mot · GR02U261 · 2003-10-07 00:00:00 — Nästan hälften av befolkning (ca 300 miljoner) lever på under per dag. Om trenden fortsätter kommer att vara den enda regionen i världen med en större andel fattiga än . Många för en hopplös kamp mot avbetalningar på olika lån. De inhemska och utländska investeringar som så väl behövs för att få en ekonomisk utveckling, minskar i regionen. Länderna har hög frekvens av grova våldsbrott som ett resultat av en bristande intern säkerhet och utbredd korruption. Men generellt plågas kontinenten av dåligt politiskt ledarskap i många länder och konflikter som ofta bottnar i oansvariga ledares ambitioner. Ett etiskt ledarskap efterlyses därför i stora delar av . Hiv/aidsepidemin är en fråga som till stor del kommer att avgöra regionens framtid, liksom möjligheten att skapa fred i de många länder som drabbats av väpnade konflikter och inbördeskrig som härjar på kontinenten. Parallellt med dessa dystra budskap har flera positiva framsteg gjorts i många av södra länder . En demokratiseringsvåg, om än svag, har sköljt över kontinenten. Andra positiva förändringar som bör nämnas är t.ex. demokratiska val i , och och den positiva ekonomiska utvecklingen i , , och . Den relativt nybildade afrikanska unionen (AU) kan ha stor betydelse för att hantera alla utmaningar. Men det internationella samfundet har också ett ansvar för att vända utvecklingen i form av radikalare skuldavskrivningar, bättre handelsvillkor och ett mer effektivt utvecklingssamarbete. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 5 Situationen i söder om 4 6.1 Ett vidgat fattigdomsbegrepp 5 6.2 Mål: att uppnå millenniemålen 6 7 Afrikanska initiativ 7 7.1 Den afrikanska unionen, AU 7 9 Handel och jordbruk 9 9.1 Det europeiska jordbruket måste ta sitt ansvar 9 11.2 Hiv/aids 12 11.4 Tillgång till mediciner 13 12 Väpnade konflikter 14 12.1 Oansvarigt ledarskap 14 12.3 Finansiering av krigsmateriel 15 13 Kriminalitet säkerhet 15 14 positiva utveckling 16 15 Demokratisk samhällsstyrning 17 15.1 Det civila samhället 17 15.2 Det partinära biståndet 18 16 Kvinnor och barn framtid 18 16.1.1 Bistånd riktat till kvinnor 19 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör stödja UNDP:s presenterade millenniekontrakt med syfte att huvudsakligen inrikta fattigdomsbekämpningen på de högprioriterade länderna för att nå millenniemålen för de länder som är i störst behov av hjälp. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen inom ramen för EU skall uppmuntra till en fördjupad dialog med Afrikanska unionen (AU) vad gäller bl.a. kraven på en modell för etiskt ledarskap i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör vara ett föredöme i det internationella samfundet och leda den globala opinionen för radikalare skuldavskrivningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att nu gällande protektionism bör avvecklas vad gäller restriktioner för införsel av ekologisk jordbruksproduktion från till EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU verka för att tullarna mot världens 49 fattigaste länder tas bort snabbare även för bananer, ris och socker. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ökat stöd bör gå till utvecklingen av självständiga bondeorganisationer i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att uppmuntra samarbete kring vattenfrågan inom Afrikanska unionen (AU). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att mer resurser måste tillföras forskningen om sjukdomar i de fattiga länderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Sida bör förbättra sina konsekvensanalyser vad gäller hivspridning i de projekt man stöder i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ökad samordning av det partinära biståndet i det övriga demokratibiståndet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör sätta hård press på konflikthärjade stater i så att barn skyddas från tvångsrekrytering till egna eller andra väpnade trupper. är jordens näst största världsdel och består av 54 stater. I den allmänna debatten glöms detta ofta bort och det talas istället om afrikansk historia, afrikansk kultur, afrikansk religion (i singularis) och afrikansk politik. Naturligtvis finns det vissa likheter mellan länder och inom olika länder. Men också stora olikheter. För att en utveckling ska komma till stånd måste varje enskilt land ta vara på sina specifika förutsättningar och möjligheter och arbeta med de problem som finns i landet, samt lära av andra som kanske har liknande erfarenheter. 