mot · GQ02So42 · 2003-03-10 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:53 Stärkt skydd för barn i utsatta situationer m.m. Föräldrarna har ansvaret för sina barn inte staten. Det krävs ett tydligt ställningstagande för föräldraskapets roll i samhället. Staten och samhället i övrigt måste högre värdera uppgiften att stödja och underlätta föräldraskapets åtaganden. När föräldrar inte klarar av att ta hand om sina barn skall det offentliga träda in. När den lilla världen brister, skall den stora världen träda till. Kriterierna för när barn skall anses befinna sig i en utsatt situation bör baseras på en korrekt verklighetsbeskrivning. Att inte alla barn betraktas som omvårdnadsprojekt underlättar för de mest utsatta barnen. Barn med invandrarbakgrund måste uppmärksammas. Det gäller såväl barn som utsätts för sexuell exploatering i , ensamkommande flyktingbarn som barn som utsätts för hedersrelaterat våld. Här krävs skyndsamma förslag om åtgärder. Svensk förvaltning, i likhet med många andra runtom i världen, präglas av stuprörsprincipen. Det leder till obefintlig eller bristande samordning med övriga berörda myndigheter. Vi instämmer i synen på vikten av samordning och samverkan mellan myndigheter, men anser att regeringen har en alltför ljus bild av möjligheterna till samverkan. Länsstyrelsernas och tillsynsverksamheter bör bilda en ny myndighet som bedriver tillsyn inom vårdens och hela område. En fristående tillsynsmyndighet med tydligt ansvar är nödvändig för att öka förtroende för tillsynen bland medborgare och berörd personal. I den tidigare barnavårdslagen fanns möjlighet för sociala myndigheter att i samverkan med familjen stötta och förebygga problem på ett tidigt stadium, innan omhändertagande blev aktuellt. Vi vill återinföra denna möjlighet i socialtjänstlagen. Regeringen föreslår i den utökade anmälningsskyldigheten att de som utsatts för våld skall kunna få information när den intagne friges. Vi anser att detta också skall ske vid permissioner. Vi föreslår att ett system med dödsorsaksutredningar införs i stället för de dödsfallsutredningar regeringen föreslår. Med vårt förslag genomförs en rättsmedicinsk undersökning för att diagnostisera dödsfallet. På så sätt kan fler dödsfall till följd av våld upptäckas. Vi vill ha höjda minimistraff vid misshandel av barn, vilket innebär att grov misshandel bör rendera fängelse. Vi föreslår flera åtgärder utöver regeringen i syfte att stärka skyddet för utsatta barn. För att stärka kvaliteten på arbete, och garantera att medborgarna möter en utbildad socionom, bör legitimering av socionomer införas. Förövare bör kunna genomgå behandlingsprogram för att efter genomgånget straff inte falla tillbaks i tidigare beteende. Domstolarnas handläggning av barnärenden måste genomlysas. kan vi konstatera att regeringen inte har angivit några ekonomiska konsekvenser för förslagen. Därför står regeringen inför att antingen tillföra ytterligare resurser eller låta andra verksamheter stryka på foten för att realisera förslagen. Detta problem är inte marginellt, utan bör beaktas mot bakgrund av att av landets kommuner har problem med att finansiera den löpande verksamheten. 3 Förslag till riksdagsbeslut 6 4 Barn är föräldrarnas ansvar 7 5 När föräldrarna sviktar 7 6 Barn med invandrarbakgrund 8 7 Förstärkt tillsyn inom ansvarsområde 8 7.1 Särskild myndighet 8 7.2 Förebyggande arbete 9 8 Forskning kring utsatthet bland barn 9 9.1 Färre stuprör är bra 10 9.2 Kraftsamla polisresurserna kring utsatta barn 11 10.1 Uppföljning av påföljd vid anmälningsskyldighet 11 10.2 Anmälningsskyldighet vid permissioner 12 11 Dödsfallsutredningar respektive dödsorsaksutredningar 12 12 Barnmisshandel i straffrätten 13 12.1 Skärpt straff för barnmisshandel 13 12.2 Barn är brottsoffer i familjevåldet 13 13 En nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården 14 14 Ytterligare förslag som stärker skyddet för utsatta barn 14 14.1 Legitimering av socionomer 14 14.2 Socialtjänstlagen och besöksförbudet 15 14.3 En utvärdering av lagen om särskild företrädare för barn 15 14.4 Domstolarnas handläggning av barnärenden 16 14.5 Motverka återfall genom behandling 16 15 Ekonomiska konsekvenser 17 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ansvaret för barn ytterst vilar på föräldrarna. begär att regeringen återkommer med förslag om att förbättra situationen för barn med invandrarbakgrund. