mot · GR02MJ472 · 2003-10-07 00:00:00 — Vi vill därför att ett särskilt Östersjökonto inrättas, i syfte att ställa resurser till förfogande för Östersjösatsningar, t.ex. reservatbildningar och till riktade övervakningssatsningar. är öppet för ytterligare insatser som framför allt kan uppkomma som en del av samarbetet mellan Östersjö- länderna. Vattnet i innehåller så mycket fossil olja som vatten från . Detta är delvis ett resultat av upp till tusen illegala utsläpp av oljeavfall när fartyg rengör tankar och maskiner samt tömmer ofiltrerat vatten i . kraftfulla ökning av oljeexport över Östersjöhamnar fortsätter. av fartygen på har bristande säkerhet. Oljeskorven Prestige ligger fortfarande på havets botten och läcker olja utanför medan vi här, i , har en lång rad incidenter och olyckor från i färskt minne. Vi måste nu sluta låsa upp oss vid en åldrig Helcomprocess som inte givit tillräckligt resultat i dessa frågor och istället med kraft driva havsmiljöfrågorna i EU där de nu står högt på dagordningen. Internationellt måste det nu vara dags att se över och harmonisera tillämpningen av de lagar och konventioner som fortfarande gör haven till allas rätt men ingens ansvar. Även här kan och måste agera kraftfullt i den grupp inom IMO som ser över det internationella regelverket. Nationellt behöver de första mest akuta delarna av en blivande marin strategi sjösättas. Därför kräver liberalerna ett system med miljölotsning för övervakning och kontroll av lastfartyg som trafikerar , skärpta straff och ansvarsregler oberoende av uppsåt, att ska klassas som särskilt känsligt havsområde, att ansökan om att svenskt vatten klassas som särskilt känsligt havsområde enligt ett enigt tillkännagivande i riksdag inlämnas till IMO, mottagningshamnar för förorenat vatten i alla hamnar vid , inrättande av reservat täckande alla huvudbiotoper och ett effektivare Östersjösamarbete. Efter det senaste årets incidenter, och i väntan på slutlig utfasning, är det att fördyra transporter för de lastägare som nyttjar undermåligt tonage. Förändras de ekonomiska incitamenten kommer förändringen snabbare. Vi föreslår därför att med kraft verkar för att enkelskroviga stortanksfartyg i föreskrivs ha assisterande bogserbåt. Detta krav skall drivas i Helcom, EU och IMO. Vi föreslår också att ansöker om att den nyinrättade europeiska sjösäkerhetsbyrån () ska förläggas i . EMSA ska se till att gemenskapens sjösäkerhetsregler tillämpas effektivt, samla information och förvalta databaser, utvärdera och kontrollera klassificeringssällskapen och samordna medlemsstaternas verksamhet. har lång sjöfartstradition och mycket stor kompetens inom området och dessutom ett av de mest hotade haven i vår omedelbara närhet. Vidare vill liberalerna att i EU verkar för att EU blir fullvärdig medlem i IMO (Internationella ). har EU bara observatörsstatus i denna institution, vilket definitivt inte är förenligt med unionens behörigheter inom sjösäkerhetsområdet eller den drivande roll den spelar inom IMO. Fiskbestånden hotas av utfiskning. Detta gäller i synnerhet torsken i stora delar av . Därtill kommer de tusentals fåglar och däggdjur som dödas av nät och andra fiskeredskap. Andra allvarliga hot utgörs av övergödningen och spridningen av miljögifter. Jordbruket måste intensifiera arbetet med att minimera miljöbelastningen. Utsläppen från transporter måste minska. Kunskaperna om kemikaliernas effekter måste öka. Det handlar inte minst om spridningen av hormonliknande substanser, vilka misstänks ligga bakom observerade skador på fisk. De åtgärder liberalerna föreslagit, och som också tas upp av , är tydlig märkning av fisk som fångats med hållbara metoder, principen att sätta fiskekvoterna efter forskarnas rekommendationer, ett kraftigt begränsat foderfiske, förbud mot fångstmetoder som innebär stora bifångster, inrättande av reservat täckande alla huvudbiotoper, skärpt kontroll av efterlevnad av fiskekvoter och fångstmetoder (ett fiskens FBI) och en snabb fortsättning