5 Situationen i söder om söder om hamnar längst ner på listan över hur utvecklingen i världens fattigare länder ser ut. Halva befolkningen är drabbad av fattigdom i den här regionen. Här används av exportinkomsterna till räntor och avbetalningar. Det är pengar som egentligen skulle behövas till annat, såsom förbättrad hälsovård och utbildning. Den privata konsumtionen minskar liksom de inhemska investeringarna. Inflödet av direkta investeringar från utlandet är inte tillräckligt stort för att kompensera utbetalningarna på grund av skulderna. En ytterligare ödesfråga för regionen är hiv-epidemin, som här mer än någon annanstans håller på att förändra hela samhällsstrukturer. De mediciner som skulle kunna hjälpa de drabbade finns inte att tillgå på sjukhusen ofta för att de är för dyra. Därmed bidrar även vanligare sjukdomar till de höga dödstal som leder till att mister sin största resurs sina befolkningar. De många konflikter som härjar på kontinenten är infekterade härdar som envist utvecklas vidare. Oansvariga ledare och krigsherrar bidrar till uppkomsten och en fortsättning av den rådande situationen. Omvärlden tycks ha blivit immun mot rapporterna om etniska sammanstötningar, flyende människor, lemlästningar, bombningar, systematiskt användande av våldtäkter som vapen och barnsoldater. Våld och krig i , , , , , , och är bara några exempel. I andra länder trappas kriminaliteten upp alltmer och acceptansnivån tycks stiga, särskilt i storstäderna. I huvudstad har kriminaliteten länge varit stor, inflyttningen enorm och ingen vet egentligen hur många invånare som finns där. I huvudstad, , som är centrum för en stor del av de inhemska och utländska frivilligorganisationerna som arbetar i , har kriminaliteten haft en ohygglig framväxt de , och det finns inga tecken på att den håller på att avstanna. Den ökade tillgången på lätta vapen som är i omlopp har också ökat riskerna för att brottsoffren mister livet. har drabbats av den värsta torrperioden och lett till katastrofläge i en rad länder. I har president och hans anhängare orsakat svält och ekonomiskt kaos. skördar blev mindre än och minst 2,3 miljoner människor svälter. I har tiotusentals människor redan dött till följd av svält och omkring hundra dör . 6.1 Ett vidgat fattigdomsbegrepp Fattigdom är inte bara inkomstfattigdom utan består av en rad samverkande faktorer som t.ex. brist på rent vatten, infrastruktur, sjukvård och utbildning. Fattigdomsbekämpningens absoluta mål måste vara att öka varje persons möjlighet och kapacitet att välja sin egen utveckling. Det huvudsakliga ansvaret för fattigdomsbekämpningen ligger självklart hos den enskilda statens regering. hörs röster från vitt skilda länder i att det nu är de afrikanska staternas tur att själva kräva sina beslutsfattare på good governance. Med multi- och bilateralt stöd från givarländer kan svaga stater stärkas på djupet, bl.a. genom institutionsbygge, demokratisering, kompetensutveckling och interndemokrati inom politiska partier. De enskilda organisationerna som ofta arbetar nära de enskilda medborgarna måste ha som uppgift att stärka möjligheterna för befolkningen att ställa rimliga och adekvata krav på sina folkvalda. Före detta kolonialmakters övergrepp och exploatering får inte heller glömmas bort och det ansvar som åligger många länder i väst för att stödja f.d. koloniers återuppbyggnad. med detta måste det rena biståndet