mot · GR02N248 · 2003-10-07 00:00:00 — I budgetpropositionen skriver regeringen att ett brett åtgärdsprogram för enklare regler samt förbättrad myndighetsservice och tillgänglighet tas fram inom . Regeringen vill också fortsätta arbetet med att ta fram kvantitativa mål för regelförenklingen, som sker i enlighet med beslut om ett mer målinriktat regelförenklingsarbete som togs . Vad som behövs är dock inte i första hand fler planer, utan konkreta åtgärder. Behovet av kvantitativa mål och förbättrade mätmetoder får inte bli en ursäkt för att ytterligare fördröja arbetet med regelförenkling. 5.1.1 Regelförenkling nu! Det är dock viktigt att regelförenklingsarbetet inte får stå still i väntan på bättre mätmetoder, eller grundligare analyser. Flera av småföretagsdelegationens förslag bör utan längre utredningar kunna genomföras. Det gäller bl.a. dessa: Principen att det ska räcka för företag att göra anmälan till en myndighet då en och samma händelse föranleder anmälningsplikt till flera myndigheter. Att regeringen kräver att myndigheter ska lämna bindande löften om hur det ska ta att avgöra ett ärende. Att kommuner eller andra som företar trafikavstängningar, vägarbeten eller liknande ska åläggas samrådsplikt med näringsidkare som drabbas av ingreppen. Att lagen om obligatorisk platsanmälan avskaffas. Att alkoholrapporteringen från restauranger slopas. Andra förenklingar kräver visst utredningsarbete, men bör ändå vara förhållandevis okomplicerade. Det gäller bl.a. att ersätta de statistiska totalundersökningar som görs på många områden, t.ex. avseende sjukskrivningar och hälsoläge. Dessa innebär en betydande administrativ börda för företagen och bör ofta utan kvalitetsförlust kunna ersättas med urvalsundersökningar. Även i övrigt kan kraven på företagens uppgiftslämnande minska. Andra exempel på viktiga regelförenklingar är att införa enhetliga beräkningsunderlag för ersättningar i de allmänna försäkringarna och att förenkla semesterlagen. Några lagområden är i särskilt behov av översyn. Det gäller , som i många fall får orimliga konsekvenser. är ett hafsverk, och den översyn som pågår är angelägen. måste dock få tilläggsdirektiv som innebär att man särskilt granskar hur lagstiftningen bör förändras så att respekten för äganderätten säkras. Kraven på skriftlig beskrivning av företagens miljöledningssystem blir i många småföretag löjeväckande. Kraven på miljökonsekvensbeskrivningar är inflexibla, dåligt anpassade till regionala skillnader och orsakar ibland kostnader som saknar proportion till de miljövärden som berörs. De miljösanktionsavgifter som utdöms för mindre förseelser saknar ofta proportion till förseelsen och utdöms på ett rättsosäkert sätt. Särskilt de små företagen kommer ofta i kläm, pga. stelbenta regler i och tillämpningar av . pågår en översyn av , genom den av regeringen tillsatta . Några positiva förändringar har genomförts. Bl.a. har den lägsta sanktionsavgiften sänkts från till . Översynen tar och det dröjer alltför länge innan förändringar kommer till stånd. drabbas företag och enskilda av lagens orimliga konsekvenser. För att ska upplevas som rimlig och därmed legitim måste den fylla vissa grundläggande krav på överblickbarhet. Tillämpningen måste också ske objektivt och konsekvent. Reaktionerna från småföretagen har varit många och vi kan inte annat än instämma i kritiken om att balken i vissa stycken leder till rättsosäkerhet. utgör en mycket omfattande lagstiftning med en komplex teknisk nivå med förordningar och rätt för ett antal myndigheter att utfärda föreskrifter. Den omvända bevisbörda som balken föreskriver innebär att det är varje företags uppgift att dels känna till alla detaljer i lagstiftningen, dels visa att reglerna följs och dels utöva en egen verksamhetskontroll inför tillsynsmyndigheterna. Sammantaget skapar detta problem för de mindre företag som måste ta fram kostsamma expertutredningar för att visa att verksamheten bedrivs på ett miljömässigt godtagbart sätt. Det är inte