på den genomgripande reformeringen av EU:s fiskepolitik med ökat fokus på och miljön. Därför vill att den utökning som görs i budgeten vad avser i huvudsak skall användas för att bland annat skärpa övervakning av fiskekvoter och fångstmetoder men också för att påbörja uppbyggnaden av ett miljölotsningssystem. Vi föreslår också restriktioner mot användning av natur- och handelsgödsel med hänsyn till lokala förhållanden. För att få bukt med övergödningen bör åtgärder sättas in i vattenavrinningsområdena. Jordbruket måste minimera sitt kväveläckage, vilket kan ske genom exempelvis vallodling, fånggrödor, kantzoner eller genom växtnäringsbalans. Det är också nödvändigt med höga miljöavgifter för kadmium i hela EU-området, skärpt tillsyn av enskilda avlopp, striktare tillämpning av produktvals- och försiktighetsprincipen och en fortsatt genomgripande reformering av EU:s gemensamma jordbrukspolitik, med en övergång från jordbruksstöd till miljöstöd. Vad gäller är det mesta som redovisats i Östersjöavsnittet tillämpligt även vad gäller övergödning, miljögifter och utfiskning. Glädjande är att här finns redan lokala förvaltningsplaner i bruk i (avlysta områden, överenskomna av fiskare och forskare) och i (fredade perioder, överenskomna av fiskare och forskare). Regionala förvaltningsplaner är en av de viktiga delarna i EU:s nya fiskepolitik och även i den svenska havsmiljökommissionens förslag. Vi tror att detta är modellen för framtiden. linje i fiskefrågan är klar. Det är inte det traditionella kustfisket som hotar eller till och med utplånat fiskebestånden längs de svenska kusterna, problemet är det storskaliga, industriella fisket. Vi måste lägga stor kraft på att få till stånd internationell samverkan men kan och måste även agera nationellt. Vad gäller torskfisket i bör de två bestånden, det östra och det västra, förvaltas separat. För det östra beståndet är situationen mycket bekymmersam. Även om hittillsvarande internationella åtgärder följs kvarstår de biologiska grunderna för att fiske inte skall ske. Sammantaget för måste torskfisket halveras för att återskapa hållbara torskbestånd. För är situationen högst otillfredsställande. Fiskeförbud är just nu det enda alternativet. Inom EU pågår förhandlingar om en återhämtningsplan för torsk i , och och om tekniska regler för fisket i samma områden. Det är ytterst viktigt att selektiva redskap, särskilt en sorteringsrist i kräfttrålar, och ändrade maskstorleksbestämmelser och minsta landningsstorleksbestämmelser för plattfiskar införs på gemenskapsnivå för att motsvara forskarnas rådgivning och möjliggöra annat fiske än torskfiske. Skyddet av den biologiska mångfalden är en hörnsten i den liberala miljöpolitiken. Biologisk mångfald gäller arter, den genetiska mångfalden inom arter samt ekosystem och landskap. Biologisk mångfald främjar ekosystemets flexibilitet och uthållighet och behöver på alla sätt skyddas och bevaras åt framtida generationer. Naturens skönhet, rytm och ljud utgör en viktig del av vår livskvalitet och det är en central uppgift för miljöpolitiken att öka möjligheterna till naturupplevelser för alla oavsett om man bor i glesbygd, landsbygd eller tätort. anser att det nu är dags att utvärdera hur stödet för biologisk mångfald har förvaltats, vilka resultat det givit och hur det kan förbättras och effektiviseras. Våtmarkerna har stor betydelse som ekosystem och naturresurser. De fyller också en viktig funktion som naturliga kväve- och fosforfällor. För att minska problemet med övergödningen av sjö och hav är det därför angeläget att inte bara bevara utan även arbeta för att restaurera och nyanlägga våtmarker. Återskapandet av våtmarkerna är nödvändigt för att utöka naturliga filter och för att öka de naturliga vattenreservoarerna. Skyddet av våra våtmarker måste stärkas. Det gäller framförallt de områden som ska skyddas enligt den internationella våtmarkskonventionen och enligt fågeldirektivet. Stora delar av är försurade och hotas av fortsatt försurning. Det