mot · GR02So637 · 2003-10-07 00:00:00 — För att långsiktigt genomföra en nödvändig förstärkning av missbrukarvård och psykiatri kommer men personal att behövas. Personalsituationen är ansträngd bl.a. på grund av höga sjukskrivningstal och avhopp. Den brist på medicinsk och psykiatrisk personal som vi har beror på att läkarutbildningarna har givits för få utbildningsplatser. Detta måste åtgärdas. Det behövs också snabba åtgärder för att öka utbildningsvolymen på andra relevanta utbildningsprogram. Även statusen för läkare/psykiatriker, socialarbetare och personal inom missbrukarvården måste höjas för att få den utbildade och erfarna personalen att stanna kvar eller återvända. Vad som anförts om personalförsörjningen bör ges regeringen till känna. Många kommuner och landsting gör ett bra arbete med hemlösa, alkohol- och drogberoende, psykiskt sjuka och andra grupper med allvarlig social problematik, medan andra är sämre på att leva upp till sina lagenliga uppgifter. För att nå ett effektivare rehabiliterings-, vård- och omsorgsarbete i hela landet något som uppenbarligen behövs är det viktigt att tillsynsansvar respekteras och leder till åtgärder. Formerna för tillsynen skulle kunna förstärkas med mer publika jämförelser av de olika huvudmännens resultat t.ex. genom s.k. benchmarking. får inte heller tveka att vidta de åtgärder som försummelser av lagstadgat ansvar kan medföra. Också länsstyrelserna har ett tillsynsansvar, bl.a. när det gäller bostadssistuationen, som borde kunna förstärkas. Vad som ovan anförts om och länsstyrelsernas tillsynsansvar bör ges regeringen till känna. 6.2.4 Respekt för samarbetsavtal Försvarsuppgörelsen 1998 mellan och regeringen möjliggjorde en resursförstärkning av vården och omsorgen i kommuner och landsting. Villkoren för denna förstärkning preciserades i samarbetsavtal med på grundval av den nationella handlingsplanen för vården och omsorgen som antogs 1999. I handlingsplanen lyftes psykiatrin upp som ett av fyra prioriterade områden för utveckling, bl a därför att företrädare såg att behovet var stort på detta område. När kommuner och landsting inte lever upp till sin del av avtalet, delvis därför att regeringen omöjliggjort en långsiktig ekonomisk planering genom ofinansierade reformer, så innebär det att avtalet inte har fullföljts. Regeringen måste ta sitt ansvar för att detta åtgärdas. Vad som ovan anförts om regeringens ansvar för att ingångna avtal med kommuner och landsting fullföljs bör ges regeringen till känna. 6.3 Slut vårdkedjorna genom bättre samarbete 6.3.1 Gemensamma nämnder för kommun och landsting fattade beslut om att ge kommuner och landsting förbättrade möjligheter att bilda gemensamma nämnder för att skapa sammanhängande vårdkedjor inom framför allt vården av äldre. Denna lagstiftning behöver också utnyttjas för att förstärka samordningen kring psykiskt sjuka så att utskrivningsklara patienter möts av adekvata insatser från t.ex. sida. Kommuner och landsting bör uppmärksammas på det önskvärda i att den nya lagstiftningen används för att förbättra samarbetet för att sluta vårdkedjorna för psykiskt sjuka/funktionshindrade och andra patientgrupper med allvarlig social problematik. Detta i synnerhet eftersom motiveringen av regeringsförslaget helt fokuserade kring andra vårdgruppers behov. Detta bör ges regeringen till känna. Även om tillsammans med motsätter sig det alltför snäva utrymme som regeringen föreslår för finansiell samordning (mellan socialtjänst, landsting, arbetsförmedling och försäkringskassa) är det uppenbart att även det aktuella förslaget är ett välkommet steg framåt för möjligheten till samordning och kraftsamling kring rehabilitering av personer med en svår social situation. Det är dessa möjligheter som nu vill ta tillvara genom att rikta de ökade resurserna till socialt arbete och förstärkt psykiatriskt arbete. Kommuner och landsting bör även uppmärksammas på det önskvärda i att dessa möjligheter tas tillvara. Detta bör ges regeringen till känna. 