heller ovanligt att småföretag som vänder sig till myndigheter för information och rådgivning får olika svar beroende på vem man frågar. Resultatet blir att företaget, trots en önskan att göra rätt för sig, saknar möjlighet att följa lagen. Följden blir att man straffas för lagöverträdelse och en känsla av rättsosäkerhet sprider sig. Det ska ankomma på myndigheter att ge god och riktig service så att den företagare som anstränger sig kan följa lagen. Ett annat problem för småföretagen är de miljösanktionsavgifter som infördes i syfte att komma åt en mängd så kallade standardöverträdelser. Med standardöverträdelser menas sådana som är enkla att uppdaga, oavsett om företagaren har haft ett uppsåt eller om miljöfara funnits. Ett exempel på överträdelse är att inte lämna in . Sanktionsavgifterna är i de flesta fall fasta och anpassas alltså inte till företagens omsättning eller storlek. Vi vill ändra miljösanktionsavgifterna så att de tar hänsyn till företagens storlek, graden av miljöfara samt uppsåt. Att inte lämna in den årliga är inte en förseelse som motiverar orimligt hårda straff. Snarare är det en förseelse som kan jämställas med en sent inkommen skattedeklaration och beivras därefter. Även bör ses över och göras mindre otymplig. En viktig åtgärd är att avskaffa det kommunala planmonopolet genom att ge fastighetsägare initiativrätt i planfrågor. Vidare bör överklagandeprocessen stramas upp. kan ett förhållandevis enkelt plan- eller bygglovsärende ta av överklaganden. Detta leder till ökade kostnader, dels genom att det kostar pengar att hantera överklaganden, dels genom att ett byggnadsprojekt fördröjs. För att snabba på denna process kan sakägarkretsen minskas och möjligheterna att överklaga enskilda bygglov sedan väl en detaljplan antagits minskas. Även detaljplanernas utformning kan göras mindre restriktiv på så vis att möjligheterna att i planen reglera vilken typ av verksamhet som får bedrivas i en viss fastighet minskas. Möjligheten att reglera var livsmedelshandel får bedrivas bör t.ex. avskaffas. Detta är inte minst viktigt för att öka konkurrensen inom livsmedelssektorn för att därigenom kunna få sänkta konsumentpriser på livsmedel. 5.1.4 Problem- och konsekvensanalyser av nya regler och lagar som det är viktigt att avskaffa eller förändra existerande lagar och regler är det också viktigt att säkerställa att inte nya regleringar tillkommer som ökar den administrativa bördan för företagen. Det finns krav i flera förordningar verksförordningen (1995:1322), Simplexförordningen (1998: 1820) och kommittéförordningen (1998:1474) på att problem- och konsekvensanalyser ska belysa effekterna av nya regler. Trots detta är redovisningen av konsekvenserna för företagen oftast bristfällig. Mot denna bakgrund bör reglerna för hur statliga utredningar och myndigheter genomför konsekvensbeskrivningar stramas upp. Ökade kostnader för företag, liksom effekter på konkurrenssituationen ska ingå i sådana beskrivningar. 5.1.5 Otidsenlig eller onödig lagstiftning Många lagar och regler skapar problem genom att öka den administrativa bördan för företagen. Dessutom finns lagar och regler som förbjuder eller starkt begränsar viss verksamhet, utan några rimliga skäl. Ett exempel på detta är att företag som tillverkar vin inte tillåts sälja sitt eget vin på gården, direkt till konsumenterna. Detta är en följd av Systembolagets försäljningsmonopol, men det är svårt att se några alkoholpolitiska argument som skulle hindra att ett undantag från monopolet görs för gårdsförsäljning för företag som har tillstånd att tillverka vin. Även reglerna för gårdsslakterier och gårdsförsäljning är stelbenta och kan hindra småskalig verksamhet som kan ha stor betydelse i glesbygd. Sådan verksamhet kan också vara ett viktigt inslag för att utveckla turismen. Detsamma gäller flexiblare regler om strandskydd i de glesare befolkade delarna av vårt land. Regeringen har också infört nya lagar som ökar krånglet för företagen. Det gäller t.ex. kravet