mot · GR02MJ408 · 2003-10-07 00:00:00 — Natura 2000 är det nätverk av värdefulla naturområden som byggs upp inom EU. har föreslagit att regeringen i första hand bör skydda fyra av de tolv utsjöbankarna som Natura 2000-områden. De föreslagna områdena är Hoburgs bank, , Lilla Middelgrund och Fladen. De två förstnämnda ligger i och de sistnämnda i . är Hoburgs bank redan av regeringen föreslaget som Natura 2000-område. menar att även mjukbottnar, ålgräsängar och musselbankar med särskilt höga biologiska värden ska skyddas som Natura 2000-områden. Hur ett område skall skyddas måste regleras från fall till fall. Det viktiga är att reglera den verksamhet som utgör ett hot mot det skyddsvärda. För de bankar som är viktiga övervintringsområden för fisk bör exempelvis förbud mot bottentrålning övervägas. Denna typ av åtgärder kräver ett samarbete mellan myndigheter, näringsidkare och forskare. anser att det är viktigt att, i större omfattning än skett, skydda områden och menar att regeringen bör arbeta utifrån det ovan nämnda förslaget från . Detta arbete skall bedrivas i nära samarbete med dem som berörs av ett sådant förslag. Internationella erfarenheter visar att lokal acceptans för regelsystemet är av grundläggande betydelse för att skyddet skall vara effektivt. kan regeringen inrätta naturreservat i ekonomiska zon utanför territorialvattengränsen. Länsstyrelserna och kommunerna ansvarar för inrättandet av naturreservat innanför territorialvattengränsen. Lagstiftningen bör ses över i syfte att möjliggöra för att inrätta och ange föreskrifter för skyddsområden som är av nationellt intresse, såväl innanför som utanför territorialvattengränsen. Som exempel bör ett absolut förbud mot exploatering, i form av vindkraftsparker och liknande, kunna utfärdas av . 6.3 Revidering av Helsingforskonventionen stöder (SOU 2003:72) förslag att en revidering av genomförs i syfte att omsätta ekosystemsansatsen i konkreta rättsliga principer. Det bör övervägas om HELCOM bör ges rätt att fatta juridiskt bindande beslut, och hur en sådan reglering kan utformas. har i samband med ratificeringen av havsrättskonventionen avgett förklaring varigenom klargjorts att skall betraktas som ett s.k. historiskt sund. Därigenom gäller inte någon ovillkorlig rätt till genomfart för utländska fartyg. De rättsliga möjligheterna för och att begränsa sjöfart i sundet måste fullständigt klarläggas. bör inte utesluta att det för kan bli aktuellt att hindra genomfart av enkelskroviga oljetankers eller fiskare från andra länder än . 7 Behovet av forskning Kunskapen om fiskbestånden är fortfarande otillräcklig, vilket kan leda till felaktiga beslut och onödiga dispyter mellan näring, forskare och politiker. Kvalificerad utbildning i fiskeribiologi saknas i stort sett vid svenska universitet. Behovet av forskning är stort också inom andra områden, exempelvis utveckling av fångstredskap och fångstmetoder, spridning och effekter av kemikalier, övergödning med mera. stöder havsmiljökommissionens förslag om att inrätta ett fångstteknologiskt institut. 8 Vindkraftverk till havs Mycket talar för att utbyggnaden av den havsbaserade vindkraften bör fortsätta. Olyckligtvis är de grunda havsområden som är mest lämpade för vindkraftverk värdefulla områden för fiskbestånden. De områden där vindkraftverk kan byggas med minimal påverkan på miljö och fiske bör därför kartläggas och klassas som riksintressen för vindkraftsproduktion. anser att man bör sträva efter att bygga vindkraftverken på platser där få människor kan bli störda. Den nya generationens vindkraftverk med effekter på 33,5 MW kan placeras utanför kusten, utom synhåll från land. 9 Uthållig förvaltning av fiskbestånden Olika rapporter har visat på ett mer eller mindre kraftigt vikande bestånd av torsk i . Råden från () innebär förslag om kraftiga nedskärningar vad gäller högsta tillåtna fångstmängder. Målet är att fångsterna ska anpassas till det långsiktigt, hållbara biologiska