mot · GQ02So19 · 2003-01-24 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:30 Uppföljning av den Nationella handlingsplanen för äldrepolitiken tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utvärdering av ädelreformen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra läkarstödet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad valfrihet för äldre. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ny, oberoende tillsynsmyndighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om äldres inflytande över vården och omsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en verklig vårdgaranti införs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka primärvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kostens betydelse för hälsa och välbefinnande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om hur personalförsörjningen av vården och omsorgen kan förbättras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kompetenskonto för anställda inom vården och omsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett och hälsa inrättas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om anhörigas och närståendes situation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en skattereduktion för hemnära tjänster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av uppsökande verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att skyndsamt följa upp effekterna av avgiftsreformen inom äldre- och handikappomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett förbättrat behovsstyrt högkostnadsskydd inom tandvården införs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om äldres ekonomi. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändigheten av att lösa äldreomsorgens finansiering . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen återkommer med förslag på hur vården i livets slutskede kan förbättras. Ädelreformen, som trädde i kraft , gick ut på att ge kommunerna ett utvidgat ansvar för långvarig vård av äldre och funktionshindrade. Redan från början fanns en oro för att kommunerna inte skulle kunna ge de medicinska insatser som de äldre är i behov av. Detta framförde också i sin reservation till betänkandet (1990/91:SoU9), och vi varnade för att den nya gränsdragning mellan landstingens och kommunernas ansvarsområden kan drabba svårt sjuka människor. Denna oro har tyvärr visat sig befogad och har också påtalats i många av olika utvärderingar och uppföljningar. Man har konstaterat att huvudmännen har olika svårigheter att leva upp till gällande lagstiftning, likaså de av antagna målen för vården och omsorgen om äldre. Många äldre snurrar runt i systemet och till detta kommer enligt att det finns skäl att ifrågasätta om akutsjukvårdens organisation, rutiner och procedurer är anpassade för äldre med sammansatta och komplexa behov. antog Nationell handlingsplan för äldrepolitiken för åren 19992001. I skrivelsen redogör regeringen för hur äldrepolitiken har utvecklats efter den antagna handlingsplanen. har åren 19971999 följt äldreomsorgen genom det så kallade Äldreuppdraget. Man har i ett antal rapporter konstaterat en positiv utveckling men också ett flertal brister vad gäller kvaliteten i medicinska insatser och i omvårdnaden. Stora brister rapporterades också vad gäller läkarmedverkan, vård i livets slutskede, personalens kompetens och brukarinflytande. Vård och omsorgsbehov som inte uppmärksammats är psykiska besvär, reumatiska sjukdomar och tandhälsan. Samverkan mellan sjukhus, primärvård och äldreomsorg har inte heller fungerat tillfredsställande Även () konstaterar i sin effektivitetsgranskning (RRV 2002:28) att statistiken ger en bild av att det finns ett betydande antal gamla som snurrar runt i systemet mellan slutna och öppna vårdformer vilket kan vara en indikation på att huvudmännen inte lyckats utveckla ett fullgott lokalt omhändertagande. Vi instämmer i denna kritik. Uppföljningar