mot · GQ02Fi15 · 2003-05-05 00:00:00 — I vårpropositionen finns i bilaga en fördelningspolitisk redogörelse. Denna fokuserar dels på hushållets inkomster, dels på fattigdom. Viktigaste slutsatser vid granskningen är: Alla inkomstgrupper (deciler) har ökat sina inkomster . Ingen befolkningsdecil har blivit absolut fattigare. Tvärtom: Den absolut mätta fattigdomen har nästan utan avbrott minskat och befann sig 2001 under nivån . Inkomstfördelningen har blivit mer ojämlik. Detta inträffar helt efter 1995, d.v.s. när konjunkturen vänder. Första visar däremot ingen förändring eller t o m en svag tendens till en jämnare inkomstfördelning. Denna utveckling ger en märklig effekt beträffande den relativa fattigdomens utveckling. Den minskar eller står på samma nivå första hälft (orsaken är att medianinkomsten faller mer än inkomsten för de lägsta decilerna). Därefter ökar den relativa fattigdomen eftersom medianinkomsten växer fortare än inkomsterna för dem med de lägsta inkomsterna. Därför får vi färre absolut fattiga och fler relativt fattiga. De utsatta delarna av befolkningen har däremot ökat markant. Utsatta definieras som individer som antingen är relativt fattiga (låg relativ inkomst i termer av av medianinkomsten), har brister i materiell levnadsstandard eller får socialbidrag. En femtedel av befolkningen kunde 2001 räkna sig till någon av dessa grupper (överlappningarna borttagna)! Den svenska fattigdomen och utsattheten blir allt mer etnisk. Kategorin invandrare (både utlandsfödda eller födda i med åtminstone en förälder född i utlandet) ökar drastiskt sin andel bland de fattiga och utsatta. löper en utlandsfödd person dubbel så stor risk som en person född i att ha låg inkomst eller bristande materiell standard, medan risken att gå på socialbidrag är sju gånger större. Detta kan kompletteras med det som redovisas i Rädda Barnens . 1999/2000 utgjorde barn till invandrare majoriteten av de barn som växte upp i hushåll med inkomster under socialbidragsnormen (1999) eller socialbidrag (). 1999 levde av barnen med minst en utlandsfödd förälder i hushåll med låg inkomststandard och/eller socialbidrag (siffran var 1991). Detta ger en andelsökning på att jämföras med en blygsam ökning på för barn med två svenskfödda föräldrar! Regeringens analys i redogörelsen kretsar helt kring inkomstproblematiken. Detta ger oss en mycket begränsad och otillfredsställande fördelnings- och fattigdomsdefinition. Regeringen går så långt att den i finansplanen visar fördelningseffekterna av att regeringens mål för sysselsättning m.m. skulle uppnås, mål som man visar inte kommer att uppnås ! Denna exklusiva inkomstcentrering har ett viktigt politiskt syfte eftersom ligger mycket bra till när analysen begränsas till denna nivå. En helt annan sak händer när i analysen tas in tre för oss liberaler centrala variabler, nämligen: självrespekt, livschanser och egenmakt. Denna kategori följer Amartya fattigdomsdefinition, där den materiella aspekten kompletteras med allt det som behövs (inte minst moraliskt) för att inte känna skam. I detta avseende är fattigdomen stor i , kopplad till bidragsberoendet och olika situationer av socialt stigmatiserande tillvaro. Brist på jobb (inte minst för utlandsfödda) är i detta avseende avgörande och ger (inte minst för barnen) den mest förödande fattigdom. Denna kategori har med det långsiktiga utvecklingsperspektivet att göra och är ett klassiskt liberalt tema, ibland i polemik mot socialisternas fixering vid utfallet av inkomstjämförelser. Här är skolan central. Att gå till en skola som ger barnen otillräckliga resurser är en extrem fattigdom vad avser livschanser. Det förklarar vår starka fokusering på skolan. Här har också många fattiga, både absolut och ännu mer relativt. Detta gäller också kunskaper i svenska och andra faktorer såsom hälsonivå, vilket exempelvis visas mycket tydligt i granskning av folkhälsosituationen. Makt är internationellt den viktigaste varianten i fattigdoms- och rättviseanalyser. Den