utrymmet. Också för fiskenäringens fortlevnad är det viktigt med en anpassning av fångstmängderna till vad som är biologiskt och ekologiskt hållbart. Baltiska () fastställer, efter rekommendationer från ICES, de fångstkvoter för som ska gälla för varje land. Den totala rekommenderade fångstmängden för torsk uppgår till i västra bestånd och i det östra beståndet. IBSFC beslutade vid sitt sammanträde att ange torskkvoten för till för hela . ICES uppskattar att överfiske totalt sett sker med utöver de beslutade kvoterna. Bland annat på grund av den relativt väl utbyggda kontrollen torde andel av överfisket vara minimal. krävs krafttag mot överfisket, också av de länder där kontrollen varit mindre utvecklad. Om torsken försvinner eller permanent reducerades till en låg nivå, skulle det få oöverblickbara konsekvenser för hela fiskerinäringen och dess kringnäringar. Kustsamhällena riskerar att utarmas. anser att försiktighetsprincipen skall gälla även inom fiskepolitiken. Målsättningen skall vara att fiskbeståndens storlek är tillräckliga för att säkerställa respektive arts roll i ekosystemet och för att säkerställa goda och uthålliga fångster av de kommersiella fiskarterna. varnade ICES för överfiskningen av torsk i . har organisationen varnat för att torskbestånden riskerat kollaps om utfiskningen fortsatte. Trots politiska ansträngningar har bestånden av torsk och sill fortsatt att sjunka. Bestånden för båda dessa arter är nu nedanför den biologiskt hållbara nivån. uppskattas torskbeståndet i utgöra endast ett par procent av beståndet . skriver i sitt betänkande (SOU 2003:72): Alla tecken tyder på att det moderna yrkesfisket går mot en krasch, vilket kommer att få stora konsekvenser inte bara för ekosystemen utan även för de återstående yrkesfiskarna, sportfiskarna och därmed för en levande kust och skärgård. kan inte längre inta en passiv hållning. Bland de åtgärder som måste övervägas är att tillsammans med de andra enas om att stänga ute fiskare från andra länder, som genom sitt EU-medlemskap har tillgång till . Ett sådant beslut strider inte mot EG-rätten, menar utredningen (SOU 2003:72). För att uppnå målet om ett långsiktigt, hållbart fiske är det viktigt att fortsätta det nationella och internationella arbetet med att utveckla de olika former av begränsningar som införts eller är på väg att införas. Exempel på sådana åtgärder som drivit är ökad maskstorlek på garnen, höjda minimimått på fångad fisk, åtgärder för att begränsa bifångsterna, begränsningar av garnmängden och användningen av drivgarn samt utökad kontrollverksamhet. Redskapsutvecklingen bör också omfatta åtgärder som begränsar mekanisk påverkan på bottenområdena. 9.2 Åtgärder mot överfiske Den nationella och internationella övervakningen av fångstmängderna måste skärpas ytterligare. Det är oacceptabelt att vissa fiskare fortsätter att fiska långt utöver sina tilldelade kvoter. Straffen för överträdelser av fiskereglerna skall vara kännbara och konsekventa och lagstiftningen entydig. Så kallade check-points, det vill säga rutiner för in- och utpassering vid fiske i annat lands fiskezon, har visat sig vara effektiva instrument i kontrollverksamheten i de länder där de används. I ett bilateralt avtal med har denna typ av kontrollmekanism redan införts. använder detta system konsekvent och med framgång. bör såväl bilateralt som multilateralt aktivt verka för inrättandet av fler check-points. Regeringen bör senast i tilläggsbudgeten i vårpropositionen 2004 återkomma till med förslag om hur en sådan skärpning kan utformas och vilka kostnader detta för med sig. För att minska tjuvfisket bör man också kräva att ländernas fiskeflottor inte är överdimensionerade i förhållande till de fiskekvoter som finns. Dagens EU-regler föreskriver att vid nybyggen ska lika många bruttoton och kilowatt gammal båt tas ur drift. Ägaren får skrota egna eller för ändamålet inköpta fiskefartyg. Men de tekniska hjälpmedlen för navigering