av Ädelreformen har visat på, skriver regeringen, att det finns gränsdragningsproblem och brister i samverkan mellan kommun och landsting, vilket lett till ojämn kvalitet, försämrad kontinuitet och otrygghet för berörda personer. Man skriver att detta främst gäller läkarinsatserna och utskrivning av patienter från den slutna vården, där ansvaret mellan sluten vård, öppen vård och vård varit oklar. Detta drabbar särskilt äldre personer med sammansatta, långvariga och svåra sjukdomstillstånd. redovisar i sin uppföljning att samverkansavtal finns i cirka hälften av kommunerna. Det finns dock fortfarande brister i överföringen av information från sjukhus till primärvård och omsorg vid utskrivning från sjukhus. Otydlig ansvarsfördelning syns också i bristen vad gäller äldres rehabilitering och vård i livets slutskede. Också RRV har fastslagit att det finns ett glapp i vården av äldre och att det finns en osäkerhet kring ansvarsfördelningen och vad kommunernas uppgift som sjukvårdshuvudman egentligen består i. Regeringen erkänner problemen och menar att man redan uppmärksammat problemet med delat huvudmannaskap. Detta synes inte vara för tidigt då problemen varit uppenbara för många bedömare . Mot bakgrund av den otydliga gränsdragning och bristande ansvarsfördelning som påvisats mellan kommun och landsting, liksom den mycket skarpa kritik som framförts från icke minst alla de patienter som fått en försämrad vård, har regeringen föreslagit ändringar i syfte att öka samverkan mellan kommuner och landsting i prop. 2002/03:20 Samverkan mellan kommuner och landsting inom vård- och omsorgsområdet. I ett försök att komma tillrätta med samverkansproblemen har regeringen föreslagit att en ny lag införs som ger kommuner och landsting möjlighet att samverka i en gemensam bättre kunna fullgöra sina uppgifter inom vård- och omsorgsområdet. Vi avvisade inte regeringens förslag men vi påpekade att åtgärden som regeringen föreslår med all önskvärd tydlighet visar att den kritik som framfört alltjämt är välgrundad och att det inte är mer politisk styrning som saknas i svensk sjukvård utan i stället möjligheter och rättigheter. Det saknas möjligheter för personalen att utveckla vården och det saknas rättigheter för patienterna att få sina behov tillgodosedda. Regeringen konstaterar i sin skrivelse att läkarmedverkan i vården av äldre måste förbättras, vilket vi instämmer i. Hälften av kommunerna har övergripande samverkansavtal mellan huvudmännen när det gäller läkarinsatser inom den kommunala vården. varnade redan när den så kallade Ädelreformen beslutades att gränsdragningen mellan landsting och kommuner skulle komma att skapa allvarliga problem. Vi framförde bland annat att det skulle bli svårt att utkräva medicinskt ansvar. Vi har alltsedan dess vidhållit vår kritik och krävt en genomgripande översyn av Ädelreformens för- och nackdelar. Flera företrädare för den kommunala hälso- och sjukvården beskriver också bristen på läkarmedverkan i vården av äldre som ett allvarligt problem. Vi inser att det inte heller i uppföljningen av den nationella handlingsplanen föreligger någon djupare förståelse för denna problematik. Fortsatt finns det många äldre, vare sig de bor i ett särskilt boende eller i eget boende, som inte får sina medicinska behov tillgodosedda. Regeringen skriver alldeles för lite om möjligheterna att bestämma över sin vardag, trots att detta är en av de beslutade målen med den nationella handlingsplanen för äldrepolitiken. Dagens äldreomsorg är, trots stora påfrestningar, bättre än . Men det finns också många kvarvarande brister. Dessa bottnar både i att äldres behov och önskemål ännu bestäms av ett förlegat kollektivt synsätt på äldre och åldrandet, och att de medicinska kunskaperna om åldrandets sjukdomar är dåliga. Många äldre får inte den vård och omsorg man har rätt att kräva och far därför illa dagens hälso- och sjukvårdssystem, som snarare är anpassat för