mot · GR02So640 · 2003-10-07 00:00:00 — Patientens delaktighet i sin egen vård, personlig integritet och respekt för den enskilde inom hälso- och sjukvården är angelägna frågor. Det är viktig att såväl vårdtagare som anhöriga har kännedom om vilka krav som kan ställas på vårdgivaren. Därför ska det finnas en värdighetsgaranti inom vård och omsorg som konkret anknyter till de villkor under vilka verksamheten bedrivs. Anser en vårdtagare eller anhörig att verksamheten inte infriar de krav som värdighetsgarantin anger, så ska man kunna vända sig till en instans för klagomål. En värdighetsgaranti är särskilt viktig i vården av de äldre. Den skall omfatta såväl medicinsk kvalitet som omvårdnadskvalitet. Särskild uppmärksamhet och hänsyn ska visas personer med nedsatt autonomi, t.ex. barn och äldre, demenshandikappade, individer med utvecklingsstörning och talsvårigheter. Studier har visat att patienter med kommunikations- och förståndshandikapp inte sällan reagerar med oro och aggressivitet när individen känner smärta. Tyvärr är det vanligt att sådant beteende tolkas som en normal utveckling av sjukdomen. Dessutom behandlas oron och aggressiviteten med lugnande mediciner som kan få motsatt effekt än den avsedda, d.v.s. de sjuka blir ännu oroligare. värdighetsgaranti beskrivs närmare i motionen So591 Äldrepolitiken. 12.2 Förbättra för demenssjuka Demenssjuka personer tillhör en av samhällets mest utsatta grupper med omfattande behov av vård och omsorg. Kunskapen om denna patientgrupps behov är bristfällig. En demenssjuk patient är helt beroende av sina anhöriga och av vårdpersonalen. Att inte känna igen sina närmaste, eller sitt eget hem, att inte hitta ord för det man vill uttrycka och vara beroende av hjälp med det mest personliga innebär en stor utsatthet. Hälso- och sjukvårdslagens 2 § talar om en vård på lika villkor för hela befolkningen samt att de med största behoven ska få vård först. Verkligheten visar att demenssjuka människor inte får den vård de har rätt till på grund av bristande resurser och avsaknad av kompetens. Det kan gälla bemötande, diagnos och medicinering. Av de äldre inom kommunernas särskilda boende kan så många som vara demenssjuka, och dessa saknar i alltför hög grad tillgång till medicinsk kompetens. De ansvariga vårdhuvudmännen ska se till att patienten ges en individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd och om de metoder som står till buds för undersökning, vård och behandling. Bristande samordning av demensvården är tydlig liksom avsaknaden av fungerande och ansvarsfull vårdplanering och informationsöverföring samt lyhördhet för patientens vård- och omsorgsbehov. Många äldre med demenssymptom får överhuvudtaget ingen utredning. Knappt två av tio behandlas för sin demens. är av personalen i äldreomsorgen legitimerade sjuksköterskor. När det gäller övrig vårdpersonal saknar anställda utbildning. Många har knapphändig kunskap om demens trots att av patienterna lider av denna sjukdom. Socialtjänstlagen kräver att den enskilde ska få bo på ett sätt som är anpassat efter hans behov av särskilt stöd. Men tillgången till särskilda vårdboenden för demenssjuka personer är bristfällig i många kommuner. Ofta blandas demenssjuka med andra boende och vårdtagare på ett sätt som är negativt för alla. Många demenssjuka vårdas i hemmet av närstående. En kartläggning visar att 80 kommuner saknar medel och anställningsformer för anhörigvårdare och 60 kommuner saknar avlösning i hemmet. Utbildningen av anhörigvårdare är oftast dålig. Om de äldre och deras anhöriga ska kunna känna sig tryggt förvissade om att deras vård- och omsorgsbehov kan tillgodoses måste gällande lagstiftning och regelverk följas och tillräckliga resurser tillföras vården av de dementa. Tillskapandet av så kallade demensteam är en arbetsmetod som bör utvecklas. Tillgång till demensutredning kräver nära samverkan mellan landsting och kommun. Förutsättningarna för beslut om vård av kroniska sjukdomstillstånd och hälso- och