mot · GR02A329 · 2003-10-07 00:00:00 — Brister i styrsystemen, omfattande byråkrati och oklar rollfördelning på flera områden är exempel på detta. Regeringen konstaterar själv i en skrivelse (2000/01:142 organisation) att styrningen i verket inte fungerar på ett bra sätt. har i flera olika rapporter riktat kritik mot delar av de verksamheter som verkställer den svenska arbetsmarknadspolitiken. I rapporten i arbetsförmedlingen (RRV 1999:15) granskar arbetet på arbetsförmedlingskontor. Granskningen visar att det finns ett klart samband mellan kontorens interna arbetssätt och graden av måluppfyllelse. Slutsatsen är ett antal förslag till effektiviseringar på kontoren. I en särskild studie av arbetsmarknadsutbildningarna (RRV 1999:45) ser man ett tydligt samband mellan olika sätt att arbeta och i vilken utsträckning deltagarna fått arbete efter avklarad utbildning. Man framhåller till exempel att de arbetsmarknadsutbildningar som slår väl ut är plats- och företagsinriktade. Detta visar sig bland annat i förmågan att behålla arbetsmarknadsutbildningen för en mer strategisk och tillväxtorienterad roll än övriga åtgärder och i en prioritering av systematiska företagskontakter. I (RRV 2001:15) konstateras utifrån empiriska fakta att ett mer tillväxtorienterat verksamhetssätt gör att fler arbetssökande får jobb. Exempel på sådana verksamheter är ett företagsinriktat arbetssätt, matchningsarbete inom kontoren, yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning och bristyrkesutbildning. En jämförelse visar dock att verksamheten i AMV blivit mindre tillväxtorienterad. Konsekvensen av detta är att det blivit svårare att uppfylla såväl de tillväxtpolitiska som de fördelningspolitiska målen. riktar också kritik mot AMS. De har ställt krav på att AMS ska öka den yrkesinriktade utbildningen till vård och omsorg, vilket är ett område där det råder en stor brist på arbetskraft runt om i landet. Utbildning inom dessa områden sker numera bara om kommuner och landsting genomfört åtgärder för att minska deltidsarbetslösheten. Enskilda individer drabbas alltså om kommuner och landsting inte vidtar åtgärder som regeringen kräver. Om deltidsarbetslösa ska få kompletterande utbildning måste kommun eller landsting ge garantier om heltidsjobb efter utbildningen. Också LO har insett att det krävs en ny arbetsmarknadspolitik. , LO:s tredje vice ordförande, konstaterade på DN-debatt att AMS har spelat ut sin roll. Det säger sig självt att det inte hjälper särskilt mycket att sätta in ännu mer arbetsmarknadspolitiska åtgärder i regioner med hög arbetslöshet, skriver . Vidare skriver han att arbetsmarknadspolitiken har sina begränsningar. Den skapar inga nya jobb. Den hjälper inte regioner att bredda sin näringsstruktur så att fler kan få jobb i stället för arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller förtidspension. Tyvärr saknar socialdemokraterna ambitioner vad gäller arbetskraftsutbudet. Som vi tidigare konstaterat ser vi , trots den höga arbetslösheten, rekryteringsbehov inom flera olika branscher. Regeringen konstaterar i budgetpropositionen också att ökat arbetskraftsutbud är särskilt viktigt för , där ett stort nyrekryteringsbehov väntas, till följd av de ökade pensionsavgångarna efter 2010. Det är dock uppenbart att regeringen inte riktigt vet hur detta ska lösas, eftersom all diskussion om åtgärder för att öka arbetsutbudet lyser med sin frånvaro. 7.5 Avsaknad av långsiktighet exemplet anställningsstöd finns ett anställningsstöd som ska hjälpa alla som varit arbetslösa . Arbetsgivaren får ett bidrag av lönekostnaden . Regeringen och majoritet föreslog i vårpropositionen 1999 införande av ett förstärkt anställningsstöd för personer som är långtidsinskrivna på arbetsförmedlingarna , 1999. Rent tekniskt sker det genom en skattereduktion för de arbetsgivare som anställer dessa personer. Det förstärkta stödet uppgår till av lönekostnaden och till av lönekostnaderna . Men redan innan det nya systemet hade trätt i kraft föreslogs att stödet skulle omfatta alla som varit långtidsinskrivna , och de nya reglerna började gälla , 2000. Dessa regler hade varit i funktion när ytterligare en förändring kom. Då föreslogs införandet av ett särskilt anställningsstöd som innebär att den som fyllt och varit inskriven på arbetsförmedlingen skulle få ett anställningsstöd omfattande av lönekostnaden. 