mot · GR02So454 · 2003-10-07 00:00:00 — har redan 14 personer avlidit på grund av den organbrist som råder i och 597 personer står i kö i väntan på olika organ. Vid en internationell jämförelse är det få svenskar som registrerat sin vilja att donera sina organ. Människor säger sig visserligen vilja donera, men de vet inte hur de ska gå till väga. Mot den bakgrunden föreslås att transplantationslagen skall ändras så att alla som skaffar sig en identitetshandling skall vara skyldiga att uttrycka sin inställning till organdonation, att ett mål för anslutningsgraden till donationsregistret om skall sättas upp samt att rutinerna för samtal med anhöriga om organdonation skall ses över. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av transplantationslagen (1995:831) så att den som skaffar sig en identitetshandling skall vara skyldig att uttrycka sin inställning till organdonation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att sätta upp ett mål för anslutningsgraden till donationsregistret till av befolkningen. begär att regeringen tillsätter en utredning för att se över rutinerna för samtal med anhöriga om organdonation. Människor dör på grund av organbristen Det råder brist på organ i . I donationsregistret finns 1 238 470 personer registrerade () och har antalet personer i registret minskat. 597 personer står i kö för att få ett nytt organ och har 14 personer avlidit på grund av organbristen (källa ). ligger även vid en internationell jämförelse lågt när det gäller antalet donationer. I är det 12,1 personer per 1 miljon avlidna (2001) från vilka organ togs, vilket kan jämföras med 32,5 i och 20,3 i . Levande är i 13,4 per en miljon invånare (2001) vilket visserligen är en bra siffra internationellt men den ligger ändå klart under exempelvis 19,0 (Ur Hälso- och Sjukvårdsstatistisk årsbok 2002, publiceras ). Enligt Landstingsförbundets Vårdbarometer är två tredjedelar av svenskarna positiva till att donera sina organ men uppger att de inte vet hur de skall bete sig för att komma med i donationsregistret. Mot den bakgrunden har startat en kampanj för att öka andelen som anmäler sig till registret. Kampanjen är mycket välkommen, men även om den här typer av kampanjer brukar öka anslutningsgraden är det inte tillräckligt med enskilda kampanjinsatser för att på allvar komma åt organbristen. Se till att den enskilde tar ställning Transplantationslagen (SFS 1995:831) reglerar när och under vilka omständigheter biologiskt material från människor får tas tillvara för att användas för transplantationsändamål och annat medicinskt ändamål. Lagen innebär att den som avlider utan att ha meddelat sin inställning till donation av organ och vävnader antas säga ja till donation. Närstående har dock rätt att säga nej. Sitt beslut kan man meddela genom att tala med närstående, genom att fylla i och bära ett s.k. donationskort eller genom att anmäla sitt beslut till donationsregistret. Lagstiftningen verkar vid en första anblick vara relativt stark genom att ett uteblivet svar skall räknas som ett ja till donation. sätter den anhöriga i en svår situation. Dessa kan alltid säga nej till donation och det är inte orimligt att anta att de anhöriga, som inte fått ett tydligt besked av den avlidne medan denne ännu var i livet, reflexmässigt säger nej till organdonation. Valet att donera organ eller inte skall vara den enskilde individens. Människor kan ha etiska övertygelser som gör att de inte kan tänka sig att donera sina organ. Det offentliga måste respektera dessa övertygelser. Däremot bör samhället kräva att den enskilde tar ställning till hur hon eller han ställer sig till organdonation. Mot den bakgrunden bör transplantationslagen ändras så att varje individ som ansöker om en identitetshandling av något slag skall ge tillkänna sin inställning till organdonation. Medborgarnas vilja i denna fråga skall föras in i donationsregistret. bör regeringen ge i uppdrag att arbeta utifrån målsättningen att av svenska folket skall vara införda i donationsregistret . Stärkt kompetens kring organdonationer Ännu viktigare än att få in fler människor i donationsregistret är sannolikt att se över rutinerna för hur samtalen kring organdonation sker på sjukhusen när en person avlidit. En arbetstyngd läkare skall diskutera frågan om organdonation med människor som befinner sig i ett mycket utsatt läge. En sannolik förklaring till den vid en internationell jämförelse begränsade mängden donationer är att andra länder, exempelvis , har bättre rutiner för att föra samtalen med de anhöriga. En tänkbar lösning för att öka antalet donationer vore att varje sjukhus hade personal som var specialiserad på att föra samtalen om organdonation. En utredning bör tillsättas för att se över hur samtalen om organdonation sker på våra sjukhus.