och lokalisering av fisk blir allt mer avancerade. Det gör att fiskeflottans faktiska fångstkapacitet ändå ständigt ökar. Därför bör reglerna ändras i syfte att successivt minska den faktiska kapaciteten i fiskeflottan. En översyn bör göras av EU:s fiskesubventioner i syfte att göra fiskepolitiken mer ändamålsenlig för att uppnå ett långsiktigt hållbart fiske. gynnas stordrift på bekostnad av småskaligt fiske med mindre båtar. En annan metod att komma åt överfisket är satellitkontroll av trålarnas positioner. Fleråriga förvaltningsplaner enligt FAO:s Code of Conduct for Responsible Fisheries ska utarbetas som grund för all beståndsförvaltning. Förvaltningsplanerna skall också utvecklas mot flerartsmodeller för att bättre än anpassas till ekosystemansatsen. EU:s fiskepolitik skall ha en etisk dimension. Många av EU:s fiskenationer fiskar i andra länders fiskevatten genom överenskommelser som förhandlas fram av EU. De stora fångster som industrifisket utanför kusterna tar upp innebär i flera fall att fisket närmare kusten, som försörjer många små kustsamhällen och utgör en mycket viktig proteinkälla för befolkningen, avsevärt försämras. måste verka för att fiskets konsekvenser för lokalbefolkningen alltid beaktas när EU förhandlar med andra länder. Undersökningar från indikerar att reservat där allt fiske är förbjudet fungerar som områden där fiskbestånden kan återhämta sig ostört och senare bidra till större fångster utanför de skyddade områdena. Studierna indikerar också att flera små reservat kan vara mycket effektiva. instämmer därför med utredningens (SOU 2003:72) förslag om att mindre reservat med totalförbud mot fiske inrättas på försök i och i . vill framhålla betydelsen av en förbättrad samverkan mellan fiskerinäringen, forskningen, myndigheter och miljöorganisationer, både regionalt, nationellt och internationellt. Ett organ för att formalisera en sådan samverkan på nationell nivå bör inrättas. Detta forum bör bli en viktig bas för ställningstagande i fiskefrågor. Det tillåtna minimimåttet för fångad fisk skall innebära att varje individ av kommersiella fiskarter ska ha haft möjlighet att leka minst en gång före fångst. Det kräver redskap som släpper igenom fisk, som inte uppfyller minimimåtten. Yngelplatser för dessa fiskarter ska fredas från fiske, vilket också innebär att grunda vatten med mindre än fredas. Den vildlekande laxen hotas av utrotning på grund av förstörda lekvatten och för hårt drivet fiske. Fiskynglen har även drabbats av en dödlig bristsjukdom som kan vara en följd av de ekologiska störningar som orsakas av föroreningarna. Ett sätt att bevara en större del av den vilda laxen är att märka den odlade laxen genom s.k. fettfeneklippning. Denna kan då vid fångst skiljas från den vilda laxen, som kan släppas tillbaka. Fisket är inte den enda faktor som påverkar torsken i . För att torsken skall kunna föröka sig är det nödvändigt med en inströmning av syrerikt saltvatten genom och Bälten. Denna inströmning har minskat , vilket lett till att stora delar av bottnar lider brist på syre. Situationen har förvärrats av övergödningen. Orsaken är för stor tillförsel av näringsämnen (kväve och fosfor). Det syre som finns går åt för att bryta ner all växtlighet, främst alger, som bildas. Utsläppen av näringsämnen kommer främst från läckage av gödsel från , avloppsvatten utan tillräcklig kväverening och bilavgaser. I de syrefria delarna av kan torskens romkorn inte överleva. På flera håll i har allt djur- och växtliv försvunnit till följd av syrebrist. Handredskapsfisket har varit fritt på och i . På ostkusten och i de fem största insjöarna frisläpptes det tidigare reglerade handredskapsfisket på enskilt vatten 1985. Syftet var att ge ökade rekreationsmöjligheter för den fritidsfiskande allmänheten. Det goda syftet har missbrukats, till exempel i form av otillåtet trollingfiske och fiske för försäljning. Otillåtet fiske resulterar även i att fiskevården