sjukvårdslagens absoluta krav på rätt till diagnos har inte fått det genomslag generellt i landet som förväntats. Det behövs bl.a. fler utredningsplatser. Beräkningar har uppskattat att anhöriga svarar för två tredjedelar av äldreomsorgen och en betydande del av sjukvårdsinsatserna. Hemsjukvårdsinsatser utförs ofta av närstående. För många människor med stora vårdbehov är ofta anhöriga en avgörande faktor för om vården skall kunna ske i hemmet eller inte. De anhöriga bör känna sig delaktiga i vårdteamet eftersom det ofta behövs gemensamma insatser. Därför är det viktigt att anhörigas insatser i vården uppvärderas. Att hjälpa till i vården av en sjuk får inte kännas som ett tvång. För att resultatet skall bli bra måste den närstående fatta beslutet själv tillsammans med den sjuke. Anhöriga förtjänar mer stöd och hjälp än de erhåller. behövs ett väl fungerande samspel med samhällets vård. läggs en mycket stor del av ansvaret på de anhöriga. Det kan aldrig lagstiftas om relationer och anhörigas vilja att bistå i vården och omsorgen. Vad som däremot kan göras är att uppmuntra till större ansvarstagande och underlätta för detta i praktiken. Det kan göras genom att den som vårdar anhörig i hemmet erbjuds praktisk och ekonomisk hjälp samt handledning. anser även att ersättningen till anhörigvårdare ska vara skattefri. Kristdemokratisk politik för en bättre anhörigvård utvecklas i motionen So641 Anhörigvården. 12.4 Vården i livets slutskede Att ta avsked av livet på ett värdigt sätt är en livskvalitetsfråga. Därför måste betydelsen av en värdig vård i livets slutskede lyftas fram. Som en del av den värdighetsgaranti som förespråkar ingår det som en självklarhet att ingen skall behöva lämna livet i ensamhet. En värdig vård i livets slutskede omfattar flera aspekter på det lidande och den smärta som döendet kan föra med sig. Förutom rent fysiska behov finns även psykiska, sociala och existentiella behov. All behandling inom sjukvården bör ta hänsyn till dessa behov. Personalen kan ställas inför särskilt svåra avväganden när det gäller vården i livets slutskede. Den existentiella ångest som kan vara förknippad med döden kan vara svår att hantera. i denna motion ha påtalat behovet av utbildning för personalen så att de kan bidra med stöd till patienten i existentiella frågor. Hos allmänheten ska det finnas en förvissning om att det finns god tillgång till smärtstillande medel och nödvändig omvårdnad. Den döende patienten ska ha möjlighet att ha sina närmaste omkring sig, respekt ska visas för närstående och deras önskemål och både patient och närstående ska få det stöd de i övrigt behöver. Det finns i vårt land en hospiceverksamhet och palliativa team. Hospice är en hemlik form för vård i livets slutskede där fokus sätts på helhetsvård som innebär att inte bara de fysiska behoven beaktas utan även de psykiska, sociala och andliga dimensionerna. Hospice och palliativ vård ska, enligt uppfattning, prioriteras eftersom den präglas av helhetssyn på människan. Hospicevården och palliativa team måste etableras, vidareutvecklas och vara tillgängliga i hela landet. Det är viktigt att ta till vara den kunskap och kompetens som vunnits på de platser där verksamheten varit i gång . Dessa erfarenheter bör sedan även komma den övriga vården till del. Det behövs en öppenhet inför nya vårdformer i livets slutskede. Kommittén om vård i livets slutskede (SOU 2001:6) kunde konstatera att vården i livets slutskede som bedrivs i har stora brister. Forskning och utbildning i palliativ medicin är också svagt utvecklade områden. Kommittén slog fast att ett resurstillskott för bl.a. utbildning och forskning är nödvändigt. avsätter därför sammanlagt till forskningen kring palliativ medicin för åren 20042006. Ett värdigt avsked från livet bör, enligt prioriteringsbeslut, vara en av de högst prioriterade rättigheterna inom vården. Kristdemokrater anser att det ska vara en grundläggande rättighet med valfrihet vid vård i livets slutskede. Den parlamentariska kommittén Döden angår oss alla (SOU 2001:6) presenterade ett omfattande förslag till förbättringar av den palliativa vården i . Utredningen präglades av etisk grundsyn som betonade människovärdesprincipen i vården vid livets slut. Den socialdemokratiska regeringen säger sig bereda utredningen i , men den beredningen har fortgått i ett mycket långsamt tempo. Det är hög tid att förelägga en proposition utifrån utredningens förslag. 