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en särskild myndighet inrättas för tillsyn av . beslutar att införa den tidigare 26 § i barnavårdslagen i socialtjänstlagen i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om forskning kring utsatthet bland barn. beslutar att får ett vidgat uppdrag i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samverkan mellan myndigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om anmälningsskyldighet i samband med permission från anstalt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om uppföljning av utökad anmälningsskyldighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en vid dödsfall bland barn. beslutar att skärpa straffet för barnmisshandel i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer med lagförslag om att barn som bevittnar övergrepp inom familjen skall vara målsägande i rättsprocessen i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den nationella handlingsplanen för den sociala barn- och ungdomsvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om legitimering av socionomer. beslutar om påföljd vid brott mot besöksförbud enligt 27 § socialtjänstlagen i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utvärdering av lagen om särskild företrädare för barn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om domstolarnas handläggning av barnärenden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behandling för att motverka återfall. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de ekonomiska konsekvenserna av regeringens förslag. 4 Barn är föräldrarnas ansvar Regeringen utgår från en mycket vid definition av vad utsatta situationer för barn innebär. Flera olika kategoriseringar görs: barn som utsatts för fysiskt eller psykiskt våld och sexuella övergrepp, barn till missbrukare, barn till psykiskt sjuka, barn till utvecklingsstörda, barn till misshandlade kvinnor, barn som försummas, barn i ekonomiskt utsatta familjer, situationer vi också anser vara svåra och försätter barn i utsatthet. Därefter beskrivs barn i socialtjänststatistiken. Barn som varit föremål för någon insats från , familjerättsstatistik som visar hur många barn som varit föremål för samarbetssamtal eller vårdnadsutredning m m, hänvisas till som mörkertal för barn som eventuellt far illa. Vi anser att regeringens perspektiv där lätt leder fel, då barndom per definition inte kan sägas vara en utsatt situation. Vi tror oss kunna påstå att det finns barn till separerade föräldrar som inte kan anses befinna sig i en utsatt situation. Om kriterierna för när barn skall anses befinna sig i en utsatt situation inte bygger på en korrekt verklighetsbeskrivning riskerar alla barn att betraktas som omvårdnadsprojekt för det offentliga, vilket i sig kan innebära att de allra mest utsatta återigen hamnar vid sidan om och inte får det stöd som de behöver. Vi anser också att regeringen bortser från föräldrarnas ansvar för sina barn. Under stycket om föräldrars ansvar utgår regeringen från att förverkligandet av reglerna i och skall ligga på samhället. Snarare borde föräldrarnas ansvar lyftas fram tydligare. Vi hade gärna sett ett tydligt ställningstagande från regeringen att föräldrar ytterst är ansvariga för sina barn. För att ha en möjlighet att komma till rätta med utsatthet för barn måste man börja med den främsta orsaken, familjesituationen barnen lever i. Regeringen vägrar konsekvent att närmare studera faktorer som påverkar