2000 lade regeringen ytterligare ett förslag till förändring av anställningsstödet. Ett utökat särskilt anställningsstöd införs, som riktar sig till dem som varit arbetslösa , med egna regler för hur stora subventionerna ska vara. Det är fjärde ändringen . Inte nog med detta. till finns en tidsbegränsad försöksverksamhet med anställningsstöd som kombineras med vård- och omsorgsutbildning. I den ekonomiska vårpropositionen 2003 aviserades en temporär form av anställningsstöd för långtidssjukskrivna, som har en anställning som de inte kan återgå till och vars rehabiliteringsansvar har överförts till , samt att prioritera anställningsstöden till dem som har svårast att få en reguljär anställning. skriver regeringen i budgetpropositionen att villkoren för det särskilda anställningsstödet, som vänder sig till deltagare i aktivitetsgarantin, ändrats. Målgruppen har vidgats till att omfatta även personer och ersättningsnivån har höjts till högst per dag och merkostnader som föranleds av anställningen kan lämnas till arbetsgivaren. Regeringen meddelar nu också att det utökade förstärkta anställningsstödet ska upphöra , 2004. som allt detta sker hävdar regeringen hur viktigt det är med regelförenklingar inom arbetsmarknadspolitiken! Det är givetvis positivt att Socialdemokraterna med sina stödpartier inser att sänkta arbetskraftskostnader kan öka sysselsättningen. Men det är viktigt att en åtgärd får verka fullt ut och inte störas av ständiga regeländringar som minskar överskådligheten och ökar byråkratin. Det är också orimligt höga subventionsnivåer som det särskilda anställningsstödet innebär. En privat arbetsgivare skulle få i subvention för att anställa en person. Vi anser därför att anställningsstödet borde begränsas till ett allmänt anställningsstöd och ett förstärkt anställningsstöd. Till detta måste ytterligare två principiella anmärkningar göras. Arbetsmarknads-politiska åtgärder finansieras genom anslag och medelstilldelning från AMS ut till länsarbetsnämnderna som i sin tur fördelar anslagen vidare till de lokala arbetsförmedlingarna. Undantaget är anställningsstödet som är utformat som en skattereduktion utan budgetrestriktioner. Det lokala arbetsförmedlingskontoret har därför all anledning att i första hand nyttja anställningsstöden, eftersom det skapar största möjliga handlingsfrihet ur budgetsynpunkt för kontoret. För varje person som ges anställningsstöd istället för en annan sorts åtgärd ökar möjligheterna att den budget kontoret fått ska räcka . I många enskilda fall kan det vara klokt att i första hand använda anställningsstödet, men det innebär att de olika arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inte underställs samma budgetprövning och vägning mot varandra. Det är inte sannolikt att detta i längden leder till den mest optimala avvägningen sett utifrån de mål och anslag som beslutat om. Det är också orimligt att regeringen själv beslutar om regeländringar när det gäller anställningsstödet, en åtgärd som beräknas belasta statens finanser med . eftersom ändringar i förordningar kan göras av regeringen och formellt inte behöver föreläggas för beslut. kräver därför att alla sådana regelförändringar underställs beslut och avvägningar. 