska och bisexuella kvinnors hälsa och behov av information. eller annan myndighet bör på lämpligt sätt agera för att förbättra kunskapen om hur lesbiska och bisexuella kvinnor bemöts inom hälso- och sjukvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sex mellan män är främsta spridningsvägen för hiv i , men antalet fall är sett i ett internationellt perspektiv mycket lågt. Från det att larmen kom har hivpreventionen förbättrats. sker mycket av preventionen för män som har sex med män i samarbete med homosexuellas, bisexuellas och transpersoners organisationer. Det har lett till att inriktning, kampanjmetoder och kanaler är effektiva. Det är därför viktigt att dessa satsningar får fortsätta. Inte minst viktigt är att de ekonomiska förutsättningarna för hivpreventionen inte försämras. Den socialdemokratiska regeringen har aviserat att de specialdestinerade statsbidragen för hivprevention i storstadsregionerna där förekomsten av hiv är som störst kommer att dras in. Tack vare engagerade insatser från bland annat har kunnat rädda dessa bidrag. Även om årets budgetförslag inte innehåller några förslag om att avskaffa dem för är det likafullt oroväckande att de fortsätter att hämtas ur anslag som främst är avsedda för tillfälligt bistånd till kommuner och landsting. Vi avvisar bestämt en nedrustning av den hivpreventiva verksamheten och anser att de specialdestinerade statsbidragen ska finnas kvar även . För att säkerställa en långsiktighet i arbetet bör de anslagna medlen för hivprevention i storstadsområdena flyttas från utgiftsområde 25 till utgiftsområde 9, något som utvecklas närmare i kommunekonomiska motion. Skolan och ungdomars situation Skolan har en viktig roll inte minst för ungdomar som själva är homosexuella, bisexuella eller transpersoner. Enligt kartläggningar av bl.a. uppmärksammas frågor som rör homo- och bisexualitet mycket . Men det finns fortfarande brister, främst eftersom många skolor inte har en välutvecklad sex- och samlevnadsundervisning. Särskilt i gymnasieskolan, men också i , finns det många klasser som inte får någon undervisning över huvud taget. Det förekommer också att det används läromedel som sprider fördomar. Alla elever har rätt till en bra sex- och samlevnadsundervisning inklusive allsidiga kunskaper om homo-, bi-, trans- och heterosexualitet. Det var ett stort felsteg av regeringen när den strök alla skrivningar om homosexualitet ur skolans kursplaner. Tydliga skrivningar om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation bör återinföras i kursplanerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det förekommer att elever utsätts för diskriminerande eller kränkande behandling i skolan på grund av t.ex. sin sexuella läggning, av andra elever eller av skolpersonal. Att så sker kan aldrig accepteras. Regeringen har aviserat planer på att införa en lag om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling i bland annat förskolan, , gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Att enbart införa nya diskrimineringslagar är dock att bara se delar av problemet. De kränkningar som enskilda elever utsätts för hänger ihop med de grundläggande problemen att upprätthålla en lugn och trygg skolmiljö. När vuxenvärlden abdikerar från sitt ansvar att upprätthålla lugn och arbetsro i skolmiljön drabbar det inte minst de elever som är extra utsatta för trakasserier på grund av att man bryter mot gruppnormen, t.ex. genom att ha en annan sexuell läggning än flertalet. strategi mot mobbning och för arbetsro i skolan utvecklas närmare i partiets skolpolitiska motioner. Unga homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation är dock inte enbart en angelägenhet för skolväsendet. Många ungdomar lever på grund av omvärldens fördomar i en mycket utsatt situation, präglad av otrygghet och rädsla. Det förekommer att ungdomar misshandlas av sina familjemedlemmar eller kastas ut från föräldrahemmet på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet. Undersökningar från utlandet tyder också på att frekvensen av självmordsförsök är väsentligt högre bland unga homosexuella än bland deras heterosexuella jämnåriga. Det är angeläget att de yrkesgrupper som möter unga homosexuella, bisexuella och transpersoner själva har tillräcklig kompetens för att ge adekvat hjälp. Tyvärr är detta inte alltid fallet. Inom ramen för det allmänna tillsynsarbetet bör det göras en översikt av bemötandet av unga HBT-personer som söker hjälp hos t.ex. eller den psykiska barn- och ungdomsvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Också högskolan har en viktig roll framför allt när det gäller högskoleutbildningar för yrken i vilka man kommer i kontakt med homosexuella, bisexuella och transpersoner som behöver stöd. Det gäller t.ex. utbildningen för lärare, socionomer, läkare, präster, psykologer, jurister och poliser. Av en kartläggning som redovisades av framgår att undervisning vid högskolor om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation förekommer endast i begränsad omfattning. bör därför få i uppdrag att lägga upp en plan för hur undervisningen skall kunna förbättras på denna punkt inom ramen för arbetet med de allmänna demokratiska grundvärdena om respekt för mångfalden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Forskning om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation är ett brett och växande fält. I har presenterats flera doktorsavhandlingar och andra vetenskapliga studier som ger viktig kunskap om bl.a. homo- och bisexuellas situation i äldre tider i , det svenska rättsväsendets syn på homosexualitet samt homosexuellas, bisexuellas och transpersoners