familjelivet. Samstämmiga forskningsresultat säger att en trång ekonomisk situation och liten möjlighet att styra sin vardag ger frustrerade föräldrar. Frustration hos föräldrar är en stor riskfaktor för barns utsatthet. Frustration urholkar tryggheten och ökar risken för utsatthet. Känslan av trygghet är viktig för alla och särskilt viktig för barn. Tryggheten skapas inom familjen men påverkas mycket starkt av hur samhället och staten prioriterar familjen och föräldraansvaret. I denna del är propositionen helt tom på såväl analys som förslag till hur samhället kan stödja och underlätta föräldrars åtaganden. 5 När föräldrarna sviktar När föräldrar inte förmår ta ansvar för sina barn har det offentliga en absolut skyldighet att ingripa. Det är i sammanhanget viktigt att poängtera att barnens perspektiv inte får komma på undantag. När barn stöter på vuxna från samhällets institutioner måste de kunna räkna med att få bli hörda och få sina intressen tillgodosedda. Vuxna har ett stort ansvar att med varsamhet och omtanke beakta barnets bästa. Det är engagerade vuxna som kan hjälpa utsatta barn att återupprätta tilliten till det omgivande samhället. Om inte barnets perspektiv genomsyrar det offentligas bemötande av dem riskerar vi att få barn som vänder samhället ryggen. Alla barn är olika. Det betyder att vi måste gå ifrån stora institutionaliserade standardlösningar som inte förmår ge den medkänsla och värme som barn behöver. För att beakta barns perspektiv krävs i stället småskaliga och situationsanpassade lösningar för barnets bästa. När den lilla världen brister, måste den stora världen ovillkorligen träda till. Då kan visionen om ett samhälle där barnets bästa tas tillvara förverkligas. 6 Barn med invandrarbakgrund Av propositionen framgår att en rapport med förslag om åtgärder i syfte att förbättra mottagandet av flyktingbarn bereds inom . Det framgår också att en arbetsgrupp skall kartlägga kunskaperna om barn som utsätts för sexuell exploatering i . Slutligen framgår också att regeringen följer nära utvecklingen beträffande hedersrelaterat våld, och avser att ta initiativ i frågan. Vi anser att barn som kommer till och som ligger i farozonen, i enlighet med den beskrivning som regeringen ger, är väldigt utsatta. Vi kan på goda grunder anta att de, när de kommer till , redan varit med om traumatiska upplevelser. Vad gäller barn som utsätts för hedersrelaterat våld, befinner de sig i en dubbelt svår situation utsatta för våld och klämda mellan två kulturer. Därför måste vi understryka vikten av att regeringen skyndsamt återkommer till med förslag om åtgärder för att förbättra för dessa barngrupper. 7 Förstärkt tillsyn inom ansvarsområde har tillsyn över i riket medan länsstyrelserna har det regionala tillsynsansvaret över hur kommunerna tillämpar socialtjänstlagen. Tillsynsfunktionen är av stor vikt för att säkerställa den enskildes rättssäkerhet och lagligheten i den bedrivna verksamheten. Detta kräver att tillsynen måste säkras på ett sådant sätt att förtroendet för den svenska förbättras. har dubbla roller: dels att utveckla och fastställa kriterier som gör det möjligt för den att följa och vidareutveckla , dels att granska verksamheten, det vill säga se efter att den följer de normer myndigheten fastlägger. Den nära kopplingen mellan uppgifterna ger rimligtvis vissa förutsättningar för utveckling och förbättring av tillsynens kvalitet. I längden innebär dock den dubbla rollen otydlighet, och det finns risk att det dubbla uppdraget försvagar tilltron till myndighetens tillsynsuppgift. Det är därtill känt att det föreligger gränsdragningsproblem mellan och länsstyrelsernas tillsynsområden. Den otydliga gränsdragningen försvårar för både personal och medborgare att känna till kriterier, skyldigheter och rättigheter. Den otydliga gränsdragningen leder också till ineffektivt dubbelarbete beträffande tillsynen. Vi anser att det bör skapas en fristående