13 Organisera runt patienten anser att det skall vara lätt att komma i kontakt med vården. De små länsdelssjukhusen ska bevaras och utvecklas. Tillsammans med vårdcentraler, jourmottagningar och ambulanssjukvård utgör de viktiga delar i en decentraliserad närsjukvård. I ett patientperspektiv handlar detta om kvalitet, tillgänglighet och trygghet. Det är angeläget att varje region/landsting ges förtroende att avgöra dessa strukturfrågor, eftersom är geografiskt stort och relativt glest befolkat. När sjukvården organiseras är det viktigt att alltid utgå från patienternas behov. finns det gränser mellan närsjukvård, sjukhusvård, och socialtjänst som saknar förankring i patientens verklighet och som därför skapar bekymmer för den enskilde. Ett nära, naturligt samarbete med patienten i centrum måste därför byggas upp mellan vårdens olika nivåer och ansvariga huvudmän. Närsjukvården behöver få utvecklas till ett välrenommerat varumärke. Därför måste närsjukvården karaktäriseras av: lättillgänglighet, kvalitet, stor bredd i vårdutbudet och låga avgifter. Ett respektfullt förhållande till patienterna och hög yrkeskompetens hos de anställda ska finnas. Aktivt arbete med vården av hälsan inte bara ohälsan, bör vara viktiga inslag. Särskilt viktig är rollen som lots i vårdsystemet och kontinuiteten i stöd till människor med mera omfattande och långvariga sjukdomar. Tanken är att olika vårdyrken kan fungera som lots, d.v.s. vägledare in i vården. Bredden i vårdutbudet präglas av att flera olika yrkesgrupper har egen direkt kontakt med patienterna. Primärvåren måste också i ökad utsträckning verka utanför mottagningarna. Hembesök, hemsjukvård och vård inom primärkommunernas äldreboenden är avgörande inslag i vårdutbudet. Även andra läkarspecialiteter än allmänmedicin bör vara representerade. Modern teknik måste komma till ökad användning. För att lyckas med prevention av sjukdom, hälsofostran och hälsobefrämjande åtgärder är det viktigt att upptäcka beteende- och livsstilsrelaterade problem. Vid vårdcentralerna behövs en utbyggnad av t.ex. alkoholmottagning, rökavvänjningsklinik och mottagning för andra livsstilsproblem, som erfordrar psykologisk kompetens utöver den som läkare och övrig medicinskt skolad personal kan förväntas besitta. Psykologisk kompetens och vård skall även finnas för behandling vid livskriser. Minst en ungdomsmottagning med god tillgänglighet bör finnas i varje kommun. Teamarbetet behöver stärkas för att förbättra och effektivisera utbudet av vård till patienterna. Det är viktigt att låta personalen inom närsjukvården utforma sin egen verksamhet, sin arbetsmiljö och styra över sin arbetssituation. Den psykiatriska vården i har uppmärksammats efter flera våldsdåd utförda av psykiskt sjuka personer. Många frågar sig varför uppenbart psykiskt sjuka människor inte får vård och tillåts utgöra en fara för sig själva och andra. Bristerna i den psykiatriska vården är stora och omfattar långt ifrån bara problem med enstaka individer som utför grova våldsbrott. Det är grundläggande strukturella, organisatoriska och resursmässiga brister som måste åtgärdas. 