kompletteras med samarbete på fler plan, inte minst inom det handelspolitiska området. För en verkningsfull fattigdomsbekämpning krävs insatser på en rad olika områden. Fungerande marknader behövs för att den privata sektorn skall kunna bidra till ekonomisk och social tillväxt, fördelning av tillgångar så att alla grupper i samhället får ta del av tillväxten (som exempelvis odlingsbar mark, utbildning och rent vatten). Alla delar är viktiga för att fattigdomen skall kunna utplånas långsiktigt. Strategierna för utvecklingssamarbetet måste utarbetas i dialog med regeringarna så långt detta är möjligt. När risken finns att biståndet inte når till de bäst behövande bör det kanaliseras genom frivilligorganisationer i landet. Bland åtgärder som krävs ingår bl.a. att öka tillgången till krediter, mark, kunskap och teknologi, stödja småföretagsamhet och kooperativ på mikronivå, skapa arbetstillfällen, öka tillgången till rent vatten, bostad, primärvård, grundutbildning och infrastruktur och inte minst skapa förutsättningar för återvändande flyktingar att integreras i samhället och få en försörjning. För att dessa grundläggande åtgärder skall få bärighet måste demokratin på alla nivåer i samhället stärkas och korruptionen bekämpas. 6.2 Mål: att uppnå millenniemålen Att uppnå de huvudsakliga målen från Millenniedeklarationen som i första hand handlar om att halvera andelen extremt fattiga , är för ett absolut krav. Som det nu ser ut kommer målet för söder om vara uppnått först . Därför kommer UNDP i en rapport istället med förslaget om utförandet ett s.k. millenniekontrakt en handlingsplan som huvudsakligen inriktar sig på de topp- och högprioriterade länderna de som är i störst behov av hjälp och stöd. Att begränsa den akuta hjälpen till de mest utsatta är helt i linje med egen strategi för utvecklingspolitiken. har presenterat ett liknande förslag, nämligen att begränsa antalet samarbetsländer för att effektivisera utvecklings- och biståndspolitiken. Grundtanken är densamma som hos UNDP nämligen att de mest utsatta och fattigaste länderna måste bli föremål för snabb och omfattande uppmärksamhet och påföljande radikala åtgärder. I de sex afrikanska länderna i södra delen av (, , , , och ) hotades nästan 15 miljoner människor av svält 2002. I och var motsvarande siffra omkring 1115 miljoner människor. Trots vissa framsteg som gjorts i vissa länder som , och så håller världens fattigdom sakta men säkert på väg att afrikaniseras. Det enklaste sättet att härleda svälten i stora delar av är torkan och spridningen av hiv/aids. Men det finns ingen naturlag som säger att efter torka följer svält eller att folk som är sjuka också svälter. Det främsta skälet till svälten i är istället fattigdomen. Människor svälter därför att de saknar ekonomiskt och politiskt inflytande över de beslut som ländernas ledare tar. Beslut som kostar miljoner människor livet. Det finns en mycket tydlig koppling mellan svält och demokratisk utveckling. Inte minst gäller det de krav som och ställer på skuldsatta länder om snabba avregleringar och privatiseringar för att länderna i sin tur ska få några skuldavskrivningar på sina lån. Men när staterna släpper på försörjningsgarantierna så skrotas också skyddet av livsmedelsförsörjningen av den egna befolkningen. Det är här den privata sektorn skall gripa in. Men problemet är att så länge västvärlden i stor omfattning subventionerar sitt eget jordbruk och sin egen livsmedelsproduktion kommer inte privata investerare att utveckla någon produktion och incitamenten för ländernas eget jordbruk minimeras. Därmed fortsätter också svälten i länder. Svälten är också nära förknippad med konflikter. Bristen på livsmedel har använts som vapen i väpnade konflikter, vilket till varje pris måste undvikas. Hungerkrisen i har blivit allvarligare och svälten på många ställen saknar motstycke och kräver omedelbara åtgärder. Med anledning av detta startade Världslivsmedelsprogrammet (WFP) 2002 en global kampanj till hjälp för de drygt 38 miljoner människorna i nöd. Kampanjen som går under namnet African Hunger Alert har i syfte att skapa ett internationellt svar på den katastrofala utvecklingen i som bl.a. har orsakats av politisk instabilitet och ekonomiskt misslyckande, förändrade väderförhållanden, hiv/aids-epidemier m.m. Man vädjar till regeringar, privata välgörenhetsorganisationer och NGO:er om att ansluta sig till kampanjen. 