tillsynsmyndighet som handhar tillsynen såväl inom sjukvården som inom . Länsstyrelsernas och tillsynsverksamheter skall bilda en ny myndighet som bedriver tillsyn inom vårdens och hela område. En sådan myndighet skulle kunna avhjälpa både problemet med dubbla roller och gränsdragningen mellan och länsstyrelserna. En central fristående tillsynsmyndighet med tydligt ansvar är nödvändig för att öka förtroende för tillsynen hos medborgare och berörd personal. Den kan bättre än rådande system hantera information kring kriterier som skall uppfyllas och underlag som används för tillsynen. Med ett samlat tillsynsansvar ges också bättre förutsättningar för ett koncentrerat metod- och kompetenshöjande arbete som främjar tillsynsverksamhetens utveckling. Vi vill betona att verksamhet i både privat och offentlig regi skall vara föremål för tillsyn på lika villkor. Respekten för familjens egna möjligheter gäller också i de fall då barnet råkat illa ut eller befinner sig i riskzonen. Genom den tidigare 26 § i barnavårdslagen (kap. 4) kunde sociala myndigheter i samverkan med familjen och på ett tidigt stadium inrikta sitt arbete på att hjälpa och stötta, ofta i förebyggande syfte. Åtgärder vidtogs sedan stegvis i samråd med familjen och först som en sista utväg kunde övervakning och ett omhändertagande bli aktuellt. kommer dessvärre socialnämndens åtgärder ofta överraskande och inte sällan . Vi anser därför att denna paragraf skall återinföras i socialtjänstlagen. 8 Forskning kring utsatthet bland barn Vi anser i likhet med regeringen att kunskapsläget är eftersatt. Det gäller både våld mot barn och områden som tangerar eller har beröring med detta. På flera ställen i propositionen framgår att kunskapsnivån är för låg, att forskning saknas på många områden och att mycket krävs . Det är därför angeläget att öka kunskaperna i dessa ämnen. Regeringen konstaterar vidare att det finns relativt lite forskning om den vård som samhället ger till barn i behov av stöd och hjälp. Det gäller både vad effekten av dygnsvård är och om effekterna om öppenvård (där man faktiskt vet ännu mindre). Det finns förvånansvärt lite forskning på området och att effektutredningar saknas helt när det gäller kontaktperson/familj. Vi måste i detta sammanhang framföra en invändning, i så måtto att regeringens förslag för att öka kunskaperna på området framstår som splittrade och utan tydlig målsättning. På flera ställen i regeringens proposition redovisas initiativ och beredningar i syfte att öka kunskapen. Därtill skall (), för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) samt kartlägga och analysera våld mot barn. När det gäller regeringens förslag om att BRÅ skall få i uppdrag att kartlägga skolelevers erfarenheter av våld i hemmet, i skolan och anser vi att detta uppdrag bör utsträckas till att även innefatta föräldrars erfarenheter och attityder till våld. Vi anser att det krävs en sammanhållen och fokuserad metodik i syfte att öka kunskaperna kring våld mot barn. Därför bör en institution, till exempel det föreslagna Nationellt Riskbarncentrum, få till ansvar att samla in och sammanställa relevant forskning på området. 9.1 Färre stuprör är bra Svensk förvaltning, i likhet med många andra runtom i världen, präglas av stuprörsprincipen. Styrning och implementering av lagar har skett genom ett centralt verk ner till de enskilda kontoren, till exempel via och ner till socialkontoren och försäkringskassorna. Det leder till obefintlig eller bristande samordning med övriga berörda myndigheter. Som ett led i att motverka bristande samverkan avser regeringen att införa nya lagbestämmelser där samverkan införs mellan bland annat socialtjänst, sjukvård, skola och polismyndigheter lokalt. får förstahandsansvar för att samverkan kommer igång. Vi instämmer i synen på vikten av samordning och samverkan mellan myndigheter, men anser att regeringen har en alltför ljus bild av den verklighet vi har att anpassa oss efter, än vad som är fallet. Ett exempel från propositionens ljusa bild är att närpoliser på regelbunden basis närvarar i kommunernas gymnasieskolor. Mot bakgrund av den skriande bristen på poliser framstår regeringens bild om möjligheterna att involvera närpolisen i det sociala arbetet som väl naiv. Trots allt finns det goda exempel att studera. Ett lyckat exempel på samverkan som vi vill påskynda utredningen av är inrättandet av familjevåldsenheter vid polismyndigheter. 