8 Frihet och trygghet på framtidens arbetsmarknad 8.1 Ideologiska principer för arbetsmarknadspolitiken Människans värde förknippas ofta med innehavet av ett traditionellt förvärvsarbete. Detta är både ett farligt och felaktigt synsätt. Farligt därför att den som blir arbetslös kan känna sig utan värde, felaktigt därför att människans värde ligger i det faktum att hon är en människa. I människans natur ligger ett behov av att få känna gemenskap med andra, ta eget ansvar och utvecklas som person. Aktivt arbete och engagemang, oavsett om det är organiserat förvärvsarbete eller annan form av meningsfullt ansvarstagande för familj, vänner eller andra medmänniskor, är därför av största vikt. Arbetslösheten är ett slöseri med mänskliga resurser och därmed ett uttryck för dåligt förvaltarskap. Full sysselsättning är ett viktigt politiskt mål. En förutsättning för detta är att det svenska näringslivets konkurrenskraft upprätthålls gentemot omvärlden. En långsiktig och stabil ekonomisk politik, och en tillväxtorienterad näringspolitik i samspel med en aktiv arbetsmarknadspolitik, är därför nödvändig för att skapa ett gott samhälle där alla får möjlighet att delta i samhällsbyggandet. Personliga och sociala problem blir ofta följden vid långvarig ofrivillig arbetslöshet eftersom alla människor behöver känna sig efterfrågade och behövda. Ett arbete är för de flesta av största vikt för en god livskvalitet. Den ekonomiska politiken ska skapa förutsättningar för ekonomisk utveckling och ett dynamiskt näringsliv. Med fler sysselsatta kan fler försörja sig själva och därmed få mer makt över sitt liv. Med fler sysselsatta skapas också resurser för att förstärka budgeten och därmed värna välfärdssystemen så att de som bäst behöver samhällets stöd också kan få detta. Därför är tillkomsten av nya jobb den i särklass viktigaste fördelningspolitiska frågan. Subsidiaritetsprincipen måste vara en grund för arbetsmarknadspolitiken. Det vill säga att det en lägre nivå klarar av på egen hand ska inte högre nivåer lägga sig i. Arbetsmarknadspolitiken ska vara subsidiär på så sätt att samhällets insatser ska vara stödjande när så krävs, dock utan att skada ordinarie arbetsmarknad. Fackföreningar som är starka och partipolitiskt obundna är en oundgänglig del av ett demokratiskt samhälle för att tillvarata löntagarnas rättigheter och intressen och skapa effektiva samarbetsformer mellan arbetsgivare och arbetstagare. Företagsdemokratin ska vara så utformad att såväl kapital- som arbetsinsats berättigar till inflytande och medbestämmande. En positiv samverkan grundad på ömsesidigt förtroende mellan alla i ett företag ska eftersträvas. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder ska prioriteras före passivt kontantstöd. Långtidsarbetslöshet ska bekämpas kraftfullt. Ett utvecklat lärlingssystem bör finnas för att inte minst ungdomar ska kunna få yrkes- och arbetslivserfarenhet. Arbetsförmedlingsverksamheten ska arbeta i nära kontakt med näringslivet. Privat arbetsförmedlingsverksamhet ska också uppmuntras. Bemanningsföretagen har en viktig roll att spela för att minska arbetslösheten. För att hjälpa arbetslösa, och då särskilt de långtidsarbetslösa, måste arbetsförmedling ske aktivt och uppsökande. För att garantera alla som blir arbetslösa en grundläggande ekonomisk trygghet vid arbetslöshet ska en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring finnas. Arbetslöshetsförsäkringen bör finansieras med egenavgifter och arbetsgivaravgifter. En stor del av arbetsmarknaden är könsuppdelad. Aktiva åtgärder för en jämnare fördelning mellan kvinnor och män måste vidtas. Lika lön för likvärdigt arbete och jämställda lönevillkor för kvinnor och män ska gälla. Diskriminering i arbetslivet ska motarbetas med väl fungerande lagar. Stat och kommun bör föregå med gott exempel bland annat då det gäller att anställa människor med funktionshinder, äldre arbetskraft, invandrare och personer som är i behov av rehabilitering. Mobbning på arbetsplatsen måste aktivt bekämpas. Arbetsmiljön ska beaktas redan på planeringsstadiet. Stora ansträngningar bör göras för att anpassa lokaler, maskiner och utrustning, arbetsuppgifter, arbetstempo och arbetstider till de anställdas behov och förutsättningar. Tekniken ska vara underordnad människan. Små enheter ska eftersträvas där människan kan överblicka och påverka sin arbetssituation och där goda personliga relationer med arbetskamrater kan utvecklas. 