genomsyrar exempelvis den kända världsbanksrapporten (Development Report 2000/2001) och kommer också till uttryck i skrifterna från Kommittén Välfärdsbokslut, där välfärd i ett sammanhang definieras med utgångspunkt i individuella resurser med vars hjälp medborgarna kan kontrollera och medvetet styra sina livsvillkor. (SOU 2001:79). Här är som fattigast och här är vår kritik som starkast. Brist på jobb, de omfattande hindren för att komma in på arbetsmarknaden, omöjligheten för många att leva på sin lön, svårigheterna att samla ett kapital genom sparande, hindren mot egenföretagande och valfrihetens begränsningar är givna punkter för oss att lyfta fram. Liberal solidaritet är att möjliggöra människors egenmakt. 9 En liberal offensiv för tillväxt behöver en politik för ökad tillväxt och välstånd. Tillväxt kommer inte av sig självt utan skapas genom enskilda människors arbete, kunskap, nytänkande och entreprenörskap. På kort sikt varierar tillväxttakten med konjunkturerna. Den höga svenska tillväxten under IT-boomen får därför inte tas till intäkt för att glömma de underliggande problemen. Det kärva statsfinansiella läget nu får inte heller tas till intäkt för att skjuta på viktiga reformer som är motiverade i ett tillväxtperspektiv. Den ekonomiska politiken måste framförallt vara långsiktigt inställd på att stärka de strukturella förutsättningarna och inte bara hoppas på goda konjunkturer. Svensk ekonomi måste sättas på fötter igen, och måste användas för reformer som gör enskilda människor och företag bättre rustade att ta tillvara framtida hög- och lågkonjunkturer. Den svenska modellen kännetecknas av världens högsta skatter, monopol i offentlig service, omfattande regleringar och för dåligt företagsklimat. Med den modellen har fått se nästan alla våra största företag flytta ledningen utomlands, halkat nedåt i internationella jämförelser av skolkvalitet, tappat sin tätposition som forskningsnation och misslyckats när det gäller integration av invandrare. Den utvecklingen måste brytas. De välståndsbildande krafterna måste värnas! Eftersom tillväxten avgörs av vilka förutsättningar ett samhälle erbjuder människor som vill arbeta, skapa och starta företag kan slutsatsen av de senaste årens låga tillväxttrend bara bli att måste få en ny regering som skapar bättre villkor för de välståndsbildande krafterna. Det måste löna sig bättre att arbeta, studera och starta företag. behöver varaktigt bättre tillväxt vårt mål är . Huvuduppgiften är att reformera arbetsmarknaden och integrationspolitiken, få ned sjukskrivningarna, förbättra företagandets villkor samt förnya utbildningen. 9.1 Arbete ger tillväxt har antalet arbetade timmar minskat kraftigt i den svenska ekonomin. Arbetslösheten har ökat, fler har blivit sjukskrivna och förtidspensionerade, se tabell 2. Detta innebär att färre arbetstimmar ska skapa det välstånd som ska fördelas i samhället. I takt med att den stora 40-talistgenerationen går i pension kommer det att bli än tydligare att antalet arbetade timmar till stor del avgör vilka välfärdsambitioner svensk ekonomi orkar bära. Resurser skapas genom människors arbete. Antalet arbetade timmar är därför ett viktigt mått på aktiviteten i ekonomin. Antal arbetade timmar 199920 Arbetade timmar , 10 000-tal Källa: SCB:s arbetskraftsundersökningar Fallet i antalet arbetade timmar fortsätter och kommer att fortsätta även 2004 om inte konjunkturen vänder tydligt. Det är helt avgörande för det svenska välståndet att vi får ett arbetsliv för alla. Arbetsmarknaden måste tillåtas bli så flexibel att många fler kan komma in. Det gäller t.ex. invandrarna. Den misslyckade integrationspolitiken har gjort att den långsiktiga trenden för sysselsättning bland utomnordiska invandrare är nedåtriktad, diagram 5. Visserligen kan en kort konjunkturuppgång som förbättra situationen men så fort det vänder neråt sjunker sysselsättningen bland invandrare snabbt. som hundratusentals människor slagits ut från arbetsmarknaden genom arbetslöshet och