6.3.3 Nya former för samverkan I arbetet med att förebygga våldsbrott och rehabilitera unga personer med allvarliga psykiska och sociala problem skulle det vara önskvärt med en bredare modell för samverkan. I en sådan skulle förutom även barn- och ungdomspsykiatrin, beroendevården, allmänpsykiatrin, rättspsykiatrin och frivilligorganisationer kunna ingå. Lagstiftningen bör ses över så att såväl de gemensamma nämnderna som finansiell samordning ska kunna genomföras med rättspsykiatrin som en deltagare. Detta bör ges regeringen till känna. Det är angeläget att staten stimulerar en fortsatt verksamhetsutveckling i rehabilitering av och omsorg om socialt utslagna. Olika modeller för vårdkedjor vid behandling av psykiskt sjuka och drog- och alkoholberoende bör prövas. Det är också önskvärt med fler försök med trappstegsboende och modeller som är uppbyggda med en mindre vårdenhet i centrum och mer fria boenden med stödinsatser och satellitlägenheter i omgivningen så att stödet kan avpassas efter individens framsteg. Regeringen bör återkomma till med förslag på ett statligt program för att stimulera kommuners och landstings verksamhetsutveckling i enlighet med vad som i motionen anförts. Många psykiskt funktionshindrade har ont om sociala kontakter vilket medför ensamhet och risk att den psykiska hälsan försämras. Psykiskt funktionshindrade (personkrets 3 enligt LSS) ska ha rätt till daglig verksamhet enligt LSS i enlighet med vad som gäller för fysiskt funktionshindrade. Daglig verksamhet är särskilt angelägen med tanke på den torftiga sociala situation många psykiskt funktionshindrade lever i. Kamratstöd kan vara ett viktigt inslag i sådan verksamhet. Vad som ovan anförts om rätt till daglig verksamhet för personkrets 3 enligt LSS bör ges regeringen till känna. 6.4 Strama upp reglerna i psykiatrin 6.4.1 Ge förutsättningar att tillämpa dagens lagstiftning Vård som respekterar individens integritet bör föredras men när individen utgör ett hot mot sitt eget eller andras liv och ändå inte vill låta sig behandlas, ska tvångsinsatser sättas in. En grundförutsättning för att detta ska kunna göras är att det finns platser i slutenvården. Det är viktigt att de eventuella nya platser som kan behövas byggs i form av små boenden som ger optimala förutsättningar för individen att rehabiliteras. De stora mentalsjukhusen bör inte återinföras. Målet att individen ska rehabiliteras och behandlas värdigt får inte överges på grund av panikåtgärder. 6.4.2 Förändringar inom ramen för de befintliga reglerna Sparkrav och platsbrist kan ha bidragit till att psykiatrin i alltför hög grad dragits med strävan att förkorta vårdtiderna. Det förefaller som att patienter skrivs ut för . En tydligare definition av begreppet utskrivningsklar bör göras för psykiatrin. Detta bör ges regeringen till känna. Öka möjligheterna till mellantvång Efter utskrivningen ska möjligheterna att använda så kallat mellantvång, dvs. villkora individens frihet mot att hon eller han följer behandlingsplanen, t.ex. vad gäller medicinering, utökas, särskilt när det gäller personer som annars kan vara ett hot mot sin egen eller andras säkerhet. Om individen inte följer planen ska han eller hon kunna tvångsomhändertas på nytt. bör ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslag om förbättrade möjligheter till mellantvång i enlighet med vad i motionen anförts. 