1995 genomfördes den stora psykiatrireformen som skulle förbättra de psykiskt funktionshindrades liv. Huvudmålet var att förbättra och samordna rehabiliteringen av människor som av psykiska skäl hade svårt att klara det dagliga livet. Ansvaret för de psykiskt funktionshindrades boende och dagliga verksamhet flyttades således till kommunerna. Kommunerna fick dessutom ett mycket stort ansvar för vården och omsorgen av de psykiskt långtidssjuka. Enligt den slutrapport som presenterat är bristerna för de psykiskt handikappade fortfarande alltför stora. Huvudmännen skyller emellanåt på varandra vad beträffar ansvaret för psykiskt sjuka. Därmed finns det en risk för att ingen tar ett riktigt ansvar för den enskildes vårdbehov. Många psykiskt funktionshindrade har blivit alltmer isolerade. De organisatoriska förändringar som har skett inom psykiatrin har bl.a. lett till att tusentals vårdplatser lagts ner utan att nya former för vård utvecklats. Detta har inneburit att många svårt psykiskt sjuka fått fara illa och självmordsfrekvensen varit hög. En situation som är oacceptabel. Kristdemokrater anser att dagens vårdplatser inte räcker för framtiden. Det finns brister i rehabiliteringen och många får inte den sjuk- och tandvård de skulle behöva. Psykiskt handikappade måste få ett värdigt liv med samma möjligheter som andra i vårt samhälle. För många är dagarna långa, innehållslösa med en begränsad kontakt med andra medmänniskor. Detta är allvarligt och kan förvärra sjukdomstillståndet avsevärt. Innehållet i vården och bemötandet är särskilt viktigt för psykiskt sjuka och är en förutsättning för ett bra behandlingsresultat. Fortsatt otydlighet om var ansvaret för behandlingen ligger kan få mycket allvarliga konsekvenser särskilt för dem som inte har förmåga att föra sin egen talan och kanske saknar närstående som kan agera. kan problemen föra den enskilde in i långvarig psykisk ohälsa där också sluten vård kan bli en realitet. Närsjukvården behöver ha personal med professionell kunskap om sociala och psykologiska faktorer och dess inverkan på de vårdsökandes hälsotillstånd. Dagens sjukvård i saknar en fungerande organisation, tillräckliga resurser och kunskaper för att på ett professionellt och effektivt sätt kunna ta hand om denna stora patientgrupps behandling och rehabilitering. Införandet av en värdighetsgaranti för de psykiskt handikappade är ett angeläget politiskt krav. Det är dags att medmänsklighet sprids till dem som hamnat i mycket utsatta situationer. Många av de psykiskt handikappade är beroende av sina anhöriga. Anhöriga gör ett oerhört viktigt arbete. Det är nödvändigt att samhället på olika sätt stöder och avlastar de anhöriga. Försäkringskassorna och kommunen ska inneha den rätta kunskapen och kompetensen avseende dolda handikapp, speciellt vid bedömningen av om en person är i behov av personlig assistans. Då är det nödvändigt att kunskap finns om sjukdomar eller handikapp som inte är direkt synliga. är detta en stor brist och många psykiskt handikappade har inte fått tillgång till personlig assistent. ökar i sitt budgetalternativ bidragen till kommunerna bl.a. för att kunna avhjälpa detta problem. politik för en bättre psykiatrisk vård utvecklas i en särskild motion, So592 Den psykiatriska vården. Vidare finns ytterligare en motion om rättspsykiatrisk vård Ju449. Läkemedlens roll i hälso- och sjukvården har utvecklats starkt och bidragit till snabb och effektiv läkning och lindring för stora patientgrupper. Kostnaderna för läkemedel har ökat kraftigt. var ökningstakten och främst orsakad av att nya preparat tillkom. Kostnaderna för läkemedel inom den statliga subventionen uppgår nu till . Effektiva och kostsamma läkemedel utvecklas ständigt och leder till nya behandlingar och bättre livskvalitet för stora patientgrupper. De ekonomiska följderna av läkemedelskostnadernas utveckling är omstridda. Å ena sidan kan de ökade kostnaderna för läkemedel innebära mindre resurser till andra delar av vården och omsorgen. Å andra sidan motsvaras kostnadsökningarna för läkemedel i många fall av medicinska mervärden och kostnadsminskningar i den övriga hälso- och sjukvården. De politiska beslut som berör läkemedelsförmånerna måste ta särskild hänsyn till kroniskt och svårt sjuka patienter och dem med låga inkomster. är den krassa verkligheten att läkemedelskostnaderna riskerar att bli en gökunge inom sjukvården. Det är nödvändigt att försöka hejda kostnadsutvecklingen för