sjukskrivningar finns det många som upplever att vardagslivet är alltför stressigt och pressande. En flexiblare arbetstid skulle betyda mindre stress för många. vill genomföra en arbetstidsreform som ger stor frihet för den enskilde att påverka sin arbetstid. Vi vill att den femte semesterveckan och inarbetad semester ska kunna läggas i en timbank som får tas ut som till exempel kortare veckoarbetstid. Arbetsgivaren skall ha starka skäl för att neka en anställd förändrad arbetstid. Tiden i timbanken skall kunna tas ut som lediga timmar, men den som vill skall även kunna ta ut tiden i timbanken som pengar. Den flexiblare arbetstiden ger den enskilde en större makt över sin vardag genom att hon eller han kan arbeta mer i vissa perioder och mindre i andra. I och med att tiden i timbanken skall kunna tas ut som pengar utgör den dessutom en ekonomisk buffert för den som känner stress på grund av en pressad ekonomi. 9.3 Fler arbetsgivare i välfärdssektorn Brister i arbetsorganisation och arbetsledning kan vara mycket stressframkallande. I den offentliga sektorn klagar många på ständiga omorganisationer och svårigheter att få komma till tals. En riktigt stark ställning som anställd får man först när man har en reell möjlighet att byta arbetsgivare och den möjligheten finns ju sällan för den som är offentliganställd och trivs med sitt yrkesval men inte med sin arbetsgivare. Den stora utmaningen för att förbättra arbetslivet för de offentliganställda är därför att bryta upp de offentliga monopolorganisationerna och släppa in konkurrerande arbetsgivare. 9.4 En arbetsmarknad för tillväxt Den som står utanför arbetsmarknaden fastnar ofta i en stelbent organisation och slussas mellan arbetsmarknadspolitiska åtgärder med oklart syfte. Även den arbetssökande måste få betydligt större möjlighet att själv påverka sin situation. Många människor som skulle kunna göra ett värdefullt arbete och därmed känna sig behövda, står mer eller mindre permanent utanför arbetsmarknaden. Tillskottet till arbetskraften måste komma från flera olika källor. För det första måste en stor del av de sjukskrivna åter komma i arbete och inflödet i sjukskrivning och förtidspensionering stoppas. Både den öppna och den reella arbetslöshet som vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder utgör måste sänkas. Friska människor kan inte sluta arbeta . En ökning av den faktiska pensionsåldern med skulle öka arbetskraftsutbudet med ca 50 000 personer. Ett tillskott bör också en arbetskraftsinvandring vara, även från länder som inte ingår i den fria arbetsmarknaden inom EU. Slutligen måste arbetslöshetsförsäkringen göras om för att tydligare främja att den som blir arbetslös snabbt kommer i arbete eller får en möjlighet att själv styra över de åtgärder som krävs för att bli anställningsbar på lite . 9.5 Omställningspeng ökar individens inflytande och egenmakt Som liberaler anser vi att det är den enskilda människan som i största möjliga mån skall ha makten över sin vardag. Arbetsmarknadspolitiken måste därför ta sin utgångspunkt utifrån ett underifrånperspektiv, där den enskilde individen står i centrum. Beslutsfattande och planering uppifrån är det som allra minst gagnar en god arbetsmarknadspolitik. En omställningspeng skulle därför ge den arbetssökande möjlighet att välja mellan olika utbildningsanordnare. Storleken på en sådan omställningspeng bör variera efter ålder, utbildning, arbetslivserfarenhet och individens övriga förutsättningar. Genom att den enskilde själv får ta ett större ansvar för att göra sig anställningsbar kommer motivationen för den valda åtgärden att kunna öka. 9.6 Jobb- och utvecklingsgaranti Inga människor ska behöva leva på bidrag . Långtidsarbetslösa eller invandrare som har fått uppehållstillstånd men står utanför arbetsmarknaden bör därför omfattas av en jobb- och utvecklingsgaranti. Införandet av en jobb- och utvecklingsgaranti är en viktig del i förslag till en förändrad arbetsmarknadspolitik som bl.a. innebär att AMS i dess nuvarande