en gången tids politisk maktstruktur. Vi vill genomföra en grundläggande förnyelse av vården och omsorgen av äldre. Begränsningar som hindrar äldre från att välja omsorgsgivare och att obehindrat flytta över kommungränserna måste tas bort. Att kunna påverka sin situation blir inte mindre viktigt . Tvärtom ökar behovet av mångfald och alternativa lösningar för äldreomsorgen när fysiska begränsningar sätter in. Vi föreslår att staten övertar det finansiella ansvaret för äldreomsorgen och att pengarna följer individen. Äldrepengens storlek avgörs av den enskildes omsorgsbehov och tillfaller den omsorgsgivare den enskilde eller anhöriga väljer. Valfrihet på lika villkor för alla med behov av omsorg blir därmed verklighet. För att ingen skall lämnas utanför har kommunen det fortsatta ansvaret för att också de som inte orkar, kan eller vill välja får den allra bästa vården. De nya möjligheter som en äldrepeng innebär för de äldre sätter naturligtvis också en press på kommunens egen verksamhet att förbättra kvalitet och öka individanpassningen. Detta hindrar inte att det kan finnas behov av insatser för att samordna kvalitetsarbetet i enskilda kommuner, mellan kommuner och mellan kommuner och landsting. Den som står för omsorgen skall inte utöva tillsyn över sin egen verksamhet varför vi moderater föreslår en ny statlig oberoende tillsynsmyndighet. Denna skall ställa samma krav på alla omsorgsverksamheter, oavsett om de drivs i offentlig eller annan regi och en omsorg långt mer genomträngande än den som är . Tillsyn skall ske mot bakgrund av en sammanhållen tillsynslag, bestående av hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen, de två tillämpliga lagstiftningar som finns för vård och omsorg av äldre. har fastställt fyra nationella mål för äldrepolitiken. Enligt det första målet skall äldre kunna leva ett aktivt liv och ha inflytande över samhället och sin vardag. Vi anser att dagens utformning av äldreomsorgen lämnar allt för lite åt de äldre att bestämma över. Till exempel saknar många äldre en reell möjlighet att flytta vart de vill, och därför bör flytträtten för äldre utökas i enlighet med vad som anförs i vår motion 2002/03:So10 med anledning av 2002/03:RR4 Nationella mål i kommunernas äldreomsorg. Vi har i ovannämnda motion tagit fasta på kritik från revisorer och när det gäller kommuners infriande av rätten till fri bosättning för personer med varaktiga och omfattande behov av vård och omsorg. Vi vill därför hänvisa till vad vi skrev i motion 2002/03:So10 om att reell flytträtt samt ökad rättstrygghet införs för äldre i behov av insatser från det offentliga. Härvid måste även uppmärksammas att många äldre har utländsk bakgrund, vilket ställer ökade krav på äldreomsorgen att även tillgodose deras behov. har dementa inga rättigheter, menar , docent vid minnesmottagningen i . Nationella riktlinjer och direktiv saknas. Bostadsorten verkar mer vara avgörande för vilken vård dementa får. Det finns heller ingen kunskap om hur dementa och deras anhöriga har det. Vi anser att en fri och omfattande etableringsrätt för äldreomsorgsinitiativ som sker på annan än grund bör uppmuntras och stödjas. Då kan äldreboenden och vårdenheter specialinrikta sig mot invandrare eller utveckla vårdinnehållet i en viss riktning. revisorer framför i sitt förslag till (2002/03:RR4) en ökad kontroll av äldres rättssäkerhet. Deras granskning visar att kommunerna nonchalerar äldres rättigheter. Revisorerna kräver också en analys av hur resurserna används. Man menar att problemen är så allvarliga att äldres rättssäkerhet är hotad. Regeringen beskriver i sin skrivelse vårdtiderna och vårdplatserna i slutenvården ytterst knapphändigt. Vi anser att detta problem hade förtjänat mer uppmärksamhet. Många är i behov av en väl fungerande hälso- och sjukvård som kan ge vård av god kvalitet . Vi har många indikationer på att hälso- och sjukvården inte förmår uppfylla dessa krav för