försvåras. Denna situation skulle kunna förbättras genom att man inför möjlighet att lokalt besluta om inrättande av fiskevårdsområden finansierade av en fiskevårdsavgift. anser att det fria handredskapsfisket bör finnas kvar inom vissa områden. Förutsättningarna för yrkesfisket bestäms delvis av det allmänna näringsklimatet. har på näringspolitikens område en rad förslag som förbättrar möjligheterna att starta och driva företag. Det gäller bl.a. regelförenklingar, skattelättnader, sparande och investeringar. Det småskaliga kustfisket och insjöfisket får utvecklingsstöd enligt EU:s nya fiskeprogram för att det inte ska minska eller helt dö ut. Detta förutsätter att fisket verkligen är hållbart. 10.1 Tillgång till fiskevatten För svenska fiskare har tillgången till fiskevatten blivit kraftigt reglerad genom avtal med EU, och . Vissa menar att , i de förhandlingar som föregick utläggandet av ekonomiska zoner 1977, gav bort en alltför stor del av sitt Nordsjöfiske. Trängseln i ökade, vilket medförde att västkusttrålare sökte sig till fiske i . Genom avtal med EU har de baltiska staterna getts tillträde till EU:s fiskevatten. Trängseln är nu stor även på vissa platser i . Svenska fiskeintressen måste bevakas internationellt, så att inte ytterligare försämringar sker. Länders andel av totalkvoter för olika fiskeslag är i huvudsak fastställda utifrån infiskningen , och andelarna kvarstår sedan. Denna s.k. relativa balans mellan länderna kan i praktiken inte rubbas, då det skulle innebära att om ett lands kvot ökade, skulle ett annat vara tvunget att minska sin. föreslog under föregående att bör arbeta internationellt för en bevakning av tillgången till fiskevatten i och en ökning av tillgången till fiskevatten i och . Detta yrkande är ännu inte behandlat av . 10.2 Konkurrens om fisket Sälar är ett problem för yrkesfiskarna genom att de orsakar skador på redskap och fångst. Problemet är särskilt stort i och . På är det framför allt fisket med ålryssjor som är utsatt för sälskador. Det pågår arbete med att ta fram sälsäkra redskap. Än så länge sker det dock med begränsad framgång. Viktigt är också att få fram mer artselektiva fångstredskap. När det gäller ålryssjor tror forskare att det är bifångsten som lockar sälen. Det stora skarvbeståndet orsakar också omfattande skador för yrkesfiskarna. Tillstånd för skyddsjakt kan beviljas av , men det sker mycket restriktivt. Enligt skall säl- och skarvbestånden regleras genom ansvarsfull viltförvaltning utifrån jaktetiska principer och med tydliga regler i form av tider och andra villkor. Förlorade fiskegarn, s.k. spökgarn, fortsätter att fiska . Beräkningar har visat att dessa fångar lika mycket fisk, som den fångst som landas. Detta är ett stort problem som måste lösas. anser därför att fiskare skall ha möjlighet att fiska upp dessa garn mot statlig ersättning. 10.4 Hinder för vandringsfisk Det bör finnas förbiflöde vid alla kraftverk. Det innebär att de utbyggda älvarna, i de fall så erfordras, bör förses med lämpliga anordningar, som laxtrappor och vandringsvägar för ål. Situationen är att det på vissa ställen inte finns någon fiskväg förbi kraftverken. Enligt är kraftverken skyldiga att ha ett vattenförbiflöde på för att fisken ska kunna vandra. Även vid förbiflöde skadas fisk i kraftverken. Kraftverken är därför skyldiga att kompensationsodla fisk, som sedan märks och utsätts nedströms kraftverket. I de fall anordningar för fiskens vandringar inte finns anlagda förutsätter tillkomsten av sådana att den vattendom som reglerar den aktuella vattenkraftanläggningen kan omprövas. (2002/03:BoU3) har uttalat att det finns anledning att se över frågan om hur behovet av förbiflöden i befintliga vattenkraftverk kan tillgodoses och som en del i detta hur ändamålsenliga reglerna för omprövning av vattendomar är i sammanhanget. En sådan översyn skulle t.ex. kunna göras i samband med beredningen av de frågor som tar upp i avsnitt 7.4.1 i betänkandet SOU 