8.2 Målen med arbetsmarknadspolitiken övergripande mål för den ekonomiska politiken är att lägga grunden för att höja den långsiktigt hållbara tillväxten till åtminstone och därmed skapa ett ökande välstånd för alla. För att nå detta mål måste den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken inrikta sig på att höja antalet arbetade timmar i relation till befolkningen i arbetsför ålder. Om man mäter antalet arbetade timmar omvandlat till heltidstjänster som andel av den arbetsföra befolkningen får man ett bra mått på hur den verkliga sysselsättningen är. Arbetad tid i genomsnitt, per person av befolkningen , Anm: 1,0 är normal heltid (). Källa: /SCB strukturella problem framgår med all tydlighet. Mätt som antalet arbetade timmar som andel av den arbetsföra befolkningen så är läget allvarligt. Orsakerna är flera. Öppen arbetslöshet, människor i stor omfattning i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, höga sjuktal, accelererande antal förtidspensioneringar etc. Medan denna utveckling pågår fokuserar regeringen på antalet öppet arbetslösa och sysselsättningsgraden, som inte alls fångar upp det verkligt antalet arbetade timmar utan endast de som är sysselsatta oavsett om de är på jobbet eller inte. I behöver vi ett politiskt mål för arbetsmarknadspolitiken som visar verkligheten som den är. Man ska inte kunna flytta människor mellan olika kolumner i arbetslöshets-, sjuk- och förtidspensionsstatistiken för att kunna uppfylla politiska mål och vallöften. vill att det ska införas ett nytt mål för den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken som fokuserar på att öka andelen arbetade timmar till vad som exempelvis är ett genomsitt av vad som förekom före den extrema överhettningen och den därpå följande ekonomiska krisen. Direktiv bör utgå till SCB och andra myndigheter att detta mål ska fokuseras i mätningar och statistiska redovisningar, samt att samtliga politikområden ska ha detta som mål, inte minst AMV/AMS. Med en fokusering i verksamheterna på detta mål förskjuts tyngdpunkten till rätt typ av åtgärder, och från trixande med statistik för att gömma undan människor i andra kolumner än öppen arbetslöshet. Snabbinförandet av aktivitetsgarantin hade exempelvis ett tydligt sådant trixande drag. I SOU 2002:5 för utredaren en diskussion om detta. Han påvisar hur missvisande nuvarande mål är och problemen med den nuvarande produktionen av statistik som inte på ett lättillgängligt sätt mäter andelen människor som faktiskt är i arbete. konstaterar att olika statistikproducenter har olika syften med sin statistikproduktion varför till exempel definitioner och åldersindelningar skiljer sig åt. har ställt sig bakom målet om en väl fungerande arbetsmarknad med full sysselsättning och god ekonomisk tillväxt. stöder detta mål, om det sammankopplas med ett mål om antalet arbetade timmar. Vi välkomnar också den ambitionshöjning som skett i för att strukturera målen i form av tre målnivåer: politikområdet, verksamhetsområdet och verksamhetsgrenar. Det anmärkningsvärda är dock att konkretiseringen och förtydligandet av målstrukturen och arbetet med verksamhetsområden och dess mål ska göras av regeringen och meddelas i regleringsbreven till berörda myndigheter. ska alltså inte ta ställning till de mer operativa målen för arbetsmarknadspolitiken. Det finns också en tendens att beskriva arbetsmarknadspolitikens uppgifter i ett allt för ekonomiskt inriktat nyttoperspektiv för den offentliga sektorn. Det handlar om att försörja företag med arbetskraft, öka samhällets produktion och tillskottet till den gemensamma försörjningen. Främjandet av sysselsättningen och bekämpandet av arbetslösheten handlar för oss kristdemokrater i första hand om att ge den enskilda människan ett värdigare liv där hon får känna delaktighet och kan försörja sig själv, och därmed bättre kunna ta ansvar för sitt eget liv och sina medmänniskor. Detta kommer ofta i skymundan. Faran är att den arbetslöse inte hamnar i centrum, utan istället företagen, de offentliga budgetarna och samhällsekonomin. 