inte minst de äldre. Många köar till vården för att få funktionshinder och sjukdomar åtgärdade och behandlade. För att öka tillgängligheten och för att kunna ge vård menar vi att en garanti för vård måste införas. Detta förslag har vi moderater framfört i många sammanhang tidigare och har också i vårt budgetförslag avsatt medel för detta. Denna valfrihet skall omfatta samtliga godkända vårdgivare inom öppenvården och den privata vården. Patienten skall kunna välja sjukhus i hela landet och på lika villkor besöka såväl specialister hos som privata vårdgivare. För detta ändamål avsätter vi för garantins införande, det vill säga , och för , 2004. Det ger ett ordentligt tillskott för att klara av att korta vårdköerna som det moderata förslaget är den reform som behövs för att även motverka att vårdköer uppstår. En vårdgaranti i sig är en väg för att öka samverkan eftersom den ställer krav på att organisation, ledarskap, resursanvändning och ersättningsformer används optimalt. För att stärka vårdgarantin och ge rätt till vård och snabb rehabilitering vill vi också ge försäkringskassorna möjlighet och medel att upphandla vård åt patienter som är föremål för kassornas åtgärder och som inte kan erbjudas vård av det egna . För detta ändamål tillför vi ytterligare . Primärvården ett första möte Inget i skrivelsen tyder på att regeringen insett betydelsen av att bredda primärvården för att på detta sätt bemöta äldres behov och personalförsörjningen till vården och omsorgen av äldre. Primärvården är i stor utsträckning vårdens ansikte utåt mot medborgarna. Det är därför nödvändigt att primärvården fungerar bra. finns dock fler flera problem inom primärvården både vad gäller tillgänglighet, svårigheter att rekrytera personal och svårigheter att med god kvalitet ta emot och behandla de patienter som överförs från sjukhus och specialistmottagningar. Problemen blir särskilt uppenbara för människor som har ett stort och mångfacetterat vårdbehov, ofta äldre. För att komma tillrätta med dessa uppenbara brister inte minst när det gäller att rätt kunna ta hand om dessa vårdkrävande patienter föreslår vi att kompetensen inom primärvården breddas. Kompetensen inom framför allt psykiatri och geriatrik bör tillföras primärvården. För att överbrygga detta gap mellan den öppna och slutna vården krävs också att sjuksköterskors kompetens liksom övriga paramedicinska specialiteters utnyttjas på ett bättre sätt . Men istället för att på så sätt bättre utnyttja personalens olika kompetenser i syfte att berika vården, stärka patientinflytandet och ge personalen större inflytande över vårdinnehållet cementerar regeringen gamla strukturer, vidmakthåller revirtänkande och försvårar lagarbetet. Av denna anledning avslog vi också den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvård. Vi ansåg och anser fortsatt att planen på intet sätt underlättar för samverkan eller ökade hållfastheten i vårdkedjan. Om man däremot låter personalen ta ett större ansvar för verksamheten, till exempel genom alternativa driftsformer och kooperativ, blir det lättare att rekrytera och behålla vårdpersonal. Det är ännu ett steg mot att erbjuda en fullgod vård och omsorg. Regeringen konstaterar i proposition 2002/03:35 Mål för folkhälsan att folkhälsoarbetet för äldre måste integreras i äldrepolitiken och då inte minst dess praktiska tillämpning. Att vara aktiv är viktigt för alla. Rör man på sig, äter man bra och har ett socialt kontaktnät är också förutsättningarna stora för att man skall kunna leva ett friskt liv långt upp . Det handlar inte bara om att vara aktiv när man är ung. Många goda resultat visar att också äldre som sent i livet börjar promenera regelbundet, med eller utan stavar, ökar sin förmåga markant. Lagom fysisk aktivitet i goda vänners lag och sedan en trevlig och välsmakande måltid är inte fel allra minst när man är äldre. Kommunens bästa investering kan kanske vara ett par stavar till alla