på att redovisa sjukfrånvaron i årsredovisningen. Förvisso är det viktigt att minska ohälsan, men dels är det principiellt tvivelaktigt att belamra årsredovisningarna med information som inte har med företagets resultat och ekonomiska ställning att göra, dels är det osäkert om denna åtgärd har någon effekt på ohälsan och dels innebär den ökade administrativa kostnader för företagen. Företagare lever i många fall i ett rättsosäkert förhållande till myndigheter. Miljösanktionsavgifter enligt är ett exempel på detta, som diskuterats ovan. kan också myndigheternas handläggningstider ställa till stora problem för enskilda företagare. Man bör överväga att införa en rätt till skadestånd om myndigheters försumlighet orsakat ekonomisk skada. Det kan gälla t.ex .Konkurrensverkets förvärvsprövning eller kommuners, länsstyrelsers eller regeringens handläggning av plan- och byggärenden. Även i övrigt måste rättssäkerheten för företagare stärkas. Inte minst gäller detta på skatteområdet, vilket diskuteras nedan. 5.1.7 Kvantitativa mål för företagens administrativa börda beslut om ett mer målinriktat regelförenklingsarbete som togs , måste omsättas i praktisk handling. uppdrog åt regeringen bl.a. att sätta upp kvantitativa mål för hur mycket företagens kostnader för regelbördan bör minska. En orsak till bristen på kvantitativa mål för regelförenklingsarbetet kan vara bristen på meningsfulla kvantitativa mått av regelbördan. () har på regeringens uppdrag presenterat ett förslag till en operativ definition av företagens administrativa börda, såsom varande företagets kostnader för att upprätta, lagra och till myndigheter överföra tvingande information, liksom en metod att mäta denna administrativa börda. ITPS föreslår en modell där den administrativa bördan för varje enskild regel eller lagstiftningsområde fastställs genom en kombination av empiriska studier av företag, skrivbordsstudier, studier i laboratoriemiljö och expertintervjuer. Vår bedömning är att en sådan ansats skulle ge en god möjlighet att dels beskriva kostnaden för lagar och regler, dels vara en grund för utvärdering av arbetet med att reducera den administrativa bördan för företagen, och dessutom skulle den vara viktig vid utvärdering av hur nya lagförslag och regler påverkar företagen. 5.2 En bättre fungerande arbetsmarknad Av central betydelse för att den svenska arbetsmarknaden ska fungera bättre är att det lönar sig mer att arbeta och mindre att leva på bidrag. Att sänka skatter och att strama åt transfereringssystemen bl.a. genom att sänka ersättningsnivåerna, skärpa kontrollen och i övrigt göra systemen mindre generösa är därför viktigt även för företagandet. Arbete måste löna sig. Dessutom blir det lättare för företagen att hitta rätt person för rätt arbete om arbetsutbudet är större. För att underlätta för företagen måste också arbetsrätten moderniseras. Arbetsrätten är i stor utsträckning utformad efter de förhållanden som rådde under industrialismens storhetstid där varje anställd utförde standardiserade arbetsuppgifter och där en person förhållandevis lätt kunde överta någon annans arbete. Det gör att arbetsrätten ofta är dåligt anpassad till de villkor som gäller i t ex dagens service- eller högteknologiföretag. Modernisering av arbetsrätten innebär inte att anställningstryggheten avskaffas. En väl fungerande arbetsrätt är viktig för den enskildes trygghet, men det hindrar inte att reglerna för tillfälliga anställningar och för avsteg från turordningsreglerna kan göras mer flexibla. Arbetsrättsregler som avskräcker företag från att anställa, eller turordningsregler som hindrar företag från att behålla nyckelpersonal leder inte till ökad, utan till minskad trygghet för de anställda. Reglerna för parternas rätt att vidta konfliktåtgärder är också på vissa punkter omoderna. Det är orimligt att rätten att vidta sympatiåtgärder är obegränsad. En företagare som har avtal och goda relationer med sina anställda och deras fackförening riskerar att drabbas av konfliktåtgärder för att företag inom en helt annan bransch befinner sig i en arbetsmarknadskonflikt. Det finns heller inga proportionalitetsregler i arbetsrätten. 