8.3 En ny effektiv arbetsmarknadspolitik har tillsammans med , tagit fram grunderna för en helt ny arbetsmarknadspolitik. Vi anser det vara av största vikt att har en aktiv och effektiv arbetsmarknadspolitik som syftar till att snabbt och smidigt bidra till att matcha den arbetssökande med de arbeten som finns tillgängliga och rusta den arbetslöse för att kunna ta de arbeten som finns till förfogande. Den så kallade arbetslinjen ska hävdas, det vill säga att arbetssökande i första hand ska erbjudas arbete eller arbetsmarknadspolitiska åtgärder, och först när sådana åtgärder inte finns tillgängliga ska arbetslöshetsunderstöd lämnas. Aktivitet ska således alltid prioriteras före passivt bidragsmottagande. 8.3.1 Arbetsmarknadspolitik med individen i centrum Mot bakgrund av de brister som råder med dagens system anser vi det angeläget med en radikal omläggning av den svenska arbetsmarknadspolitiken. Våra förslag syftar till ökad trygghet och valfrihet för den enskilde individen. Genom ökad mångfald av aktörer som tillhandahåller tjänster gentemot den arbetslöse får vi både mer anpassade åtgärder till individen och till arbetsmarknaden. Därmed blir arbetsmarknadspolitiken också mer effektiv. Förändringen leder också till förändrade uppgifter för såväl den nuvarande arbetsförmedlingen som för ansvarig myndighet. Dagens arbetsförmedlare får en vidgad arbetsmarknad och nya möjligheter att pröva idéer om hur verksamheten kan utvecklas och anpassas till olika individers behov. Våra förslag innebär i korthet: Servicekontor som ska ge service till den arbetslöse inrättas. Mångfald och valfrihet ska erbjudas genom fler aktörer. Omställningspeng ska erbjudas den arbetslöse. En ny mindre myndighet ersätter nuvarande AMV/AMS. Servicekontoren ska ge de arbetslösa service och en orientering om vilka resurser som står den arbetslöse till förfogande. Servicekontoren ska tillhandahålla databaser och information om lediga jobb. Här ska man också besluta om en så kallad omställningspeng för arbetslösa som inte snabbt får nytt jobb. Storleken på pengen ska styras av olika kriterier, till exempel ålder, utbildning och arbetslivserfarenhet. Omställningspengen är den resurs som finansierar den arbetslöses arbetsmarknadsåtgärd. Åtgärderna ska utföras av olika aktörer som finns på arbetsmarknaden. Aktörerna kan vara av olika slag, verksamma inom bemanning, rekrytering, utbildning och förmedling. Det kan vara bemanningsföretag, folkhögskolor, fackliga organisationer etc. Arbetslösa ska fritt kunna välja aktör. Aktörerna ökar mångfalden och valfriheten för arbetslösa. Med konkurrens ökar kvaliteten på arbetsmarknadsåtgärderna. 8.3.2 Ny myndighet ersätter AMV/AMS För att sköta den nya arbetsmarknadspolitiken föreslår vi att nuvarande myndighetsstrukturer på arbetsmarknadsområdet ersätts med en ny arbetsmarknadsmyndighet. Denna myndighet har att inom de mål för arbetsmarknadspolitiken som fastställer ansvara för följande uppgifter: Expertorgan till regeringen med uppgift att förse beslutsfattarna med erforderligt underlag, prognoser och analyser av arbetsmarknadsläget. Drift av servicekontor runt om i landet på ett sådant sätt att alla arbetssökande kan nå ett sådant inom rimligt avstånd från bostadsort eller arbetsplats. Fördela anslag till servicekontoren runt om i landet. Auktorisation av aktörerna som får rätt att bedriva förmedlings- och utbildningsverksamhet för arbetslösa som fått omställningspeng. Aktörerna ska kvalitetsgranskas med jämna mellanrum. Ansvarig för att alla arbetssökande får tillgång till enkel och effektiv information om lediga platser, hur man söker jobb och utbildning samt om vilka jobbkontor som finns och är auktoriserade av den nya myndigheten. Tillhandahålla platsinformation via ett effektivt Internetbaserat datasystem och tillhörande skriftlig information (motsvarande nuvarande ). Myndigheten har också till uppgift att garantera att det finns jobbkontor/bemanningsföretag inom rimligt avstånd för alla jobbsökande i hela landet. Om det inte finns privata aktörer bör myndigheten upphandla sådana tjänster eller i sista hand driva egna. Ambitionen för den nya myndigheten ska vara att genom information och tillhandahållande av exempelvis platsbank på Internet medverka till att så många som möjligt så snabbt som möjligt kan lösa sin arbetslöshetsproblematik själva . 