pensionärer. Men det finns också många äldre som genom sin sjukdom eller funktionshinder är hänvisade till andra för sin omvårdnad. Man är beroende av personal för att kunna ta sig fram och för att kunna inta sina måltider. Inte minst när det gäller det senare har det kommit många larmrapporter om äldre och undernäring. , , visar i sin doktorsavhandling att många äldre är undernärda helt i onödan. Han har undersökt 261 personer och upp emot en tredjedel visar symtom på undernäring. Orsaken är att det saknas kunskap hos personalen. Genom att helt enkelt väga, mäta och sedan ställa några enkla frågor om matvanor kan man förhindra att äldre i onödan drabbas av sjukdomar och i värsta fall för tidig död. Enligt studien och hälsa i olika befolkningsgrupper, en inventering gjord av , framgår bland annat att om påståendet vi blir äldre men friskare skall slå in måste åtgärder vidtas . Kosten har stor betydelse för vår hälsa. Undernäringen av äldre på särskilt boende uppskattas kosta . Cancer kostar samhället . Ungefär en tredjedel av cancerfallen kan bedömas bero på kosten. Kompetent personal en förutsättning Vi anser i likhet med regeringen att personalförsörjningen måste säkras för att kunna erbjuda äldre tillgång till en högkvalitativ omsorg och vård. Framtidens utmaningar för vården och omsorgen leder till krav på att ny personal kan rekryteras. För att uppnå detta anser vi att flera åtgärder måste vidtas. Stress och bristande inflytande i samband med ett hårdare tempo i arbetslivet framför allt i offentlig sektor och inte minst i sjukvården framhålls av många som en framträdande orsak till att sjukfrånvaron ökar. Människor får inte utrymme och möjlighet att utvecklas i de storskaliga offentliga välfärdsapparaterna. De syns inte utan blir anonyma kuggar i ett maskineri. Ledarskapet är ofta dåligt. När ansvar inte följer befogenhet, möjligheten att påverka sin arbetssituation är liten, utvecklingsmöjligheterna små och belöningarna få, blir resultatet misshushållning med vårdens och omsorgens viktigaste tillgång: den oftast mycket högutbildade personalen. Den instängda kunskapens frustration är ett av de största hoten mot en bra vård och omsorg. Undersökningar har visat att ett ökat inslag av alternativ inom vård och omsorg är väsentligt för att säkra tillgången på personal och för att förbättra den befintliga personalens trivsel och utvecklingsmöjligheter, då till exempel sådan verksamhet inom vården vanligen erbjuder en bättre arbetsmiljö för personalen än vad den offentliga gör. Endast i ett system med mångfald kan en så stimulerande miljö skapas att kompetent personal söker sig dit. Kompetenskonton i stället för stimulansbidrag Utbildning och kompetens är nyckelorden för att arbetstagare skall orka stanna inom vården och omsorgen. Därför har föreslagit att ett system införs för sparande till kompetensutveckling. Systemet skall vara individuellt och frivilligt. Systemet skall bygga på en möjlighet för fysiska personer att med skattemässig verkan göra insättningar på individuella kompetenssparkonton. Medlen på kompetenssparkontot är individens egna och skall kunna användas till sådan kompetensutveckling som den enskilde själv bestämmer. Kompetensutveckling ges en vid definition. Om sparmedlen inte kommer till användning för kompetensutveckling är det vår uppfattning att de vid arbetslivets slut skall kunna användas för att förstärka pensionen. Vi anser att kompetenskonton för arbetstagare är en bättre väg att gå för att öka kompetensen inom äldreomsorgen än stimulansbidrag. Vi instämmer i regeringens bedömning av att tillsynen över vården och omsorgen av de äldre måste skärpas ytterligare. har i en utvärdering påpekat att det ofta saknas en sammanställning och samordning av rutinerna för vården och omsorgen av de äldre. Till exempel saknar många äldre och anhöriga det inflytande som de har rätt till enligt lagstiftning, brukarundersökningarna som genomförs