9.2 Kraftsamla polisresurserna kring utsatta barn Våld mot barn, framför allt när det handlar om familjevåld, tillhör de mest komplicerade utmaningarna inom polisens utredningsverksamhet. Alla vårdnadshavare vet vilka svårigheter som är förknippade med att förmå barn att berätta om svårigheter som de upplevt. Det kräver mycket trygghet och en hel del skicklighet av den vuxne, och generöst med tid, för att barnet skall våga öppna sig. För de poliser som har till uppgift att förhöra barn uppstår också inte sällan motsättningar mellan barns behov av tid och rättsprocessens processuella regler. Oavsett om barnet är offer eller förövare är det nödvändigt att barnet ges den tid och de tillfällen som krävs för att kunna berätta om sina upplevelser. Barnet måste få möjlighet att känna tillit till utredaren. Hur än situationen har varit i hemmet känner det lilla barnet lojalitet till sina föräldrar. Barn kan inte heller och rum redogöra för händelseförlopp som vuxna har inarbetad erfarenhet av. Att tillgodose barnets behov i en rättsprocess bör kunna ske utan att äventyra vederbörliga krav på rättssäkerhet. Alla dessa faktorer ställer stora krav på dem inom polismyndigheterna som skall utreda våld mot barn. är det få polismyndigheter som har inrättat arbetssätt som motsvarar de professionella svårigheter som barnutredningar medför. Vi ser denna brist främst i att av anmäld barnmisshandel föranleder åtal. Det har bedrivits mycket utvecklingsarbete inom detta område, men implementeringen går alldeles för långsamt, och det krävs en stark politisk viljeyttring för att skynda på förbättringar inom området. Vid de polismyndigheter där familjevåldsenheter inrättats har samverkan mellan olika myndigheter blivit ett naturligt inslag i arbetet. 10.1 Uppföljning av påföljd vid anmälningsskyldighet råder en anmälningsplikt för yrkesverksamma inom det offentliga när misstanke om att barn far illa, eller riskerar att fara illa, föreligger. Den som låter bli att anmäla kan riskera att dömas till ansvar för tjänstefel eller åläggas disciplinpåföljd enligt lagen om offentlig anställning, eller om detta regleras i kollektivavtal. Anmälningarna om misstanke att barn far illa är få , vilket betyder att många utsatta barn troligen inte får det stöd från samhällets sida som de behöver. Ett förslag som har framförts i olika sammanhang är att införa påföljd för personal som underlåter att göra en anmälan i enlighet med gällande lagstiftning. Det är dock inte enbart så att utökade sanktionsmöjligheter är det bästa för utsatta barn. Utökad information och kunskap bland de anställda är viktiga verktyg för att öka antalet anmälningar. Lika viktigt är det dock att en uppföljning görs av befintligt påföljdssystem, med analys av varför anmälningarna är så få, vad som avhåller personal från att anmäla, vad som påverkar en ökad anmälningsbenägenhet m m. 10.2 Anmälningsskyldighet vid permissioner I regeringens förslag till utökad anmälningsskyldighet understryks vikten av att kriminalvården uppmärksammar när en våldsbenägen (familjerelaterat våld) intagen i anstalt står inför frigivning. Vad regeringen ej uppmärksammat är att det dessutom är lika viktigt att de som varit utsatta för våld informeras om när den intagne har permission. 