8.3.3 Genomförande och ekonomiska konsekvenser Vår ambition är att dessa riktlinjer utgör grunden för en ny arbetsmarknadspolitik. Det bör göras i samband med en mer grundlig utredning av förslagen och konsekvenserna av dess genomförande. Den nya myndigheten blir betydligt mindre än nuvarande . Dess förvaltningskostnader är beräknade till . Dessa kostnader kan reduceras kraftigt. Minskad byråkrati och kortare söktider för arbetssökande frigör resurser som kan satsas på dem som har allra svårast att få jobb. Exempelvis innebär kortare genomsnittlig söktid en besparing i arbetslöshetsförsäkringen på . och ska ha ansvar för att kontinuerligt utvärdera arbetsmarknadspolitiken. Vi är övertygade om att den förbättrade arbetsmarknadspolitik som förslaget innebär kommer att minska tillförseln av både antalet långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna radikalt. Vi anser också att många av de långtidsarbetslösa och de som ingår i dagens aktivitetsgaranti kan komma att få en bättre hjälp av aktörer som specialiserar sig på just dessa problem. Många långtidsarbetslösa befinner sig dock i alldeles unika situationer, vilka troligtvis inte heller med en ny effektiv arbetsmarknadspolitik i någon större utsträckning kan komma tillbaka till arbetsmarknaden. För att undvika långtidsarbetslöshet är det nödvändigt att på ett tidigt stadium sätta in relevanta åtgärder för att stödja den arbetslöse att snabbt få rätt utbildning, praktik eller hjälp på annat sätt. Det är alltså under arbetslöshetsperiodens första tid som den stora möjligheten finns att undvika långtidsarbetslöshet. Denna insikt måste prägla arbetsmarknadspolitiken. För att bryta långtidsarbetslöshet krävs en lång rad åtgärder: individuella handlingsplaner, kompetenshöjning, tydliga krav på den arbetssökande som stöd och ekonomiska incitament ges för att bryta arbetslösheten. Vi kristdemokrater har föreslagit en ny arbetslöshetsförsäkring, vars principer redovisas i en särskild motion. Den innebär bland annat att det sker en viss successiv nedtrappning av ersättningen till en nedre gräns, utan någon bortre parentes. innebär vårt förslag att alla arbeten som man tar, även om de är av kortare karaktär, höjer ersättningsnivån. Ett sådant system skulle tillsammans med sänkt skatt i form av ett höjt grundavdrag ge starka incitament att aktivt söka arbete. Det är dock viktigt att poängtera att alla system måste avvägas så att alla människor får en rimlig grundläggande försörjning, och att inte åtgärder på detta område leder till att människor bara skickas över till kommunernas socialbidragssystem. Tyvärr vågar inte regeringen diskutera de ekonomiska incitamentens betydelse. Den aktivitetsgaranti som beslutade om drogs igång för att omfatta 30 000 personer. Eftersom försöksverksamheten som föregick aktivitetsgarantin bara varade några månader och förberedelsetiden var mycket kort var det inte konstigt att aktivitetsgarantin haft grava inkörnings- och kvalitetsproblem. Själva grundidén är riktig, det vill säga att de långtidsinskrivna kommer in i ett mer aktivt och nära samarbete med arbetsförmedlingens personal, och att varje individs särskilda behov beaktas i utformningen av en individuell handlingsplan. Men aktivitetsgarantin står och faller med den praktiska tillämpningen. Självklart ska jobbsökaraktiviteter ingå, men det räcker inte. Vad som krävs är tydliga krav som går att leva upp till, stöd och hjälp att bryta arbetslöshetsmönstret och aktiva insatser för att möta den enskilde personens konkreta behov och problem. Det är också viktigt att nära samverkan sker med föreningsliv, näringsliv, privata bemanningsföretag och förmedlare.