form läggs ner. Det som blir kvar av AMS på central nivå blir en förhållandevis liten organisation för rena myndighetsuppgifter och tillsyn. Delar av servicefunktionen i arbetsmarknadspolitiken, som jobbförmedling och yrkesutbildning, ska till stor del genomföras av andra aktörer. Jobb- och utvecklingsgarantin kan t.ex. upphandlas av bemannings- och uthyrningsföretag som startar bemanningspooler. Även frivilligorganisationer ska kunna delta i detta förfarande. Jobb- och utvecklingsgarantin bör bestå av två delar, som kombineras i varierande grad beroende på individens behov. En del består av samhällsnyttigt arbete, som bemanningspoolerna kan förmedla. Den andra delen, som också bör organiseras av bemanningspoolerna, bör vara en utvecklingsdel, bestående av exempelvis språkinlärning, informationsförmedling och yrkesorienterade kurser. Detta moment är viktigt för att förbättra den arbetslöses möjligheter att gå vidare till ett vanligt arbete, som är det egentliga syftet med jobb- och utvecklingsgarantin. Ersättningen till den enskilde ska ligga högre än socialbidraget. Den som utan godtagbar anledning vägrar att medverka i bemanningspoolen kan inte räkna med att få bidrag på socialbidragsnivå utan får en lägre ersättning till sitt uppehälle. anser att arbetslöshetsförsäkringen skall utformas som en omställningsförsäkring där en tidsbegränsad ersättning baserad på inkomstbortfall utgår till alla som arbetat länge nog för att kvalificera sig. Ersättningen bör för dessa motsvara av inkomstbortfallet. 9.8 Bryt segregationen på arbetsmarknaden Det tydligaste misslyckandet för dagens arbetsmarknadspolitik är den havererade integrationspolitiken. Alldeles för många av dem som kommit till från andra länder fastnar i passivitet, utanförskap och bidragsberoende. För att ta tillvara kunskapen hos dem som kommit och ge människor chansen att ta makten över sina egna liv krävs en rad åtgärder. Kortare handläggningstider av asylansökningar, krav på deltagande i en förbättrad och individualiserad språkundervisning och införande av en jobb- och utvecklingsgaranti är några nycklar till en förbättrad integration. Paradoxalt nog råder arbetskraftsbrist sida vid sida med arbetslöshet och extremt höga sjukskrivningstal. Vi har för att klara tillväxten och välfärden därför ett egenintresse av att öppna för en vidgad arbetskraftsinvandring. Med arbetskraftsinvandring blir öppnare mot omvärlden även den som saknar asylskäl kan få möjligheten att komma till vårt land och skapa sig en ny framtid här. Med stor sannolikhet kommer en ökad arbetskraftsinvandring även att bidra till en förbättrad integration genom att andelen människor med utländsk bakgrund ökar på arbetsmarknaden. 9.10 En arbetsmarknad för alla Det ökade arbetsgivaransvaret för sjukskrivningskostnaderna som regeringen nu presenterat riskerar att leda till att de med en svag ställning på arbetsmarknaden slås ut. För är det centralt att se till att arbetshandikappade även har chansen att komma in på arbetsmarknaden. Lönebidragstaket skall därför successivt höjas och vinstkrav och organisation ses över. Liberalisera arbetstiden genom en timbank där den femte semesterveckan och inarbetad semester får tas ut efter den enskildes egna behov. Ge anställda i offentliga sektorn chansen att välja mellan olika arbetsgivare. Inför en omställningspeng för arbetslösa där individen själv har makt över de åtgärder som krävs för att göra sig själv anställningsbar. Inför en jobb- och utvecklingsgaranti som erbjuder en tillfällig sysselsättning, eventuellt i kombination med språklig eller yrkesförberedande utbildning, för att bryta socialbidragsberoendet hos långtidsarbetslösa eller invandrare som inte kommit in på arbetsmarknaden. Arbetslöshetsförsäkringen ska vara allmän och baserad på inkomstbortfallsprincipen som andra socialförsäkringar. Korta handläggningstiderna i asylärenden, förbättra språkundervisningen och inför en jobb- och utvecklingsgaranti i stället för passivt bidrag. Arbetsgivaransvaret