läkemedelsförmånen. Detta får dock inte innebära att patienter i behov av medicinering tvingas avstå läkemedel av ekonomiska skäl. Metoder som gör det möjligt att jämföra den medicinska nyttan med kostnaderna för läkemedelsbehandling måste utvecklas. Så länge den medicinska nyttan överväger kan läkemedel fortsätta inta en särställning vid fördelningen av vårdens resurser. En ny ordning för det offentliga subventionssystemet för läkemedel infördes . En ny självständig nämndmyndighet ansvarar för beslut om subventionering och prisreglering när det gäller läkemedel och andra varor som ingår i läkemedelsförmånerna. En fristående nämndmyndighet med bred kompetens kan göra de svåra avvägningar och prioriteringar som fodras. Landstingens läkemedelskommittéer förser hälso- och sjukvårdspersonalen med rekommendationer för en tillförlitlig och rationell läkemedelsanvändning inom landstingen. Rekommendationerna är grundade på vetenskap och beprövad erfarenhet. Läkemedelskommittéernas samlade kunskap och erfarenheter bör utnyttjas i nämndens arbete. anser att läkemedelskommittéernas arbete även fortsättningsvis måste tillåtas spela sin roll för landstingens kontroll över läkemedelshanteringen. Arbetsplatskod på receptet är en förutsättning för att förskrivet läkemedel ska omfattas av läkemedelsförmånen. Verksamhetschefer, sjukvårdshuvudmän och den enskilde förskrivaren kan få en god uppfattning om förskrivningsmönster och får därmed möjlighet att genomföra kvalitetsuppföljningar. Men ett stort antal läkare förskriver läkemedel utanför den egentliga hälso- och sjukvården och avlastar då bl.a. akutsjukvården. anser att man kan pröva att förse dessa läkare med en egen kod som följer kompetensen. På så sätt kan koden inte användas för att identifiera en enskild receptutfärdare. Det skulle ge underlag för kvalitetsuppföljningar av också dessa läkares förskrivningar. En förstärkning av hela vård- och omsorgssektorns resursnivå är viktig för att kunna ta till vara såväl läkemedel som andra insatser till gagn för patienten. Detta kräver att huvudmännen fortsätter effektivisera verksamheter, där det finns möjlighet att nå framgång. Med fortsatt utbyggnad av telefonrådgivning samt opartisk information kan fler medborgare själva skaffa sig information om läkemedel. Den omfattande kommersiella dominansen kring läkemedel på Internet måste kompletteras och vill därför stödja projektet fortsatta utveckling. Vår ståndpunkt är att aktivt måste verka för att tillgodose patientens rätt till opartisk information om läkemedel. Det är vanligt att patienter använder flera olika läkemedel . För exempelvis patienter inom särskilda boenden och hemsjukvården är läkemedelskonsumtionen ofta omfattande. Det är då inte ovanligt att olika läkemedel påverkar varandra genom s.k. interaktion, vilket kan leda till antingen utebliven effekt eller biverkningar. Mörkertalet är stort vad gäller biverkningar av läkemedel. Antalet dödsfall är inte känt men det kan röra sig om tusentals människor. Åtskilliga vårdplatser används för patienter som insjuknar eller skadas av biverkningar av mediciner. En bättre uppföljning av enskilda patienters läkemedelskonsumtion kan förhindra onödigt lidande och minska vårdbehoven. Det krävs aktiva genomgångar läkemedelsgenomgångar för patientens räkning. Dessa genomgångar ska kompletteras av s.k. läkemedelsprofiler, där dokumentation samlas om patientens läkemedelsbehandling. Problemen med okontrollerad och överdriven läkemedelskonsumtion kräver en lösning. Eftersom frågan är så pass angelägen bör regeringen ge tydliga riktlinjer och presentera en plan för framtagandet av ett system för läkemedelsprofiler. Det svenska apoteksmonopolet bör avskaffas. Det finns goda skäl att tro att det går att åstadkomma effektivisering och därmed lägre kostnader genom fri konkurrens på detta område. Frågan om avreglering är också väl utredd genom statliga utredningar som visat att det är svårt att finna goda motiv för ett långsiktigt bibehållande av nuvarande monopol. Ett avskaffande av apoteksmonopolet kan bidra till bättre hälsa för medborgarna och lägre läkemedelskostnader för staten. är det enda land inom som vidmakthåller ett statligt monopol på apoteksverksamhet. har uppmärksammat den svaga konkurrensen inom den svenska läkemedelsdistributionen. Staten måste dock även efter monopolets avskaffande kunna ställa samma krav på säkerhet, effektivitet och tillgänglighet. Kontroll och tillsyn av apoteksverksamheten ska, även efter en avreglering, ske genom statens försorg. 