finns inga perfekta lösningar på problemen, men kalkning av sjöar och vattendrag har pågått och man har på så sätt räddat många småsjöar från en säker död. Det var en akut räddningsåtgärd när effekterna av luftburet svavel och kväve började märkas. Det finns fortfarande inget alternativ till denna kalkning, eftersom man inte fullt ut lyckas komma åt orsaken. I våra marker finns lagrat försurande ämnen . Vattnet uppehåller sig mångdubbelt i mark än i vattendrag och när vattnet drar sig genom marklagren avgörs vattenkvaliteten. Sur mark ger surt vatten i våra vattendrag och sjöar. Sur mark läcker dessutom näringsämnen och metaller, framför allt organiskt löst aluminium, till våra vattendrag. I förlängningen påverkas även grundvatten och vattentäkter. Organiskt aluminium renas inte med dagens reningsteknik utan kommer med i vårt dricksvatten, vilket leder till hälsorisker. Genom att kalka skogsmarken i områden med högt nedfall av försurande föroreningar motverkar man onaturlig markförsurning och förbättrar vattenkvaliteten i bäckar och sjöar. Ett av de mest skadade områdena i är inlandet innanför , dvs. delar av , och , beroende på stor mängd nedfall och berggrund med liten förmåga att neutralisera försurningen. Naturen tar inte hänsyn till de administrativa gränser, oftast länsgränser, som vi har skapat. För att genomföra effektiva åtgärder måste vi anpassa insatserna efter hur vattnet rinner. Därför måste administrationen ske för varje avrinningsområde för sig. Markförsurning är ett allvarligt problem i . Enligt SLU kommer man ej att komma tillrätta med problemen under överskådlig framtid om inte ytterligare insatser görs. Miljömålet Bara naturlig försurning kommer ej att uppnås utan åtgärder. Kalkinsatser i sjöar är inte tillräckligt utan behöver kompletteras med exempelvis skogskalkning och askåterföring från värmeverk. Ett åtgärdsprogram mot markförsurning behöver upprättas. vill också anslå medel för utökad kalkning, bland annat i skogsområden. Skyddet av hotade arter utgör en viktig del av den biologiska mångfalden. Vi har ett särskilt ansvar för att värna om våra rovdjur. De fyra stora rovdjuren, björn, varg, lo, järv, måste få utveckla livskraftiga stammar i . Skyddsjakt på rovdjur ska starkt begränsas till dess populationerna är tillräckligt stora för att långsiktigt överleva. Djurägare som får sina djur rivna av rovdjuren ska få full ersättning för skadan. Snabb och effektiv kommunikation mellan enskilda och myndigheter är ytterst angeläget. Natura 2000 är ett nätverk som håller på att byggas upp inom EU, bestående av naturtyper och livsmiljöer för arter som medlemsländerna kommit överens om att skydda. Natura 2000 stödjer sig på två direktiv, Fågeldirektivet och Habitatdirektivet. På detta sätt ska den biologiska mångfalden i skyddas. Mycket tyder på att inte agerat tillräckligt kraftfullt för att få svenska naturområden klassade på EU:s lista, något som bl.a. föranlett kritik från WWF. Inte ens de förslag som lämnats in från svensk sida innebär något heltäckande skydd. liberalerna anser att fler områden måste ges kvalificerat skydd som naturreservat eller på annat sätt. Fler nationalparker och natur- och kulturreservat behövs för att skydda exklusiva natur- och kulturlandskap. reservat täckande alla huvudbiotoper bör inrättas och de fem som redan beslutats iordningställas. För att få förståelse vid inrättande av reservatsområden är det dock av största vikt att information, dialog och samråd mellan berörda parter ingår. En grundprincip är att markägaren hålls skadeslös. Skötselplaner skall inrättas i anslutning till reservatsbildning. Eftersläpning som bl.a. skett i är oacceptabelt och försvårar acceptansen för inrättning av nya reservat. Stora delar av har en god tillgång på skogs- och naturområden. En uppgift gör gällande att det finns cirka 300 000 träd per nu levande svensk. Sedan snart skyddas också särskilt intressanta och biologiskt sällsynta naturområden. Dessvärre är tillgången på grönytor