utsatthet för brott. Men mycket återstår att göra och behovet av kunskap är stort. Inte minst behövs en större nationell studie av livskvalitet och levnadsförhållanden i dagens . En nationell studie gjordes i (den s.k. ) och visade att många homosexuellas, bisexuellas och transpersoners tillvaro trots de senaste årtiondenas positiva utveckling fortfarande präglas av utsatthet, isolering och dålig självkänsla. Inte minst gällde detta unga människor. En motsvarande studie av svenska förhållanden skulle ge viktiga kunskaper inte minst om levnadsförhållandena för homosexuella, bisexuella eller transpersoner som kan antas vara i en särskild utsatt situation, såsom ungdomar, äldre, invandrare med bakgrund i en patriarkal kultur samt glesbygdsbor. Regeringen gav 2002 och i uppdrag att undersöka hälsosituationen för homo- och bisexuella respektive förhållandena för homo- och bisexuella i arbetslivet. Endast fick dock därtill i uppdrag att undersöka situationen för transpersoner. Det är förvånande, inte minst mot bakgrund av att frågan om diskriminering av transpersoner är föremål för behandling av den sittande , att inte situationen för transpersoner i arbetslivet uppmärksammats i samma mån som situationen för homo- och bisexuella. I kommande utredningsuppdrag bör regeringen så långt som det är möjligt inkludera även transpersoners situation på de områden där detta är relevant. Till de mest grundläggande egenskaperna i den mänskliga identiteten hör uppfattningen om könstillhörighet. Att den enskilda människans egen könsidentitet skall respekteras låter som en självklarhet. En grupp människor utsätts dock för osynliggörande, diskriminering och i många fall förakt enbart på grund av sin uppfattning om den egna könstillhörigheten eller på grund av den könsroll de väljer att leva efter. Transsexualism är upplevelsen av en motsättning mellan individens biologiska kön och uppfattning om den egna könstillhörigheten. Transsexuella beskriver det ofta som att ett naturens misstag blivit begånget. Ofta men inte alltid känner transsexuella en stark önskan att genom anatomiska ingrepp få den egna kroppens utseende att stämma överens med det psykiska könet. Transsexuella finns av båda könen och det som i vardagslag kallas könsbyten kan alltså ske i båda riktningarna. Transsexualism skall inte förväxlas med transvestism, där individen vill klä sig i det motsatta könets kläder men är tillfreds med sitt fysiska kön. Varken transsexualism eller transvestism har med den sexuella identiteten att göra; transsexuella eller transvestiter kan vara homo-, bi- eller heterosexuella precis som alla andra. Transpersoner, slutligen, är en relativt ny samlingsterm för transsexuella, transvestiter och andra med könsöverskridande eller könsrollsöverskridande levnadssätt. Dagens lagstiftning måste ses över De viktigaste bestämmelserna om könsbyte finns i lagen (1972:119) om fastställelse av könstillhörighet i vissa fall. Transsexuella har riktat kritik mot denna lag på flera punkter och menar att den i vissa avseenden försvårar deras situation i stället för att underlätta den. Lagen kräver exempelvis att den som skall genomgå fastställelse av ny könstillhörighet (könsbyte) skall vara ogift, något som tvingar många transsexuella till familjesplittring. Det gifta par som vill fortsätta att leva tillsammans efter det att ena parten bytt kön måste alltså först genomgå äktenskapsskillnad och sedan ingå registrerat partnerskap. Även namnlagen ställer till problem. Enligt praxis tillåts inte personer som juridiskt sett är män att byta till kvinnliga förnamn och vice versa. Denna begränsning upplevs av många transpersoner som ett stort problem. I ett tillkännagivande har uttalat att dagens namnlag bör ses över i sin helhet (bet. 2000/01:LU11). Trots detta har ännu inget hänt. Den nya lagen om förbud mot diskriminering, samt lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning, ger inget skydd mot diskriminering på grund av transsexualism eller transvestism. Inte heller förbud mot olaga diskriminering skyddar transpersoner. hälsar därför med tillfredsställelse att transpersoners behov av diskrimineringsskydd ingår i utredningsuppdraget för den parlamentariska kommitté som skall göra en samlad översyn av den svenska diskrimineringslagstiftningen (dir. 2002:11). Detta motsäger dock inte att det behövs en särskild utredning som ur ett helhetsperspektiv skall belysa transpersoners situation i det svenska samhället enligt vad som sägs nedan. En särskilt viktig punkt är att hälso- och sjukvården erbjuder tillfredsställande resurser för den transsexuelle som söker hjälp. finns öronmärkta utredningsresurser för transsexuella bara på enstaka ställen i landet. Detta är en mycket utsatt patientgrupp som för sin behandling inte kan vara beroende av eldsjälar på olika mottagningar. Det är angeläget att det finns tillräckliga vårdresurser till de patienter som behöver behandling på grund av transsexualism. En utredning om transpersoners situation Det behövs alltså en utredning som ur ett helhetsperspektiv belyser transpersoners situation i det svenska samhället. Utredningen bör omfatta både lagstiftningsfrågor, behandlingsfrågor (t.ex. hälso- och sjukvårdens bemötande och proceduren kring könsbytesoperation) och sociala frågor (t.ex. diskriminering, attityder och stöd till transpersoners organisationer). Utredningen skall ha tät kontakt såväl med transpersoners organisationer som med övrig expertis på området och bör ha ett allmänt hållet mandat att lämna de förslag som anses behövliga för att förbättra transpersoners situation i samhället. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.