6.4.3 Ta hänsyn till de anhöriga Det är viktigt att psykiatrins förmåga att bedöma risken för utåtriktat våld förstärks och systematiseras så att det i högre utsträckning kan ligga till grund för tvångsomhändertagande av potentiellt farliga personer. Riktlinjer bör utvecklas för hur en sådan bedömning ska gå till och vilka kriterier som ska uppfyllas för att ett tvångsomhändertagande ska vara motiverat. Detta bör ges regeringen till känna. Till de som är mest utsatta för hot och våld från våldsbenägna psykiskt sjuka personer hör de anhöriga. Deras situation medför oftast en dubbel oro för sin egen säkerhet och för den psykiskt sjuke närståendes. Anhörigas situation och skyddsbehov måste ges större uppmärksamhet både i form av stöd och vid bedömning om eventuellt tvångsomhändertagande. Detta bör ges regeringen till känna. Personer som begår brott under inflytande av mycket svåra psykiska sjukdomstillstånd kan inte och ska inte hållas ansvariga för sina handlingar på samma sätt som personer som är psykiskt friska eller har lindriga psykiska problem. Det är därför möjligheten att döma personer till rättspsykiatrisk vård har införts. Rättspsykiatrisk vård kan inte likställas med fängelsestraff t.ex. vad gäller behandlingstider. Det är också oetiskt att ha ett strafftänkande i förhållande till en person som har bedömts sakna möjlighet att ta eget ansvar för sin brottsliga handling. Personer som dömts till rättspsykiatrisk vård på grund av våldsbrott är emellertid farliga för allmänheten, åtminstone innan effektiv behandling har kunnat sättas in. Permissionsförfaranden, behandlingstider och utskrivning måste avpassas med den försiktighet som allmänhetens säkerhetsbehov kräver. Detta bör ges regeringen till känna. 6.5.1 Förebyggande insatser mot psykisk ohälsa En välutvecklad organisation för att hjälpa barn och ungdomar med sociala eller psykiska problem på ett tidigt stadium kan bidra till att förebygga senare problem. har beräknat att insatser i barn- och ungdomspsykiatrin ger samhällsekonomiska vinster som är så stora. utvärdering av den nationella vårdplanen tyder på att framsteg har skett på detta område, men fortfarande förefaller de samlade insatserna för barn och ungdomar med problem vara otillräckliga. Den nationella vårdgarantin ska enligt också gälla barn- och ungdomspsykiatrin. Nedskärningarna av skolornas kurativa och psykiatriska personal är allvarliga och har försvårat möjligheten att tidigt identifiera barn och ungdomar med risk att drabbas av psykisk ohälsa och sociala problem. har i en annan motion föreslagit att elevhälsan måste förstärkas. Målet bör vara en sammanhållen elevhälsa. Förslag om detta förs fram i motion om utbildning. 6.5.2 En mobilisering mot alkohol- och droganvändning bland unga Det är väl dokumenterat att alkohol- och drogberoende är en viktig faktor till social utslagning, brott och psykisk ohälsa. En aktiv politik för att minimera skadlig alkoholanvändning och bekämpa all droganvändning är därför den mest verksamma politiken för att förebygga social utslagning. Det är uppenbart att den traditionella svenska alkoholpolitikens effektivitet har avtagit. har prisinstrumentet och försäljningsmonopolet försvagats som en följd av internationaliseringen och . Från denna utgångspunkt måste alkoholpolitik omprövas och breddas. Eftersom de offentliga instrumenten försvagats måste ny kraft i alkoholpolitiken sökas genom att medborgarnas ansvarskänsla och det civila samhället på allvar mobiliseras. Den viktigaste resursen är utan tvivel föräldrars beredskap att ta ett ansvar för att påverka sina barns attityder till alkohol. Samhället får inte tveka om att inskärpa det ansvar det innebär att vara förälder. Skolan och föreningslivet är andra strategiska arenor där det attitydpåverkande arbetet måste få en helt annan kvalitet. Det pågår alkoholpolitiska insatser med den inriktning som ovan har beskrivits. Arbetet med att mobilisera medborgaransvaret i alkoholpolitiken måste intensifieras och får inte tappa fart genom exempelvis minskade anslag. Tvärtom behöver insatserna systematiseras. Förslag om detta presenteras i en annan motion.