för sjukskrivningskostnaderna ska inte öka. 10 Frånvaro ger inte tillväxt Regeringen är flitig med att sätta upp mål, men mindre duktig på att förverkliga dem. Den har ställt upp många mål för budgetsaldo, arbetskraftsdeltagande, ohälsa, socialbidragsberoende o.s.v. men den har uppenbara svårigheter att nå de önskade resultaten på i stort sett alla dessa områden. Påfrestningarna på den sociala välfärden är mycket stora, och regeringen misslyckas med att skapa förutsättningar för att ska komma ur problemen. Det allvarliga med de senaste årens kris för sjukförsäkringen ligger inte bara i de kostnader som uppstått och som vållat budgetproblem. Detta är illa nog. Men ännu allvarligare är att när vård och försäkringskassor fungerar illa tillsammans och sjukfallen blir fler och längre så lägger det grunden till en utslagning från arbetsmarknaden. Det blir då ett ännu mer oförmånligt förhållande mellan antalet personer som tar emot sociala förmåner och antalet personer som betalar skatt för att finansiera dessa förmåner. Sammantaget utgör den hårda belastningen på sjukförsäkringen, förändringen av befolkningens ålderssammansättning, ökningarna av alkohol- och narkotikaanvändningen, den bestående alltför stora arbetslösheten och flera andra faktorer ett allvarligt hot mot den sociala välfärdens hållfasthet. Ekonomiska framsteg och välfärd i ett modernt samhälle är inte möjliga om en stor del av befolkningen i yrkesaktiv ålder är sjukskriven eller i praktiken utestängd från arbetsmarknaden. Detta konstaterande blir ännu viktigare när de äldres andel av befolkningen ökar i förhållande till de yrkesverksammas. Ännu mer kommer det då att märkas hur folkhälsa, utbildning, teknik, näringslivsklimat och ett tillväxtfrämjande skatte- och socialförsäkringssystem tillsammans avgör om samhället kan gå mot sociala framsteg eller inte. Men regeringen lyckas nu med att missköta en hel rad av dessa nyckelfrågor. Inte heller verkar regeringen ha klart för sig hur en pågående negativ utveckling på flera områden kan få sammantagna framtida verkningar som gör att den ekonomiska grunden för en social välfärd undermineras. Kombinationen av de demografiska åldersförskjutningarna, bristerna i arbetsmarknad och integration, den pågående ökningen av droganvändningen, de allvarliga misslyckandena i grundskola och gymnasieskola samt en näringslivs- och skattepolitik som inte ger stöd för långsiktiga investeringar kan skapa en långsiktig kris för välfärden. En sådan kan bli mycket svår att bemästra. Regeringen underskattar farorna på flera viktiga områden. Den ekonomiska politiken behöver långt mer än vara inriktad på att undvika att en sådan fördjupad kris för välfärden uppstår. Oförmågan hos regeringen att se sambanden, och dess underskattning av hotbilderna, är en grund för dess passivitet på en rad områden. Passiviteten demonstreras också med stor tydlighet i dess valhänta hantering av den kris som finns i sjukförsäkringen. Följden har blivit att regeringen försummat eller förhalat verkningsfulla åtgärder. Exempel på det är dess mångåriga motstånd mot nationell vårdgaranti och mot finansiell samordning mellan försäkringskassa och sjukvård. Att regeringen låtit de allvarliga bristerna i rehabiliteringsverksamheten fortsätta och ställt sig avvisande till den av oss föreslagna rehabiliteringsgarantin i sjukskrivningsprocessen är ett annat exempel. Det är inte acceptabelt att kostnaderna för sjukförsäkringen fortsätter att öka. Men dessutom har regeringen inriktat sig på att börja bryta sönder försäkringens grunder för att dölja dess kostnader. Men dessa kostnader försvinner inte om de tas bort ur statens bokföring och bara syns i arbetsgivares och egenföretagares redovisning. Den väg regeringen här slagit in på riskerar att leda till att olika former av avtalsbaserade eller privata lösningar breder ut sig där luckor uppstår i socialförsäkringarna. Kostnaderna blir inte mindre men riskerna för sociala klyftor ökar. Inte minst finns en stor risk att sådana