5.3 Ett företagsvänligt skattesystem Som framförts ovan är sänkta skatter en viktig del i en mer företagarvänlig politik. Det finns några åtgärder på skatteområdet som har särskilt stor betydelse för företagen. Det gäller de s.k. 3:12-reglerna, arvs- och gåvoskatterna, förmögenhetsskatten och dubbelbeskattningen. De s.k. 3:12-reglerna har införts för att förhindra ägare till bolag med en eller ett fåtal delägare som också aktivt arbetar i företagen att göra om löneinkomster till kapitalinkomster för att på så vis minska sin skattebelastning. Som regelsystemet är utformat diskrimineras unga, växande och kunskapsintensiva företag. Denna typ av företag belastas med högre skatt än om motsvarande verksamhet skulle ägt rum i ett större företag. Reglerna har också ändrats , ibland för att täppa till luckor i lagstiftningen och ibland för att underlätta för företagare, vilket gjort dem komplexa och svåröverskådliga. Det grundläggande problemet är att beskattningen av fåmansföretagare och egenföretagare utformats med löntagarbeskattningen som likformighetsnorm. Detta menar vi är fel. Att vara företagare innebär att bära hela risken för verksamheten. Går det bra gör man vinst; går det dåligt finns inget skyddsnät. Detta gör att företagande i betydande grad skiljer sig från att ha en anställning. Regeringen har i budgetpropositionen föreslagit vissa lättnader av 3:12-reglerna. Dessa är dock långt ifrån tillräckliga. De diskriminerande 3:12-reglerna bör avskaffas. 5.3.2 Arvsskatt, gåvoskatt, förmögenhetsskatt och dubbelbeskattning Beskattningen av arv, gåvor och förmögenheter inbringar förhållandevis blygsamma belopp. är dessa skatter mycket skadliga för företagandet. Därför bör de avskaffas. Arvs- och gåvoskatten försvårar generationsskiften i familjeföretag. Förmögenhetsskatten missgynnar svenskt ägande av svenska företag och hindrar kapitalackumulation. Dubbelbeskattningen missgynnar svenska ägare av svenska företag, vilket leder till utflyttning av ägandet. Regeringen utlovar i finansplanen åtgärder för att underlätta generationsskiften. Det är angeläget att dessa åtgärder blir genomgripande och genomförs . 5.3.3 Rättstrygghet på skatteområdet Det är också av stor betydelse att råda bot på den rättsotrygghet som många företagare lever under till följd av skattelagstiftningen. I samband med att den s.k. IT-bubblan sprack såg vi exempel på hur skattelagstiftningen fick oavsedda konsekvenser. Företagare som sålt sitt företag mot betalning i det köpande företagets aktier, som sedan fallit i värde, drabbades i vissa fall av en skattebelastning som överskred värdet på dessa aktier när de väl kunde realiseras. Detta kan inte ha varit lagstiftarens avsikt. Även arvskattelagstiftningen har slagit hårt i de fall dödsboet omfattat aktier som fallit i värde mellan dödsfallet och arvsskiftet, eftersom skatten beräknas utifrån det värde som gäller vid dödsfallet. För att undvika att företagare eller enskilda drabbas av denna typ av orimliga skattekonsekvenser bör en omvänd generalklausul i skattelagstiftningen införas, som innebär att skattemyndigheten ska kunna bevilja nedsättning av skatten i fall då denna annars blir uppenbart orimlig, och då dessa konsekvenser uppenbart avviker från vad som varit lagstiftarens intention. Däremot bör den nu gällande s.k. generalklausulen i skatteflyktslagen avskaffas. Ett grundläggande rättstrygghetskrav är att medborgarna ska kunna förutse de skattemässiga konsekvenserna av sina handlingar. Generalklausulen gör att detta krav inte är uppfyllt. Lagstiftningen bör ändras så att skattemyndigheten måste visa att företagaren har varit oaktsam eller haft uppsåt att lämna felaktiga uppgifter för att man ska kunna påföra skattetillägg. Om en företagare vill överklaga ett beslut om skattetillägg från skattemyndigheten till domstol, tvingas