är av skiftande kvalitet och som påpekats i stycket om äldres hälsa så finns det brister vad gäller rutiner för att identifiera och dokumentera äldres nutrions-status. Inom sjukvården finns alltid risk för att det blir fel, inte sällan med ödesdigra konsekvenser för enskilda människor. Det offentligas uppgift måste vara att svara för effektiva kontroll- och tillsynsåtgärder som så långt möjligt hindrar att fel uppkommer men också sprider erfarenheterna av gjorda misstag, så att de inte behöver göras igen. Det är angeläget att bryta ut tillsynsdel och göra den till en självständig oberoende verksamhet. har redan kompetens inom området hälso- och sjukvård samt en regional organisation som lämpar sig för kvalitetsuppföljning. HSU 2000 har begärt en översyn av tillsynsverksamheten bl.a. med inriktning på en sammanhållen tillsyn för hela vårdområdet, där och länsstyrelsernas tillsyn sammanförs till en självständig myndighet. Vi stöder denna tanke. Kraven skall vara lika för alla som bedriver sjukvård; även offentlig vård måste kontrolleras. Den producent eller försäkringsgivare som inte lever upp till kraven och inte snabbt bättrar sig skall kunna avföras från systemet. Regeringen konstaterar i sin skrivelse att betydelsen av forskning kring åldrandet och äldres villkor i samhället växer i takt med det ökande antalet äldre i befolkningen, vilket vi instämmer i. har haft en god förmåga att överföra vetenskapliga resultat till diagnostiska metoder och kommersiellt framgångsrika läkemedel. Inom läkemedel och biomedicin befinner sig i den internationella forskningsfronten. Detta är också ett område som kan få helt epokgörande betydelse. håller dock på att tappa sin ledande roll inom klinisk forskning. För att ge maximal kraft åt ansträngningarna att ligga i den medicinska och biomedicinska forskningsfronten vill vi skapa vad vi kallar ett svenskt efter amerikansk förebild. och hälsa skall kraftsamla och möjliggöra ny, mer tvärvetenskaplig forskning, men också fördjupa forskningen inom olika discipliner med anknytning till hälsa och sjukvård i vid mening. Målsättningen skall vara att sammanföra olika kategorier av ämneskunnande för att möjliggöra nytt vetande och kunskap som inte är möjlig att erhålla inom varje vetenskapsområde för sig. för medicin och hälsa skapas en forskningsfinansiär med ansvar för hela det samlade hälsovetenskapliga spektret. Det handlar om allt från grundvetenskaplig biomedicin till folkhälsa och social forskning. Vad beträffar menar vi att det statliga engagemanget kraftigt bör minska till förmån för regionalt och lokalt folkhälsoarbete. Erfarenheten visar att det är nära människors vardag som de största möjligheterna till framgångsrik information ges. Inte minst viktigt är detta när det gäller äldres sociala kontaktnät, fysiska aktivitet och kostintag. I skrivelsen refereras till beräkningar som gjorts av där det framgår att allt fler äldre får enbart hjälp av närstående och allt färre använder hemtjänst. utgår från att av all vård i hemmet utförs av anhöriga. Man uppskattar att omkring 25 000 anhöriga gör väsentliga insatser och 50 000 utför oersättliga insatser. Konsekvenserna om alla dessa skulle lämna över ansvaret till kommunerna skulle bli ödesdigra och närmast oöverskådliga. Hälften av alla dementa vårdas hemma. Ändå spar många kommuner in på anhörigvården. Kommunernas insatser visar stora kvalitetsskillnader. Allt från att vara omfattande till närmast obefintliga. I saknar 13 av 55 kommuner helt dagverksamhet för dementa. De kommunala insatserna utgör en sjunkande andel av den totala omsorgen för äldre. I stället finns en omfattande insats av anhörigomsorg både i och utanför det egna hushållet. Denna omsorg handlar främst om anhörigvård, oftast av en maka men även av döttrar och söner. Också insatser från en vidare närståendekrets, till exempel grannar, kan vara väsentliga. Vanligen tillhör anhörigvårdarna själva de äldres skara.