och vild natur mycket ojämnt fördelad och i våra stadsmiljöer finns stora brister på grönytor. Modern forskning visar på entydiga samband mellan vår hälsa och omfattningen av vårt umgänge med naturen. Vidare visar det sig att människor med närhet till natur eller naturparker är friskare och hämtar sig snabbare efter sjukdom än de med längre avstånd. Också vid mycket korta skogspromenader visar det sig att vår puls sjunker och antalet stresshormoner minskar. Undersökningar visar även att förskolebarn som ges möjlighet att leka i skog och mark har en snabbare motorisk utveckling och högre koncentrationsförmåga än andra barn. Det är viktigt att uppmuntra kommunerna att bygga ut grönstråk och s.k. gröna korridorer, vilket kan underlätta för viltets rörelse och spridning också i miljöer som är hårt belastade. Staten är en stor markägare både direkt och indirekt via sitt ägande av olika bolag. Det är viktigt att man i denna roll tar ett stort ansvar för miljöhänsyn, bl.a. genom att skriva in sådana krav i sina ägardirektiv. är det av vikt att påpeka att nedskräpningen av vår natur har ökat. Vi anser därför att en informationskampanj liknande Håll rent borde startas. I skogen finns unika biotoper och ekosystem som utgör grunden för många arters överlevnad. Dessa förutsättningar måste återspeglas i avverknings- och reproduktionsreglerna för att den biologiska mångfalden ska bevaras. Skogsbruk ska bedrivas så att den biologiska mångfalden inte hotas. All svensk skog bör vara internationellt certifierad. Olika former av områdesskydd är ibland nödvändigt för att bevara större ekosystem och unika biotoper. Vid reservatsbildningar eller införande av andra skyddsåtgärder är det viktigt att det skapas en lokal dialog och förankringsprocess med de människor som i sin vardag berörs av detta. Myndigheter som handhar biotop- och reservatsskydd måste göra informations- och dialoginsatser. Avtal är en intressant form av skydd som borde få fler varianter än bara 50-årsperioder. Skyddsvärda områden som är mellan 5 och 30 ha faller mellan biotopskydd och reservat. Offentligt ägd mark ska kunna användas som utbyte mot den mark som den enskilde skogsbonden avsätter som naturreservat. Likaså behöver styrmedlen förstärkas i form av bland annat bidrag till naturvårdsinriktad skötsel. Principen skall vara att brukaren skall hållas skadeslös och intrångsersättning skall utgå. Stor flexibilitet krävs för att finna optimala lösningar på inlösen samt skötsel av naturreservat och naturvårdsområden. Ansvarsfördelningen mellan skogsvårdsorganisationen och länsstyrelsernas/ansvarsområden borde ses över. gröna guld skogen är en synnerligen viktig näringsgren. Nationalekonomiskt svarar skogen för ett nettoexportvärde på . Det utgör av export. är frågande till att så liten del satsats på kompetensutveckling inom skogssektorn. De projekt som genomförts är långt ifrån tillräckliga. Utbildningsinsatserna kring Levande skog avbryts nu eftersom projektet avslutas. En översyn och omfördelning av miljöresurser till förmån för dessa insatser är av största vikt. För att försäkra att skogen inte utarmas vid avverkning måste ett bättre instrument till för att tillförsäkra återplantering. En enkel metod att skyndsamt förhindra skogsklippare är att låta återplanteringsgarantin följa skogsfastigheten. Det väsentligaste är att regeringen skyndsamt vidtar åtgärder för att förhindra framtida handel av skogsfastigheter där återplanteringsgarantin enligt nuvarande bestämmelser faller i samband med försäljning. Markförsurning är ett allvarligt problem i . Enligt SLU kommer man inte att komma tillrätta med problemen under överskådlig framtid om inte ytterligare insatser görs. Miljömålet Bara naturlig försurning kommer ej att uppnås utan åtgärder. Kalkinsatser i sjöar är inte tillräckligt utan behöver kompletteras med exempelvis skogskalkning och askåterföring från värmeverk. Ett åtgärdsprogram mot markförsurning behöver upprättas. vill öka anslaget för kalkning. Ett annat