mot · GR02Fi241 · 2003-10-07 00:00:00 — Genom en privatisering skulle bättre ekonomiska incitament för företagen skapas för att satsa mer på förebyggande åtgärder. Ju säkrare en arbetsplats är, desto lägre premie. Det förebyggande arbetet för bättre hälsa bör förstärkas genom fler yrkesinspektörer, försök med arbetsplatsrådgivare och en nationell utbildningssatsning för vissa nyckelpersoner inom den nya rehabiliteringsförsäkring som föreslår. Läkarnas ansvar när det gäller sjukskrivningar bör tydliggöras ytterligare med inriktning på att ta tillvara individens arbetsförmåga. Utbildning i försäkringsmedicin bör ges en starkare ställning i läkarutbildningen och försäkringsläkarna få en fördjupad vidareutbildning. En professur i försäkringsmedicin bör inrättas. Dessutom måste det snabbt skapas ett helt nytt system för att hjälpa människor som har hamnat i en långtidssjukskrivning. Insatserna ska fokuseras på individens specifika problem, förutsättningar och möjligheter med denne som en aktiv deltagare i sin egen rehabiliteringsprocess. vill därför göra en omfattande satsning på att införa en ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring. Denna beskrivs i följande avsnitt. Aktiv rehabilitering är grunden De flesta studier som gjorts på ohälsoområdet visar att sammansatta aktiva rehabiliteringsinsatser ger de bästa resultaten. Passivitet och långvarig frånvaro från jobbet tycks förstärka individens sjukdomssymptom. Hela samhällsekonomin måste vara perspektivet anser att de slutsatser som drogs i rehabiliteringsutredning (SOU 2000:78) är mycket viktiga. Denna utredning studerade de totala samhällsekonomiska kostnaderna och förtjänsterna av rehabilitering. Det otvetydiga resultatet av utredningen blev att framgångsrik rehabilitering är mycket lönsamt samhällsekonomiskt. Enligt utredningen kan en satsad krona på rehabilitering ge åter då effekter i offentlig sektor, hos arbetsgivarens ekonomi och den enskildes ekonomi räknats. I arbetet med ohälsa i arbetslivet saknas det samhällsekonomiska perspektivet . Den del av offentlig sektor som står för rehabiliteringskostnaden, dvs. sjukvården, har svårt att mäta resultatet av sitt arbete. Vid framgångsrik rehabilitering minskar kostnaderna istället i en annan del av den offentliga sektorn, dvs. anser därför att tyngdpunkten för rehabiliteringsansvaret ska flyttas från de fyra nuvarande offentliga sektorerna (landstingens hälso- och sjukvård, kommunens socialtjänst, statens arbetsförmedling och försäkringskassa) till en offentlig huvudaktör som har ett samordnande ansvar och erforderliga resurser. Denne offentlige huvudaktörs uppgift ska vara att beräkna och betala ut ersättningar för inkomstförlust och andra ersättningar som kan bli aktuella. ansvarar samma aktör för att en grundlig rehabiliteringsutredning genomförs . Detta är själva grunden och utgångspunkten för att rehabiliteringen ska lyckas, och det måste därför ske än vad som sker . Därefter ska denna offentliga huvudaktör aktivt genom en personlig koordinator arbeta för att den sjukskrivne ska kunna återvända till sitt tidigare arbete eller ett likvärdigt arbete. Koordinatorn ska sedan följa individen för att se till att det positiva som uppnåtts också vidmakthålls. Den offentliga huvudaktören ska också arbeta med förebyggande insatser. Arbetsgivaren har en central betydelse för att se till att arbetet utformas så att det i sig har en hälsofrämjande och förebyggande effekt. Även individen äger ett ansvar att skapa en så hälsosam arbetsplats som möjligt. En ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring inriktning för att vända de rekordhöga ohälsotalen är, förutom den organisatoriska samordningen, en massiv satsning på rehabilitering tillsammans med åtgärder för att stävja fusk och överutnyttjande av sjukförsäkringen. får t.ex. utökade resurser för bättre beredning av ärenden och ökad kontroll. Den nya och samordnade rehabiliteringsförsäkring som föreslår ska gälla från . På lite sikt anser , i likhet med