7.1 Den afrikanska unionen, AU Afrikanska unionen (AU) bildades och kan sägas vara motsvarighet till EU. Föregångaren, Organization of African Unity (OAU), fick utstå mycket kritik för att organisationen var handlingsförlamad och inte ansågs ta itu med kontinentens många inbördeskrig i tillräcklig utsträckning, utan istället koncentrerade sig på ekonomiska och sociala problem. OAU valde bl.a. att inte agera när en miljon tutsier och hutuer mördades i , liksom man inte beblandade sig med problem i bl.a. och eller . Målet med AU är att skapa större samhörighet mellan de 53 medlemsländerna (samtliga utom ) både politiskt, socialt och ekonomiskt och fördjupa det regionala samarbetet och integrationen på politisk och ekonomisk nivå. Förhoppningsvis kommer detta att leda till att betydelsefulla institutioner kommer att inrättas. AU planerar att skapa ett gemensamt parlament, domstol och en gemensam valuta. De 53 medlemsländerna har dock fortfarande haft svårigheter med att få organisationen att starta på grund av de många inbördeskrig som fortfarande pågår. höll AU sitt andra ministermöte i . Mötet en konferens om mänskliga rättigheter hade som syfte att utvärdera den s.k. Grand Bay-deklarationen och dess rekommendationer för att kartlägga vad som uppnåtts och ta ytterligare steg i positiv riktning för att stärka det regionala systemet för skydd av de mänskliga rättigheterna. Till skillnad från OAU som endast innehöll begränsade bestämmelser om de mänskliga rättigheterna, fäster AU större vikt vid skyddet av de mänskliga rättigheterna. Stadgan uttrycker medlemsstaternas beslutsamhet att främja och skydda de mänskliga rättigheterna och folkens rättigheter att förstärka och förankra de demokratiska institutionerna och rättssamhället. Dessutom är staterna förpliktigade att verka för jämlikhet mellan könen och social rättvisa, tillförsäkra en balanserad ekonomisk tillväxt samt ta avstånd från straffrihet och maktövertagande på olaglig väg. Stadgan ger också AU rätt att ingripa i ett medlemsland i händelse av allvarliga omständigheter, såsom vid krigsförbrytelser, folkmord och brott mot mänskligheten. AU har potentialen att bli en god dialogpartner till omvärlden och underlätta handelssamarbetet. Den stora kris som hiv/aidsepidemin leder till har också tagits upp av AU och här bör en samordning eftersträvas. Trots dessa positiva initiativ är många fortfarande skeptiska till att den nya unionen ska lyckas bättre inom dessa områden än föregångaren. anser att ska uppmuntra till en fördjupad dialog med AU vad gäller bl.a. handelsfrågor, hiv/aidsinsatser och konfliktlösning, samt behovet av en modell för etiskt ledarskap i . NEPAD inrättades också 2001 och utgör resultatet av en rad åtaganden från afrikanska statschefers sida att verka för att utrota fattigdom och främja tillväxt och hållbar utveckling. Organisationen skall verka för ett ökat aktivt afrikanskt deltagande i den globala politiken och ekonomin. Utlandsskulden för de fattigaste länderna är avsevärt större än för 10 eller . Löften om radikala avskrivningar har ännu inte infriats. De stora avbetalningar som de afrikanska länderna (framförallt i söder om ) kämpar med skulle istället behövas för att täcka andra akuta behov inom samhället. Inflödet av direkta investeringar från utlandet är inte tillräckligt stort för att kompensera utbetalningarna på grund av skulderna. De utländska direktinvesteringarna i minskade dessutom för att istället investeras i medelinkomstländer på andra håll. Radikala skuldavskrivningar