allvarligt problem är den skada på späda tallar och lövträd som förorsakas av älgar och annat vilt. Återplantering av tall är exempelvis hotad. För att komma tillrätta med problematiken krävs samförståndslösningar mellan alla inblandade intressenter med bistånd av skogsvårdsstyrelserna. Vi lever i ett kemikaliesamhälle. Det innebär i grunden mycket gott i form av mediciner, säkrare mat, och nya material. Men till skillnad från i många andra sammanhang kan vi när det gäller kemikaliepolitiken aldrig acceptera att ta det onda med det goda. Här måste säkerhet för människor och miljö alltid ha huvudprioritet. Ambitionen att skapa en hälsosam miljö utan störande miljögifter kräver stora insatser från samhällets samtliga aktörer. Huvudansvaret, för att förhindra spridning av farliga kemiska ämnen måste ligga hos användare och tillverkare av dessa. Statens viktigaste ansvar är förutom Kemikalieinspektionens granskande verksamhet att säkerställa en kvalificerad forskning inom området. Korrekt vetenskaplig information utgör en av de viktigaste grundstenarna i arbetet med att tidigt identifiera hot. Kemikaliepolitik ska utgå från följande övergripande beslutsprinciper: att försiktighetsprincipen följs, att förorenaren betalar och att utredningsansvaret ligger hos användare/producent vad avser riskutvärdering av kemiska ämnen (det senare ska inte bara gälla nya kemiska ämnen). Inom EU pågår nu ett intensivt arbete kring ett nytt regelverk avseende kemikaliepolitiken (REACH). Det förslag som kommissionen presenterade för en bred remiss innehåller dels en samordning av tidigare lagstiftning, dels flera grundläggande förändringar i systemet för att reglera kemikalier. De viktigaste är följande: Ett tydligt ansvar läggs på industrin när det gäller att bedöma och hantera risker med kemikalier. Ansvaret läggs främst på tillverkare och importörer. Industrin ska lämna riskbedömningar av cirka 30 000 ämnen . Kemikalier som produceras i stora mängder eller har vissa egenskaper prioriteras. Genom riskbedömningarna ska kunskapen öka om de kemikalier som redan finns på marknaden. Kemikalier med vissa farliga egenskaper ska inte få användas utan särskilt tillstånd. En ny självständig europeisk myndighet ska administrera kemikaliesystemet i samarbete med kommissionen och medlemsländernas myndigheter. Vidare vill ha ett förbud mot bromerade flamskyddsmedel. Förslagen pekar i en riktning som innebär kraftigt höjda ambitioner och krav vad gäller dokumentationen kring kemikalier och riskbedömningen av dessa. anser att inriktningen av dessa förslag är bra och helt i linje med vår syn på producenternas ansvar. Därför bör vara aktivt pådrivande i detta arbete. Det är dock viktigt att regelverket utformas på ett så smidigt och obyråkratiskt sätt som möjligt, både för att minska kostnaderna för tillverkarna och för att påskynda arbetet. Vidare bör man överväga att samordna delar av regelverken med andra liknande arbeten som sker internationellt, t.ex. GHS (Classification and Labelling). I det nuvarande förslaget finns lägre krav på reaktionsintermediärer (kemikalier som endast finns för att tillverka andra kemikalier). Detta är naturligtvis rimligt vad avser slutna processer men inte i de fall då intermediären t.ex. transporteras mellan olika produktionsplatser och därmed utgör en potentiell fara vid transporter. Vidare ingår inte pesticider och läkemedel, det senare är endast acceptabelt om man inom får i uppdrag att ta fram regler för miljöbedömning av läkemedelssubstanser. Den viktigaste kritiken mot förslaget är dock att man måste inarbeta tydligare skrivningar om vikten av försiktighets- och substitutionsprincipen samt att man i större utsträckning måste införa tidsramar för när tillståndsprövning av de farligaste kemikalierna skall genomföras. Det arbete som görs inom EU är bra men det är viktigt att man fortsätter med det gemensamma arbetet. Speciellt måste detta avse att ta fram strategier och åtgärder för att minska spridningen av farliga