företagaren ändå betala in tillägget och den upptaxerade summan innan den rättsliga prövningen ägt rum. Detta är inte rimligt. Om en näringsidkare väljer att överklaga ett beslut från skattemyndigheten skall inte ett eventuellt skattetillägg och upptaxering behöva betalas in förrän en dom vunnit laga kraft. Systemet med överklagande till läns-, kammar- och regeringsrätten är så krävande att ta sig igenom att den företagare som finner sig felaktigt behandlad ofta tvingas avstå ett överklagande på grund av de resurser och pengar som krävs för att driva skattemål. Detta ökar ytterligare känslan av rättsosäkerhet hos småföretagaren. Staten skall lämna en tidsgaranti till företagen som innebär att det maximalt får ta 24 månader från skattemyndighetens besked om skattetillägg tills dom avkunnats i sista instans vid överklagande. En småföretagare har sällan möjlighet att själv driva sitt skattemål utan måste anlita skattejurister. Med dagens regler får man inte full ersättning av det allmänna för den experthjälp man behöver. Det gör att bara företag med god ekonomi har råd att driva skattemål på ett acceptabelt sätt, vilket gör att småföretagen återigen upplever olikhet inför lagen. Vi moderater vill att möjligheterna att få skälig ersättning för experthjälp vid skattemål förbättras. I det nya systemet med skattekonto har förfallodagen ändrats när det gäller inbetalning av skatt, arbetsgivaravgifter och moms. Det innebär att betalningen anses ha skett när pengarna kommit in på skattemyndighetens konto och inte den dag då betalning faktiskt skedde i post eller bank. Detta har gjort att företagare nu även måste kalkylera med eventuella förseningar i postgången för att inte riskera att drabbas av förseningsavgifter. Detta är orimligt och skapar en osäkerhet för företagaren. Vi vill därför att betalning av skatt skall anses ha kommit skattemyndigheten tillhanda den dag inbetalning sker. Även reglerna för företagens momsinbetalningar måste ändras. Eftersom ett företag blir skyldigt att betala moms vid slutet av den månad då de momsbelagda varorna eller tjänsterna levererats, medan betalningen i allmänhet inflyter senare, så tvingas företagen ofta betala in momsen innan de själva fått betalt. Detta innebär en belastning på företagens likviditet. Särskilt allvarligt är detta för företag som växer. Om försäljningen från månad till månad växer, så kommer också likviditetsbelastningen att växa. Denna ordning är inte rimlig. Det ska inte vara så att företag av likviditetsskäl tvingas öka sin skuldsättning för att klara av skatteinbetalningar. 5.4 Avreglering, konkurrensutsättning och försäljning av statliga företag Statens uppgift är att ställa upp reglerna för företag och enskilda, och finansiera viktiga välfärdsuppgifter såsom skola, vård och omsorg. Däremot bör stat och kommun i allmänhet inte utföra sådana uppgifter som bättre utförs inom den privata sektorn. Statlig och näringsverksamhet bör inte förekomma. 5.4.1 Bekämpa monopol: statliga, kommunala och privata Statliga och kommunala bolag måste säljas helt eller delvis eller avvecklas. Det finns många exempel på att statligt och kommunalt ägande snedvrider konkurrensen genom en öppen eller dold subventionering och diskriminerande offentlig upphandling. Därigenom får privata företag sämre lönsamhet och expansionsmöjligheter och några tvingas lägga ner sin verksamhet. Politiskt subventionerade konkurrenter skapar också en extra osäkerhet för privata företag som för sin försörjning enbart är hänvisade till att tillfredsställa kundernas efterfrågan och som inte kan falla tillbaka på att tillfredsställa politiska önskemål. I stort sett alla statliga och kommunala företag agerar dessutom på en marknad där det finns privata företag som är konkurrenter. En renodling av statens och kommunernas roll, där man inte agerar domare och spelare på samma gång, skapar förutsättningar för fler livskraftiga företag med fler aktiva och engagerade ägare. Ett mer spritt ägande av företagen ger ett