2002:50. Det bör därför ankomma på regeringen att ta de initiativ som krävs för att den nu förordade översynen skall komma till stånd. är också restriktiva till fortsatt utbyggnad av vattenkraftverk. anser att strömmar och vattendrag ska restaureras där uppförda dammar inte längre fyller någon funktion. förespråkar även i övrigt förstärkningsutsättningar av skaldjur och olika fiskarter för tillväxt vid kuster och i insjöar där bestånden har blivit små. Som ett resultat av varierande fångstmängder varierar fiskares inkomster kraftigt . Denna inkomstvariation är ett stort problem för yrkesfiskarna. För att kompensera detta torde det vara rimligt, att fiskare ges möjlighet till avsättningar mellan olika år enligt samma modell som finns inom skogsbruket, det s.k. skogskontot. föreslår att regeringen inför ett fiskekonto för yrkesfiskarna. När fiskare behöver byta fartyg måste de skattemässigt kunna resultatreglera mellan olika beskattningsår. Här har svenska fiskare ett sämre utgångsläge än kollegor i och , där skatteregleringarna är betydligt mer fördelaktiga från periodiseringssynpunkt. Därmed blir finansieringen mer fördelaktig. För den svenska fiskaren innebär reglerna att fiskaren ofta tvingas att skatta av hela, eller stora delar av, vinsten under pågående verksamhet. I många fall leder detta till alltför snabba ersättningsanskaffningar eller inköp av tillfälliga ersättningsfartyg. menar att s.k. negativa saldon för inventarietillgångar måste tillåtas. Dessa saldon står då kvar efter försäljning och ska utjämnas genom ersättningsinvestering. Om så inte sker, återförs det negativa saldot till beskattning. Vid tillfälliga avbrott i fisket, t.ex. på grund av väderlekssituationen eller båthaveri, kan yrkesfiskare få arbetslöshetsersättning. Möjlighet därtill finns även vid stillaliggande på grund av uppfiskad kvot och om möjlighet att gå ut på annan typ av fiske saknas. Dessa fiskare borde i stället kunna ges i uppdrag att dragga upp s.k. spökgarn i . De har förutom båtar såväl utrustning och kunskap som den erfarenhet som krävs för detta. Ersättning för detta skall utgå från staten. Det svenska fisket verkar på en internationell marknad. På en och samma marknad finns aktörer från flera länder, bl.a. och . De fiskar på samma vatten, säljer på samma marknad, gör inköp av förnödenheter och drivmedel på samma ställen och lämnar båtar för reparation och underhåll på samma varv. Skattevillkoren för svenska fiskare är däremot klart mindre fördelaktiga än för deras nordiska kollegor. bristande tillträde till fiskevatten i innebär i sig en konkurrensnackdel mot och , vilket ytterligare förvärras av dessa länders bättre skatteavdrag för yrkesfiskare. Utredningen om yrkesfiskets konkurrenssituation kom med sitt betänkande . Sedan har förslaget beretts i men förslaget om införande av ett yrkesfiskaravdrag har ännu inte fått klartecken från . , som ju också är EU-medlem, stöder sina fiskare. bör, på liknande sätt, stödja sina yrkesfiskare. anser att det är angeläget att det förslag till yrkesfiskaravdrag, som föreslogs i SOU 1999:3 om yrkesfiskets konkurrenssituation, införs så snabbt som möjligt. ligger ärendet hos . Regeringen bör verka för att påskynda yrkesfiskaravdragets införande. Dumpade farliga ämnen, t.ex. senapsgas, i behållare som sakta fräts sönder följer med fångsten vid fiske och utgör en stor hälsorisk för fiskare. Särskilt stort är detta problem i södra , men även är drabbat genom dumpad ammunition som innehåller stora mängder farliga ämnen. Staten menar, att statlig ersättning täcker nästan all kostnad för sanering av senapsgas och hänvisar till att sådana olyckor är mycket sällsynta. Fiskarna anser inte att skyddet är fullgott, varför nya diskussioner bör tas upp mellan fiskare och staten. Yrkesfiskarna menar att man också ska kunna erhålla ersättning för förlorad fångst samt skador på fiskeredskap och annan materiel. kräver en översyn av skyddet för fiskare vid olyckor