är därför ett måste för många av världens fattigaste länder. För att skriva av skulderna måste villkor och krav ställas på en sund ekonomisk politik, en demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter, liksom på tydliga och konkreta handlingsplaner för att bekämpa fattigdomen. Det är viktigt att noggranna analyser görs, så att de länder som kan bli föremål för framtida lån och länder där bistånd fortfarande behövs kan urskiljas. Detta för att undvika att framtida skuldfällor skall drabba enskilda länder. anser att bör vara ett föredöme i det internationella samfundet och leda den globala opinionen för skuldavskrivningar och föreslår därför en modell för skuldavskrivning som innebär att den skuldsatta statens små steg mot dessa mål ska ge betydligt större steg i skuldavskrivning. Detta för att dessa länder snabbare ska komma upp ur den hopplösa situation som råder bland många fattiga länder och för att verka som morot för länder att bygga upp sunda samhällsstrukturer. 9 Handel och jordbruk roll i den globala ekonomin är försvinnande liten. Medan regionens export av tillverkade produkter ökade med har den minskat under stora delar av . andel av den globala handeln var , men har minskat. Situationen har förvärrats ytterligare p.g.a. att internationella utvecklingsbidrag till dramatiskt minskat . Den ekonomiska tillväxten har därför bromats upp ännu mer och gjort det ännu svårare att bekämpa fattigdomen. 9.1 Det europeiska jordbruket måste ta sitt ansvar Jordbruket är en av de viktigaste sektorerna för att säkerställa försörjning på både mikro- och makronivå. Det måste löna sig för bönder att sälja sina produkter främst inom det egna landet. finns flera skrämmande exempel på att andra kontinenters länder dumpar sin överproduktion i länder till mycket låga priser och slår ut de inhemska producenterna. EU är ett sådant negativt exempel. Unionen måste ta sitt ansvar och helt avskaffa de protektionistiska tullar som finns mot jordbruksprodukter från . Följderna av unionens omfattande subventioner leder till dumping av produktion på u-landsmarknaderna, vilket i sin tur slår ut deras egen produktion genom att förhindra export till EU. Ett exempel på nu gällande protektionism som bör avvecklas gäller restriktioner för införsel av ekologisk jordbruksproduktion från till EU, en produktion som är alltmer efterfrågad och som betingar ett avsevärt mervärde. Vi är för att exportsubventionerna successivt avvecklas inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Målsättningen är en minskad överskottsproduktion och en jordbrukspolitik som tar ett globalt ansvar. Det beslut som fattats om avskaffandet av tullar mot världens 49 fattigaste länder är bra och bör fullföljas i snabb takt, men det är inte rimligt att bananer, ris och socker undantas från beslutet . Den inhemska afrikanska produktionen måste stödjas så att den kan konkurrera på den internationella marknaden. I längden kommer detta till slut inte bara att gynna länderna i utan även den övriga världen då köpkraften ökar i takt med att ekonomierna stabiliseras. Det handlar alltså inte bara om att agera utifrån solidaritet med våra medmänniskor utan också utifrån ett upplyst egenintresse. Den internationella frihandeln har inneburit mycket för att höja välståndet i många delar av världen. I vissa fall kan dock undantag behövas för mindre utvecklade länder vars ekonomier är instabila och för att möjliggöra inhemsk produktions överlevnad. En annan sektor som är av avgörande betydelse för många afrikaners existens är den informella sektorn. Den småföretagarverksamhet som trots avsaknad av investeringar eller riktat bistånd har växt upp är den sektor som främst riskerar att drabbas vid avregleringar i ekonomin. Det finns inga garantier att denna sektor skulle bli mer exportinriktad , utan snarare skulle den missgynnas. Därför är det mycket viktigt att bistånd och investeringar satsar på att stödja lokal och regional handel under