större utrymme för tillväxtbefrämjande investeringar genom att företagens tillgång till kapitalmarknaden ökar. En försäljning av de statliga och kommunala företagen bör ske successivt i den takt som marknaden medger. Vissa bolag kan säljas omgående och utan några speciella riktlinjer. Andra vore det värdefullt att sälja till många små ägare. En tredje grupp av bolag måste först bli av med sitt monopol innan de kan säljas. måste ges ökade resurser för att bevaka konkurrensen på olika områden. De som verket gjort mot vissa branscher där man befarat bristande konkurrens ett fenomen som drabbar nya aktörer hårt har varit bra och bör utvecklas. Privata monopol och kartellbildningar hör inte hemma i en marknadsekonomi. Tendenser till detta måste bekämpas med kraft. Det är också viktigt att stärka förbudet mot näringsverksamhet. Trots att kommunerna är förbjudna att bedriva näringsverksamhet finns många exempel på verksamheter som rimligen borde vara olagliga, liksom verksamheter i gråzonen mellan tillåtet och förbjudet. Exempel på ren näringsverksamhet är kommunala solarier, konditorier och tvättinrättningar. Ett exempel på verksamhet i gråzonen är kommunala fastighetsbolag som tar över industrifastigheter från företag i kris, för att rädda sysselsättningen, och sedan hyr ut dessa till företagen till låg hyra. I många fall har företaget trots detta inte gått att rädda, vilket lett till att flera kommuner äger ett bestånd av industrifastigheter. Stat, landsting och kommuner bör koncentrera sig på sådana verksamheter där offentliga insatser verkligen kan förväntas vara överlägsna enskilda och kooperativa initiativ bedrivna i små, decentraliserade företag där ett nära, personligt ansvar får ersätta kollektiv fjärrstyrning. Hur stor andel av den traditionellt offentliga servicen som ska erbjudas i privat regi måste avgöras av medborgarnas val bland ett utbud av olika tjänster. Kommunerna bedriver verksamhet som kan och bör skötas av privata aktörer. En metod att skapa en större dynamik kring produktionen av offentliga tjänster är att införa en så kallad utmaningsrätt för företag. En sådan rätt innebär att företag ges möjlighet att inkomma med önskan om att en viss verksamhet skall upphandlas i konkurrens. Utmaningsrätten innebär vidare att kommunen måste starta en upphandlingsprocess, där det initierande företaget såväl som andra privata aktörer kan delta. Många små företag har kommuner, landsting och myndigheter som sina kunder. Den utbredda användningen av ram- eller avropsavtal i offentlig upphandling försvårar för småföretag att få ordrar. Lagen om offentlig upphandling är ett viktigt skydd för företagen, som förhindrar att offentliga myndigheter eller kommuner otillbörligen gynnar en näringsidkare framför en annan, eller att man gynnar en egen verksamhet. Lagen om offentlig upphandling finns till för att hushålla med skattebetalarnas pengar, och för att upprätthålla konkurrensneutralitet inom den offentliga upphandlingen. Det finns dock anledning att se över såväl lagen om offentlig upphandling som konkurrenslagen, lagen om otillbörligt upphandlingsbeteende och kommunallagen, för att fullt ut förverkliga de principer om affärsmässighet, konkurrens och icke-diskriminering som ska gälla för offentlig upphandling. I vissa fall är också ansvarsfördelningen oklar. De inblandade myndigheterna är NOU, , , samt . Vi vill se över denna splittrade myndighetsbild. Fördelen med en samordning är att statsmakterna signalerar och fokuserar på den stora betydelsen av tillsynen över den offentliga upphandlingen. NOU bör slås samman med , vilket tydligare visar att upphandlingslagen i första hand är en konkurrenslagstiftning. Stora upphandlingar bör delas upp i flera mindre poster så att även små företag har en chans att vara med i budgivningen. Den offentliga sektorn bör göra all upphandling elektroniskt och alla offentliga handlingar bör kunna nås elektroniskt och vara kostnadsfria till gagn för småföretagen. 5.5 IT-politik som befriar