åtgärder förvärrar svårigheterna för personer med svag ställning på arbetsmarknaden och på så sätt även tillspetsar det stora socialpolitiska problemet med relationen mellan antalet skattebetalare och förmånsmottagare. Enligt propositionen avser regeringen att återkomma med fler förslag av denna art. Som ett första steg åt det hållet vill regeringen och dess samarbetspartier nu upphäva sjukförsäkringen för den tredje sjukveckan och där ersätta den med utvidgad sjuklönetid. Det är angeläget att förslagen i budgeten inte ges denna inriktning, utan i stället medverkar till att vård och behandling ges snabbare, till att ohälsa förebyggs och hälsoläget förbättras och till att sjuktiderna blir kortare. 11 Företagande och konkurrens ger tillväxt För att höja den långsiktiga tillväxttakten måste attityden till företagande förändras i grunden. Företagande är det naturligaste som finns. Vi människor stöter på problem, och vi löser dem. Den som en gång har löst ett problem kan sedan hjälpa andra att lösa samma problem snabbare, enklare och effektivare. I grund och botten är företagande att lösa problem åt andra människor och att få något i utbyte för det. I vissa politiska kretsar odlas myten att det finns en motsats mellan gott företagarklimat och en ambitiös välfärdspolitik. Ingenting kan vara mer felaktigt. Företagande är grunden för välstånd. Välstånd skapas med risktagande och blomstrande företag. Ett väl fungerande näringsliv är därför en förutsättning för ett fortsatt välstånd. Varför är det accepterat och eftersträvansvärt att bli rik genom spel och lotterier men inte genom strävsamt och innovativt riskföretagande? Detta har djupa historiska rötter. En grundbult i den socialdemokratiska politiken blev att sträva efter en jämn inkomst- och förmögenhetsfördelning. En mängd åtgärder vidtogs därför för att motverka en privat/individuell förmögenhetsuppbyggnad. Dock kom socialdemokraterna aldrig att satsa på att socialisera företagen. Därför behövdes fortfarande kapitalister som tog på sig ägarrollen. Lösningen blev en politik byggd på kapitalism utan rika kapitalister eller som det ibland uttrycks en politik som syftade till rika företag, men inte rika ägare. Sparandet kom i allt väsentligt att slussas till fonder via stora nationella system. Skattesubventioner/skatteavdrag gav institutionella ägare en helt överlägsen skattesits. I hägnet av regelsystemet växte det fram en kärna av mycket stora företag. Det utkristalliserades en mindre grupp ägare som fick en dominerande kontroll över sina företag, men kontrollen blev över tiden baserad på en allt tunnare kapitalbas. Inget annat land i fick så stor diskrepans mellan huvudägarnas röststyrka och kapitalstyrka i den börsnoterade företagssektorn. Detta kunde åstadkommas via A- och B-aktier med olika röststyrka, men också med hjälp av s.k. ask-i-ask-ägande och korsägande där grupper av företag i olika maktsfärer kom att äga aktier i varandra. (i kommande nummer av Axess) har det försvunnit nästan 18 000 företagare, 17 stycken per dag. har antalet minskat med bortåt 9 000. Antalet är nu t.o.m. lägre än vid den föregående bottennoteringen . Enligt den största analysen av internationellt entreprenörskap som någonsin genomförts, Global Entrepreneurship Monitor 2002, vilken presenterades , ligger i botten, på 31:a plats av 37 medverkande länder. Analysen visar också att få företag startas av kvinnor i , snittet i de medverkande länderna är dubbelt så högt. I rapporten studeras också vilka insatser som har störst inverkan på den entreprenöriella verksamhet som är viktigast för tillväxten. En av regeringen väldefinierad entreprenörskapspolicy, regleringar som inte hämmar, fungerande konkurrens, universitets- och högskoleutbildning, tillgång till och nyttjande av IT och tillgång till såddkapital via informellt kapital. Även här finns intressanta kopplingar till svensk ekonomisk politik. har den svenska lagstiftningen och det svenska regelverket utformats med storföretagens villkor i åtanke.