kemiska ämnen samt en snabbare utfasning av kemikalier som är farliga för miljö och människors hälsa. Ett sådant område är den miljöpåverkan som fås av bottenfärger för båtar. Här bör verka för en snabbare utfasning av miljöpåverkande bottenfärger. fattades beslut om att förbjuda ett av de mest skadliga ämnena tributyltenn. föreslår vi inget direkt ytterligare totalförbud men i takt med att alternativa bottenfärger utvecklas bör ytterligare produkter totalförbjudas. Framför allt bör man i så fall inrikta sig mot bottenfärger som har ett steady state kopparläckage på Cu/cm 2 och dygn samt färger som innehåller svårnedbrytbara miljötoxiska organiska föreningar. Gör det lättare för den enskilde att återvinna En nödvändig förutsättning för att kretsloppssamhället ska bli verklighet är att det finns ett engagemang från den enskilda medborgaren. Vi vill därför betona vikten av att allmänhetens positiva inställning till källsortering värnas och att hushållen ges incitament för att återanvändningen och komposteringen ökar. Därför måste opinionsbildning för avfallssortering fortsätta och ekonomiska incitament upprättas och skärpas. För att hushållen, företagen och den kommunala verksamheten ska kunna anpassa sitt beteende måste de praktiska möjligheterna till källsortering finnas. Det är viktigt att ställa höga krav på dem som är ansvariga för insamlingsverksamheten För att enskilda ska motiveras att göra de extra ansträngningar och acceptera de kostnader som följer av återvinningssystemet, krävs i längden synliga miljöresultat som också är ekonomiskt och socialt hållbara. Det är därför angeläget att det finns verkligt fungerande marknader för material som kan återvinnas och återanvändas. Vidare måste insamlingssystemen fungera på ett för kunden smidigt sätt. För att detta skall ske måste bl.a. uppdrag att ta fram en vägledning för vad som ska ingå i det lokala samrådet mellan producenter och kommuner kring insamlingsverksamheten verkställas. Regeringen bör återkomma med en avrapportering av detta arbete . Om ingen märkbar förbättring har skett gentemot nuläget skall regeringen återkomma med nya förslag . vill också betona vikten av att med hjälp av olika ekonomiska styrmedel minska den totala volymen material som flödar runt i kretsloppet. Detta kan uppnås genom att man arbetar med differentierade avgifter från nolltaxa och uppåt på avfallet. Speciellt viktigt är differentierade taxor med avseende på sorterat respektive osorterat avfall för såväl hushåll som industri. Det är också viktigt att avgiften kopplas till mängden lämnat avfall så att uppkomsten av sopor verkligen minskar. För att få tillbaka mer avfall kan det finnas anledning att möta konsumenterna med bättre ekonomiska incitament. Det är viktigt att inse att vi lever i en global marknad. Detta faktum gäller självfallet återvinningen av avfall. Ett stort antal konsumentförpackningar återvinns inte eftersom de producerats utanför det svenska återvinningssystemet. Vi anser att den bästa lösningen skulle vara att EU kom överens om ett gemensamt system för t.ex. återvinning av aluminiumburkar. Om en bra lösning på EU-nivå inte uppnås bör man överväga att lägga ett större ansvar på försäljnings- och distributionsleden för återvinningen. Affärer som saluför förpackningar som inte ingår i retursystemen skall med vårt förslag kunna åläggas att erlägga en avgift till retursystemet för att man där tar emot förpackningarna. Förbränning utgör den sista utvägen före deponi. Avfallshierarkin skall gälla och med det menar vi att det avfall som uppstår i första hand skall återanvändas, i andra hand materialåtervinnas, i tredje hand energiutvinnas. I sista hand skall avfallet deponeras. Man bör skilja på förbränning av sorterat avfall, vilket kan göras med bättre miljöhänsyn, och förbränning av osorterat avfall. Den senare hanteringen utgör bl.a. en källa till dioxinbildning. anser att vi bör ta steget fullt ut och besluta om att införa en differentierad skatt på förbränning.