rehabiliteringsutredningen, att denna satsning leder till stora vinster för den offentliga sektorn. I tabell 6.3 redogörs för de olika komponenterna och deras kostnader i hela den sammansatta rehabiliteringsförsäkringen. Tabell 6.3 Ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring Bättre rehabiliteringsutredningar (drygt 100 000 nivå-2-utredningar) Förstärkning med nya yrkesinspektörer Ekonomiskt stöd till offentliga arbetsgivare Egenföretagare får vidgad rätt till rehabilitering Rehabiliteringsinsatser (nivå-3-utredningar inkl. fördjupad rehabiliteringsutredning) Avdrag för nuvarande medel till köp av rehabiliteringstjänster Köp av enklare hälso- och sjukvårdstjänster Nationell metod- och utvärderingsenhet Koordinatorer (ca 1000 nya heltidstjänster inkl. försök med 30 arbetsplatsrådgivare) Anordningsbidrag till utökat rehabiliteringsutbud (inkl. utredningsresurser) Utökad rätt att studera med rehabiliteringsersättning Stöd till mjukstart vid återinträde på arbetsmarknaden Kompletterande arbetsmarknad förlängd rehabiliteringsersättning har efter förslag från regeringen beslutat att de offentliga finanserna skall uppvisa ett samlat överskott i det finansiella sparandet på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. beräknas överskottet i de offentliga finanserna staten, kommunsektorn och pensionssystemet uppgå till av BNP. För de kommande tre åren räknar regeringen med att överskottet ska uppgå till , respektive . Den socialdemokratiska regeringen har valt att i stället fokusera på det periodiserade finansiella sparandet. Det beräknas bli av BNP och . Det relativt svaga finansiella sparandet i offentlig sektor (oavsett redovisningsmått) kan delvis förklaras av den svaga konjunkturen. Mer anmärkningsvärt är därför att sparandet långsiktigt underskrider även sedan det justerats för den nuvarande konjunktursvackan. Det s.k. strukturella sparandet väntas inte uppnå . Detta innebär i klartext att målet om 2 procents överskott i princip har frångåtts under den innevarande mandatperioden. Det strukturella sparandet där konjunktur- och engångseffekter räknas bort ska ju, givet överskottsmålet, uppgå till . Genomsnittet för det finansiella sparandet ligger, oavsett mått, under Socialdemokraternas mål på . Även om det finansiella sparandet mäts när målet infördes, uppgår det periodiserade finansiella sparandet enbart till . Tabell 7.1 Den offentliga sektorns finanser 20022006. Även det strukturella sparandet i obalans Finansiellt sparande med periodiserad redovisning Strukturellt sparande (justerat för konjunkturläge) Det är en etablerad princip att både inom EU:s så kallade Maastrichtkriterier och jämförelsenormer mäta just sparandet i hela den offentliga sektorn inklusive socialförsäkringssystem utanför statsbudgeten, exempelvis pensionssystem. Bakgrunden till detta är att många länder, till skillnad från , inte har väl fungerande, än mindre långsiktigt autonoma pensionssystem. Det vore missvisande för andra länder att enbart visa upp t.ex. statens affärer i hygglig balans, om ett i formell mening från statsbudgeten avskilt pensionssystem uppvisar växande underskott, när staten är den uppenbart enda borgenären. Men av samma skäl får överskottsmål för hela den offentliga sektorn i länder med självständiga och för tillfället växande pensionssystem en vilseledande karaktär om staten, som i fall, har stora underskott. Sammansättningen av regeringens beräknade finansiella sparande för offentlig sektor framgår av diagram 7.1. Överskotten finns enbart i pensionssystemet och därav består hälften av helt privata premiepensionspengar. Staten har ett underskott på . Diagram 7.1 Sammansättningen av det finansiella sparandet i offentlig sektor enligt regeringen Anm.: Staten beräknas ha i underskott i det finansiella sparandet . Ändå uppnås 0,2 procents sparande för offentlig sektor främst genom att även de helt privata premiepensionspengarna, som är en del av det nya pensionssystemet, av tekniska skäl bokförs som offentligt sparande. 