mer organiserade former. Biståndet bör bidra till att stärka jordbruket och de lokala företagens överlevnad. Ökade utländska investeringar och större handelsutbyte kan bidra till en positiv utveckling för , men särskild hänsyn ska tas för att inte utsätta miljön för alltför stora påfrestningar och särskilda insatser måste göras för att säkerställa att befolkningarna får ta del av utvecklingen. På många håll i försvinner oacceptabelt stora delar av de fattiga jordbrukarnas inkomster in i de korrupta afrikanska regimernas skattkista och det krävs därför ökade insatser till skydd för de afrikanska jordbrukarnas möjlighet att behålla sina förvärvade inkomster. Den utbredda statkorruptionen måste bekämpas och ökat stöd bör gå till utvecklandet av självständiga bondeorganisationer och utvecklingen av lokala och regionala marknader. Markfrågan har aktualiserats bl.a. genom den våldsamma utvecklingen i . var länge ett av södra framgångsländer. Men sedan markkrisen i landet tog sin början 1997 då president planerade att ta ca fyra miljoner hektar mark från vita lantbrukare och ge dem till den svarta befolkningen har landet i princip kollapsat. har beslagtagit mark med hjälp av våld och terror och markägarna har hänvisats till den brittiska staten för kompensation, eftersom orättvisorna uppkommit under det brittiska kolonialstyret. var villigt att finansiera en jordreform, men bara om det kom den fattiga delen av befolkningen till del. Istället gick sin egen väg och ändrade få bort de hinder för beslagtagande av mark som fanns. Enligt de lagar som finns i skall regeringen stå för kostnaderna av de förbättringar som har gjorts på den mark som beslagtagits. Inget av detta har förverkligats. Istället har ekonomi havererat och man har blivit tvungen att importera mat till landet på grund av den distribution av mark som regeringen genomfört. Våld och mord tillhör vardagen vilket har lett till att hela samhället brutit samman. Att en orättvist fördelad mark måste omfördelas är självklart, men detta måste ske under fredliga och juridiskt godtagbara former. De personer som mister sin äganderätt skall kompenseras och skall inte med våld fråntas sin mark. Händelseutvecklingen kombinerat med att landet har upplevt den värsta torrperioden har lett till att minst sex miljoner zimbabweaner behöver omedelbar nödhjälp samt att ytterligare tio miljoner i landets södra delar står på randen till svält. Liknande problem vad gäller fördelningen av mark finns i flera andra , däribland . Tillgång till vatten är avgörande för alla samhällen och ger upphov till diskussioner mellan grannar och konflikter mellan och inom länder och regioner. Vatten har dock också på sina ställen verkat som ett kitt, då samarbeten kring vattnet har lett till en vidare dialog kring andra ämnen. vattentillgång är beroende av nederbörd och varierar betydligt mellan olika regioner. Alltför mycket regn, liksom inget regn alls leder emellanåt till katastrofer på kontinenten, som exempelvis översvämningarna i och torkan på bär vittne om. I söder om har av befolkningen på landsbygden tillgång till rent dricksvatten (jämfört i områden). Trots den dåliga vattentillgången används av vattnet för vattenförsörjning och jordbruk, men ändå är det flera länder som börjar få ett allvarligt vattenunderskott. Samarbeten kring vattenfrågan inom exempelvis AU bör uppmuntras i större utsträckning. Det är av högsta vikt att frågan om tillgång till rent dricksvatten får sin lösning. Detta gäller särskilt då man beaktar diskussionen kring att privatisera vatten med bl.a. hänvisning till GATS-avtalen. Det är särskilt viktigt då tillgången på vatten också måste ses ur ett folkhälsoperspektiv. Ett stort problem i är massflykten av högt utbildade människor till andra delar av världen. I många länder på kontinenten lämnar läkare, advokater, forskare, ingenjörer, ekonomer och andra högutbildade personer sina länder i uppgivenhet över den till synes hopplösa situationen.