16 Tänderna tillhör kroppen har befolkningen i haft god tandhälsa. En av orsakerna är det förebyggande arbetet. Eftersom den enskildes kostnader för tandvård stadigt ökat finns dock risk att tandhälsan försämras. har i en rapport jämfört patientavgiften vid tandvårdsbehandlingar. Rapporten utvisar att patienternas kostnad fördubblats . Historiskt sett har det funnits en gemensam sjukförsäkring som omfattar hela kroppen utom tänderna. Tänderna har haft en egen försäkringslösning. Patientavgifterna för tandvård har alltid varit högre än inom den övriga vården. För enskilda som har dåliga tänder har detta varit betungande. Ofta är det dessutom flera i samma familj som drabbas. Detta kan betyda att kostnaderna blir svåra att klara. Människor kan av ekonomiska skäl tvingas avstå från tandvårdsbehandling. utgångspunkt i tandvårdsfrågor är att tänderna är en del av kroppen. Ett mål med förändringar av tandvårdsförsäkringen bör, enkelt uttryckt, vara att det inte ska kosta mer att gå till tandläkaren än till läkaren. Historiskt sett har tandvården haft sin egen försäkringslösning, vilken alltid varit betydligt dyrare för den enskilde än annan hälso- och sjukvård. Ur ett hälso- och samhällsekonomiskt perspektiv måste tandvårdsstödet vara konstruerat så att tandvårdsbehoven minskar. Dessutom ska detta kombineras med rimliga kostnader för samhället och patienterna. Forskare har kunnat klarlägga ett antal samband mellan dålig munhälsa och olika sjukdomar som hjärt- och kärlsjukdomar, hjärnblödning och diabetes. Detta är ett ytterligare bevis på att god munhälsa också kan förebygga andra sjukdomar. Det är alltid svårt att ifrågasätta system som funnits . anser dock att i en krympande ekonomi med ökad oro från medborgarna måste man våga överväga andra lösningar. Det finns särskilda grupper i samhället t. ex. anorektiker/bulemiker vars tandvårdskostnader i dagens system blir ett stort problem. En annan särskilt utsatt grupp är de äldre i så kallade särskilda boendeformer. anser att en utredning bör tillsättas i syfte att kartlägga förutsättningarna för att inkludera tandvårdsförsäkringen i den allmänna sjukförsäkringen. För att i en trängd budgetsituation åtminstone ta ett första steg i riktning mot att tandvården inordnas i hälso- och sjukvårdens avgiftssystem, vill placera kirurgisk behandling av tandlossningssjukdom inom sjukvårdens högkostnadsskydd. Det handlar om en utsatt grupp patienter med kronisk, allvarlig infektionssjukdom. Obehandlad leder den till bestående funktions- och organförlust och ger risk för allmänhälsan, både direkt och indirekt. avsätter för denna reform. I senare skede, när statens finanser tillåter, avser inkludera allt fler åtgärder med inriktning på förebyggande behandling med målet att all tandsjukvård och tandskadebehandling ska ingå i samma system som övriga hälso- och sjukvården. utvecklar sin tandvårdspolitik i motionen So593 Tandvården. 17 Ett nytt högkostnadsskydd I finns ett s.k. högkostnadsskydd för avgifter i sjukvården. Utgångspunkten för högkostnadsskyddet är att ingen av ekonomiska skäl skall tvingas avstå vård och behandling. Varje person skall veta hur mycket man högst skall behöva betala för vård. För enskilda människor är patientavgifter för sjukvårdande insatser en avgörande fråga om trygghet. har dock avgifterna för den enskilde ökat dramatiskt dels genom att det så kallade högkostnadsskyddet höjts, dels därför att flera vårdavgifter inte omfattas av högkostnadsskyddet.