7.1.1 Socialdemokraternas överskottsmål resulterar i ökad statsskuld När den socialdemokratiska regeringen och lade fast det budgetpolitiska målet om ett permanent överskott på för den offentliga sektorn, sades detta vara för att skapa en säkerhetsmarginal inför kommande lågkonjunkturer. Med ett överskott på som utgångsläge finns det en marginal att aktivt motverka konjunkturavmattningar utan att underskottet i de offentliga finanserna hotar att bli för stort. 1996/97:150.) Efter kritik har skrivningarna i propositioner därefter modifierats. diskuteras utvecklingen av de offentliga finanserna med uppmaning till viss försiktighet, men utan att beröra det från budgetpolitisk utgångspunkt besvärande faktum att överskotten ligger i ålderspensionssystemet medan statsbudgeten har stora underskott. Det är betecknande att alla rubriker i finansplanen som till och med budgetpropositionen löd sunda statsfinanser i efterkommande propositioner bytts ut till sunda offentliga finanser. Socialdemokraternas tanke är dock fortfarande att det med ett tvåprocentigt överskott ska finnas en marginal att möta lågkonjunkturer utan att behöva strama åt ekonomin, även om överskottet finns i det självständiga pensionssystemet. Minskade skatteintäkter och ökande utgifter ska kunna med måttliga åtstramningar utan att Maastrichtvillkoret om högst 3 procents underskott skulle brytas. Detta är förstås möjligt, men det sker i så fall genom en ökad upplåning och ökande statsskuld. Socialdemokraterna budgeterar med ett underskott på och 39,5 miljarder i statens finansiella sparande. är de preliminära bedömningarna respektive . Beloppen har reviderats ned relativt kraftigt sedan 2003 års ekonomiska vårproposition. Statsbudgetens underliggande saldo är ännu sämre och beräknas sammantaget gå med underskott på . Det som hjälper upp det offentliga sparandet till måttliga av BNP är de medel som sparas i pensionssystemet inklusive premiereserven, och ett litet förväntat sparande i kommunsektorn, se diagram 7.1 ovan. Men Socialdemokraterna kan förstås inte räkna med att medlen i pensionssystemet ska kunna användas för att möta en konjunkturavmattning, såvida inte hela pensionsuppgörelsen ska brytas eller pengar ur den privata premiereserven konfiskeras. Det enda budgetpolitiska verktyg som finns kvar är att öka upplåningen och därmed statsskulden ännu snabbare än vad som beräknas ske. Det budgetpolitiska överskottsmålet innebär således inte någon buffert för statsfinanserna som det ursprungligen var tänkt. Detta faktum har bland annat påpekats av (): av sparandet i den offentliga sektorn är således öronmärkt för framtida pensioner. Ambitionen med det nya pensionssystemet är att skapa ett system där pensionsutgifterna automatiskt anpassas till den ekonomiska och demografiska utvecklingen. Individen kommer att ges fortlöpande information om utvecklingen av sitt pensionssparande och kommer sannolikt i högre utsträckning än tidigare att uppfatta det som en del av sin personliga förmögenhet. Det blir därmed svårt att använda detta sparande för framtida utgifter i andra delar av offentlig sektor. Följden av detta, när konjunkturen är svag, är det som har varnat för i tidigare motioner, nämligen att lånebehovet och därmed statsskulden ökar, eftersom utgångsläget är en underbalanserad statsbudget. Socialdemokraterna är med andra ord tillbaka på ruta ett när det gäller möjligheten att undvika en finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna. Nuvarande prognoser för BNP-utvecklingen innebär dessbättre att statsskulden som andel av BNP minskar något. Men statsskulden som andel av BNP beräknas enligt ändå vara något högre 2003 än den var inför förra lågkonjunkturen , dvs. uppgå till ca hälften av BNP. Det faktum att statsskulden budgeteras öka bevisar det tidigare påpekat, nämligen att Socialdemokraternas tal om att själva överskottsmålet innebär amortering av statsskulden är en felaktig verklighetsbeskrivning. Det förtjänar att påpekas att det som diskuteras ovan är de