11 Dödsfallsutredningar respektive dödsorsaksutredningar Regeringen föreslår att skall få i uppdrag att utreda och analysera förutsättningarna för att utforma ett system för dödsfallsutredningar där barn avlidit på grund av mord, dråp eller misshandel. föreslog att skulle få i uppdrag att pröva dödsfallsutredningar, vilket regeringen inte föreslår. Man begränsar sig till att ge ett utredningsuppdrag istället för att pröva en verksamhet. Vi föreslår att ett system med dödsorsaksutredningar införs i stället för de dödsfallsutredningar som skall utreda förutsättningarna för. Dödsorsaksutredningar () är ett tvärprofessionellt sammansatt team som sammankallas när ett dödsfall bland barn konstaterats. Att dessa team har bredast möjliga kompetens är avgörande för kvaliteten på slutresultatet. Utredningen startar med att en rättsmedicinsk undersökning genomförs för att diagnostisera dödsfallet. Rätt diagnos är avgörande för den fortsatta utredningen. I motsats till dödsorsaksutredningar tar dödsfallsutredningar enbart upp de fall där dödsorsaken redan diagnostiserats. Av internationella studier som genomförts på området framgår att mörkertalet kan vara stort och att många dödsfall till följd av våld inte rubriceras som brott. En annan skillnad är att vid dödsorsaksutredningar kan ett eller flera team sändas till platsen för dödsfallet och samverka med lokala myndigheter. I dödsfallsutredningarna träder enbart lokala team in. Intervallerna mellan utredningarna kan vara långa med tanke på att det konstateras 1012 fall av dödligt våld mot barn , vilket talar för centrala dödsorsaksutredningar som får en totalt sett högre kompetens och erfarenhet för det känsliga arbete som skall utföras. 12 Barnmisshandel i straffrätten 12.1 Skärpt straff för barnmisshandel Regeringen har valt att inte utöka kriminaliseringen av misshandel som riktar sig mot barn genom särreglering. Vi ansluter oss till denna ståndpunkt, men anser till skillnad från regeringen att grov misshandel av barn bör bestraffas hårdare än . HD har ju lagt praxis om man nästan har ihjäl ett barn. Vi vill se höjda minimistraff, vilket innebär att grov misshandel bör rendera fängelse. 12.2 Barn är brottsoffer i familjevåldet av alla barn har upplevt våld i hemmet och av alla barn upplever våld i hemmet ofta. Hundratusentals barn i kan sägas vara utsatta. Barn som upplever våld är en stor och dessutom mycket utsatt grupp. Det finns numera en lång rad av studier och statliga utredningar som ger belägg för denna slutsats. Flera undersökningar visar också att konsekvenserna av våldet är omfattande. Nuvarande lagstiftning medger inte att rättsväsendet fäster tillräcklig uppmärksamhet på barn som är utsatta. Jämfört med andra länder är barnets rättsliga ställning i svag. Skall i fortsättningen finnas med i den internationella förgrunden inom barnrättens område krävs förändringar. Sociala myndigheter, sjukvård m fl har inte heller de önskvärda möjligheter som krävs för att rehabilitera utsatta barn. I motsats till har utformat lagstiftningen så att särskild hänsyn tas till att barn som brottsoffer skiljer sig från vuxna. Mot bakgrund av barns speciella behov anses en person misshandla ett barn psykiskt om den personen låter barnet se eller höra fysisk, sexuell eller psykisk misshandel av en person som barnet har en nära relation till, eller utsätter barnet för en reell risk att se eller höra misshandel. I den nyzeeländska lagstiftningen läggs hela ansvaret på förövaren, vilket innebär att den till barnet närstående som utsatts för övergrepp inte anses som medskyldig. Vi hävdar med bestämdhet att barn som bevittnar våld inom familjen är brottsoffer och skall ses som målsägande i sådana brottmål. Det är därför nödvändigt att vi i svensk lagstiftning, på liknande sätt som i , uppmärksammar barnet. En sådan lagändring kan också vara ett redskap för att skydda barnet då det kommer till frågan om vårdnad och umgänge. En riskbedömning enligt är inte enbart fokuserad på om brott har begåtts, utan handlar om andra faktorer också. En lagföring ger ett bättre underlag för den totala riskbedömningen.