med kemiska stridsmedel. Det är angeläget att de svenska yrkesfiskarna får ersättning för de kostnader som kan uppstå i samband med olyckor med farliga ämnen. Fisket är en bransch med stort behov av föryngring. Den tekniska utvecklingen gör att även redan verksamma fiskare behöver en relevant teoretisk och praktisk utbildning, en utbildning där krav på kunskap och förståelse för det ekologiska systemet och miljöpåverkan är en viktig del. Utbildningsinsatser behövs även för nu verksamma fiskare. får inte personer som läser till skepparexamen tillgodoräkna sig praktik från fiskefartyg i sin utbildning, utan endast eventuell praktik inom handelsflottan. En harmonisering av regler bör ske så att praktik på fiskefartyg jämställs med praktik i handelsflottan vid skepparutbildning. anser att det är viktigt att det finns en gymnasieutbildning med inriktning på fiske för att trygga nyrekryteringen och den framtida försörjningen inom fiskenäringen. En sådan utbildning med riksintagning skall finnas. Utbildningen ska motsvara de krav som EU ställer. Den fisketekniska gymnasieutbildningen ska bl.a. leda fram till behörighet för fartygsbefäl klass VIII och maskinbefäl klass VI, samt certifikat för VHF (ROC), brandskydd, räddningsfarkoster, beredskapsbåtar samt grundläggande hälso- och sjukvård. I utbildningen ska fiskefartygsförlagd utbildning ingå. Det är också viktigt att erbjuda fördjupade kunskaper för olika specialiseringar inom fiskenäringen. föreslår vidare att fisketeknisk yrkeshögskoleutbildning etableras för att tillgodose näringens behov av välutbildad arbetskraft. Härigenom kan också det för näringen så viktiga forsknings- och utvecklingsarbetet initieras och spridas. förslag angående yrkeshögskola och forskning presenteras i separata motioner. Den svenska förädlingsindustrin är beroende av både mindre och större företag. De mindre förädlingsindustrierna bevarar den svenska kustbygden levande och främjar det småskaliga fiskets fortbestånd. förslag på näringspolitikens område skulle ge förbättringar på området. För många småföretagare är det svårt att känna till och efterleva ett alltför omfattande regelverk. Därför bör en sådan företagare vid första kontakt med myndighet i samband med start av verksamhet kunna få upplysning om samtliga tillstånd och avgifter som behövs för verksamheten, även om någon del tillhör någon annan myndighet. Vattenbruket har en betydande tillväxtpotential men är ringa i jämfört med t.ex. . Den svenska produktionen ligger på ca , kraftbolagens kompensationsodling oräknad. Odling sker både för konsumtion och utsättning. De viktigaste fiskslagen i det svenska vattenbruket är regnbågslax, ål, , sötvattenskräftor och blåmusslor. Förhoppningar finns om att kunna odla både gös och torsk i större omfattning än vad som sker . Vattenbruket kan medföra stor påverkan av vattenmiljön, men miljöeffekterna kan kontrolleras och behärskas genom kontinuerlig övervakning och rätt dosering av föda. Ett problem är att finna lämpliga platser för vattenbruk. Kommunerna bör därför i sina delöversiktsplaner ange områden lämpliga för fiskodling, så att beredskap finns. Hälsotillsynen av fisken kan bli relativt kostsam för en liten vattenbrukare men är nödvändig för en hög klassning av fisken, vilket i sin tur ökar utvecklingsmöjligheterna. Ingen fisk får säljas vidare levande, om den inte har hälsokontrollerats. Konsekvenserna av ett sjukdomsutbrott blir omfattande och medför stor risk för konkurs för småföretagare på grund av det långa stillestånd i verksamheten som blir följden. Det är ett stort problem att forskningen ännu inte har tillräckliga kunskaper om sjukdomar hos fiskar, vare sig vilda eller odlade. Det har medfört att vattenbrukare nekats tillstånd på motsägande och varierande grunder med omfattande konsekvenser för den enskilda brukaren. För att få en bättre vetenskaplig grund för myndigheters beslut krävs alltså mer resurser till forskningen. von der Esch (kd)