budgetpolitiska problem och konsekvenser som nuvarande utformning och tillämpning av överskottsmålet för offentlig sektor innebär. Socialdemokraterna har genom talet om stora överskott förespeglat väljare och omvärld att det finns pengar att dela ut eller satsa på nya reformer, trots att de inte kan ta en enda krona från pensionssystemet och trots att statsbudgeten uppvisar underskott. Den politiska debatten om de offentliga finansernas styrka är därvidlag missvisande. En diskussion om stabiliseringspolitik inför olika konjunkturscenarier ska emellertid i första hand ta i beaktande hur hela den offentliga sektorns samlade inkomster och utgifter bedöms förändras, både i förhållande till hushållen och företagssektorn. I det sammanhanget är det mindre betydelsefullt till (eller från) vilken del av offentlig sektor som förändringar av transaktioner mellan hushållen och offentlig sektor bokförs. 7.1.2 Nuvarande överskottsmål behöver kompletteras har i tidigare motioner påtalat att det i ett medelfristigt perspektiv är angeläget med ett överskott i de offentliga finanserna, men att det då främst handlar om att stärka statens finanser. En svag konjunktur i kombination med en oroväckande stor statsskuld och världens mest konjunkturkänsliga finanser gör att behovet av att nedbringa statsskulden är stort. En större säkerhetsmarginal bör finnas för att bättre klara vikande och svaga konjunkturer. Därför anser att statsskulden bör minskas i stället för att öka som Socialdemokraterna föreslår. (Fler motiv för att nedbringa statsskulden redovisas i avsnitt 6.1.5.) Men en amortering av statsskulden behöver inte ske till priset av ett höjt skattetryck, utan i kan stället åstadkommas genom en något snabbare försäljning av statligt ägda företag. Sådana försäljningar måste dock givetvis göras med beaktande av konjunkturläget. Att affärsmöjligheterna för staten och därmed skattebetalarna är goda belyses av att den avkastning staten räknar med att få in från sitt aktieinnehav uppgår till . Men många företag ger ingen utdelning alls. Statsskuldsräntorna däremot uppgår till 20042006. står som ett av fem partier bakom pensionsuppgörelsen om det nya pensionssystemet, och står därmed också bakom storleken på det finansiella sparande som beräknas finnas i ålderspensionssystemet. Av vad som redovisats ovan framgår att behovet av sunda statsfinanser och en minskning, i stället för ökning, av statsskulden kvarstår. lägger därför i denna motion fram riktlinjer för en budgetpolitik som tar sikte på att nedbringa statsskulden. Det ska uppnås främst genom en snabbare försäljning av statligt ägda företag. Vi ser inga skäl att föreslå en stramare finanspolitik än den som läggs fram i budgetpropositionen. Genom en rad viktiga strukturreformer kombinerat med strategiska skattesänkningar finansierade med besparingar, kommer emellertid det kristdemokratiska budgetalternativet att innebära mindre konjunkturkänsliga statsfinanser och bättre långsiktiga tillväxtmöjligheter. Effekten av finanspolitik vad gäller det finansiella sparandet för 20042006 är med en viss positiv marginal densamma som i Socialdemokraternas förslag. Vi anser att den svaga konjunkturen i någon mån kan motivera en svag statsbudget. Den väsentliga skillnaden jämfört med Socialdemokraternas politik är statsbudgetens innehåll, som med inriktning innebär väsentligt bättre tillväxtmöjligheter. Regeringens förslag till budgetpolitiskt överskottsmål för de offentliga finanserna bör kompletteras och senare eventuellt ersättas med ett balansmål för statens finansiella sparande över en konjunkturcykel. Anledningen till detta är följande: Ålderspensionssystemet kommer att efter den nya pensionsreformen sköta sig självt. Ingen regering kan påverka vare sig flödet till eller från detta system. Kommunsektorn är ålagd ett balanskrav, vilket gör att det finansiella sparandet där kommer att vara i balans över tiden, eller ligga strax över noll. Ett budgetpolitiskt mål om balans för det finansiella sparandet i staten blir liktydigt med en ambition att statsskulden inte ska öka över tiden, ens i nominella termer.6 Om staten har balans i det finansiella sparandet över en konjunkturcykel innebär det också att skatteuttaget varken är större eller mindre än nödvändigt. strävan är dock att successivt växla ned skattetrycket (se kapitel 9). Ett balansmål för statens finansiella sparande måste på grund av de rådande stora underskotten fasas in successivt. En fördel med ett balansmål för staten (i stället för offentlig sektor) är att det , , inte kommer att ställas krav på stora överskott i statsbudgetens finansiella sparande enbart för att pensionssystemet då börjar minska sitt finansiella sparande. Med ett balansmål för staten kommer en tillräcklig marginal till stabilitets- och tillväxtpaktens treprocentsgräns för underskott att finnas. Denna marginal kommer givet nu kända prognoser att uppgå till av BNP . Den kraftiga utgiftsökning som Socialdemokraterna ägnade sig åt när konjunkturen var god har, precis som vi tidigare varnat för, visat sig vara ödesdiger. När konjunkturen nu är svag ökar statsbudgetens utgifter som inkomsterna minskar. Socialdemokraterna har därför inte enbart stora problem att klara sina uppsatta utgiftstak. Upplåningen ökar också eftersom utgångsläget var en underbalanserad budget. Med sunda statsfinanser där både utgifter och inkomster är lägre, och det finansiella sparandet i balans, minskar konjunkturkänsligheten. budgetpolitiska inriktning om balans på en lägre nivå ligger fast. Utgiftstaken ska därför vara lägre än de regeringen har föreslagit. I avsnitt 11 redovisas förslag till utgiftstak samt vår syn på budgeteringsmarginalen. 7.2.1 statsfinanser och långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi anser att sunda statsfinanser är en central förutsättning för den ekonomiska politiken och att det därför behövs ett kompletterande budgetmål för statens finansiella sparande. Regeringen bör återkomma till med förslag om ett kompletterande budgetmål om balans i statens finansiella sparande över en konjunkturcykel, och i vilken takt ett sådant mål kan fasas in. Regeringen bör därvid också fullfölja arbetet med att presentera en långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi, , som den förre finansministern () började utarbeta men aldrig gavs möjlighet att slutföra. En sådan strategi behövs om ska klara den dubbla utmaning som följer av den ökade internationaliseringen, som innebär att skattetrycket måste sänkas, och den kommande demografiska utvecklingen som , givet en fortsatt låg potentiell tillväxt, snarare ställer krav i motsatt riktning. Socialdemokraternas nuvarande budgetmål som inte uppfylls och utgiftstak som kringgås är tecken på att en mer långsiktig strategi behöver presenteras. anser att utgiftstakens andel av BNP bör minska. Därigenom kommer också skattetrycket att kunna minska. Bakom detta ställningstagande ligger en ideologiskt förankrad övertygelse om att människor själva, inte statens byråkrater och politiker, ska bestämma över en större del av sina inkomster och utgifter. Men ställningstagandet motiveras också av en ekonomisk övertygelse om att den svenska ekonomin kommer att fungera bättre och tillväxtpotentialen öka om en minskad andel av de totala resurserna passerar genom den offentliga sektorn. Eftersom är det land i världen som har det högsta skattetrycket finns det dessutom ett inte obetydligt omvärldstryck som gör att våra skatter inte kan avvika kraftigt från det som gäller i våra konkurrentländer. Staten ska givetvis även i fortsättningen ha goda möjligheter att sköta sina huvuduppgifter, som exempelvis rättsväsende, försvar, fördelningspolitik och myndighetsutövning med god kvalitet. Detta sätter en gräns för hur mycket taken kan sjunka vid en given tillväxt i BNP. Om denna tillväxt blir högre kan andelen bli lägre, även om lika mycket pengar satsas på huvuduppgifterna i båda fallen. Som ett riktmärke för statens utgiftstak kan därför bara anges att det tillsammans med utgifterna i den övriga offentliga sektorn ska ge utrymme för en gradvis anpassning nedåt av skattetrycket till jämförbara nivå. Med en bättre tillväxtpolitik blir detta lättare än om nuvarande stelheter och obalanser i den svenska ekonomin består. 7.3 Statens lånebehov och statsskuld ekonomiska politik syftar till ett minskat lånebehov och till att nedbringa statsskulden i stället för att öka den som Socialdemokraterna räknar med. inriktning för statens lånebehov (= statsbudgetens saldo) och statsskuldens förändring är att nedbringa statsskuldens andel av BNP till . Det ska huvudsakligen ske genom en snabbare försäljning av statliga tillgångar. I beräkningar kommer statsskuldens andel att uppgå till av BNP . budgetförslag innebär att statsskulden som andel av BNP beräknas bli . I detta kapitel presenteras inriktningen för de sex områden som är särskilt prioriterade för i den ekonomiska politiken. På samtliga dessa områden behövs reformer i ordets verkliga betydelse. politiken för att skapa långsiktigt goda tillväxtförutsättningar genom ett bättre investerings- och företagarklimat, en fungerande infrastruktur och bostadspolitik, skattepolitiken för låg- och medelinkomsttagare, valfriheten för barnfamiljer, pensionärernas ekonomiska situation, vården, omsorgen och skolan, samt vikten av ett återupprättat rättssamhälle. Den socialdemokratiska regeringens politik på dessa områden är utpräglat bristfällig eller direkt felaktig. 8.1 Tillväxtpolitik för nya jobb och ökad välfärd Grundbulten i kristdemokratisk ekonomisk politik är att ge stabila och goda villkor för fler och växande företag och därigenom öka sysselsättningen, minska arbetslösheten och trygga välfärden. Detta åstadkoms genom en balanserad finanspolitik för sunda statsfinanser i kombination med strukturella åtgärder som förbättrar ekonomins funktionssätt och avlägsnar de seglivade bromsmekanismer som underminerat den svenska ekonomins utvecklingskraft och bäddat för dagens höga totala arbetslöshet och brister i välfärden. Modern institutionell ekonomisk teori visar också att en sund och väl fungerande marknadsekonomi förutsätter institutioner som lagar, förordningar, normer och sociala konventioner. En ekonomi som vilar på väl fungerande institutioner såsom förutsägbart rättssystem, personligt ansvarstagande, god affärsetik och hederlighet i uppträdande människor emellan utmärks av låg osäkerhet. Det kostar både tid och pengar att kompensera och reducera osäkerhet. Låg osäkerhet främjar därför en hög tillväxt. De flesta av de förslag till förändringar i skattesystemet som vill genomföra har viktiga strukturella effekter för att förbättra den svenska ekonomins funktionssätt. Inriktningen för beskrivs översiktligt i det följande: Dubbelbeskattningen på utdelningsinkomster från risksparande (aktier) avvecklas successivt. Förmögenhetsskatten avvecklas i tre steg. Först avskaffas sambeskattningen av förmögenhet, därefter sänks skattesatsen stegvis tills skatten är helt avvecklad. Den tredje sjuklöneveckan bör omgående slopas. Arbetsgivaravgifterna bör sänkas med inriktning på mindre företag. Sänkningen bör dock inte skapa oönskade tröskel- eller avgränsningseffekter. Därför bör sänkningen göras lika för alla företag, men bara på en viss del av lönesumman. Därigenom kommer sänkningen att fungera som ett grundavdrag som relativt sett blir mest värt för mindre företag. Ett riskkapitalavdrag bör införas, där investeringar i onoterade företag blir avdragsgilla mot inkomst av tjänst eller inkomst av kapital. Arvsskatten på bundet kapital avskaffas vid generationsskifte i företag. Tjänstesektorn ska ges helt nya möjligheter att växa genom en skattereduktion för de privata hushållens köp av tjänster i det egna hemmet. Förslaget kan beskrivas som att det av Socialdemokraterna avvecklade ROT-systemet i stället permanentas och utvidgas rejält, så att det vita priset vid hushållens köp av tjänster i hemmet halveras. Byggmomsen är en stor kostnad som fördyrar byggandet och därmed boendet.