mot · GR02U348 · 2003-10-07 00:00:00 — Detta skulle även gälla den fortsatta harmoniseringen av EU:s biståndspolitik, reformeringen av FN och en framtida revidering av UNDP:s och IMF:s roll för det globala utvecklingssamarbetet och för utvecklingen av regelverken gällande de globala gemensamma nyttigheterna. Gruppen skulle enligt vara ett betydande tillskott i utformningen av det samstämmighetsindex som är under utarbetande. Även om vikten av att våga ställa krav är stor, så måste kraven ställas i proportion till den berörda partens förmåga att leva upp till dem. Därför anser att det s.k. rättighetsbaserade biståndet inte enbart skall vara villkorsbundet, utan också ges en positiv och stödjande inriktning så att en positiv demokratisk utveckling i ett land verkligen kan uppnås. Härvidlag behövs det en allmän attitydförändring när det gäller inställningen till det internationella arbetet med mänskliga rättigheter och utveckling. Alltför ofta har det handlat om att peka ut syndarna, bestraffa dem som inte följer , och införa ekonomiska och/eller politiska sanktioner mot dem som bryter mot mänskliga rättigheter. Det är naturligtvis viktigt att protestera mot grova och systematiska brott mot mänskliga rättigheter, men för att främja utvecklingen behövs det en lika stor dos av positiva verkningsmedel. Självfallet är det viktigt att en bevakning sker av hur mänskliga rättigheter skyddas i länder, dels genom FN, dels genom EU och bör agera för att föra upp den frågan på EU:s politiska dagordning. 3.9 Riktat bistånd till kvinnor För att bedriva en effektiv fattigdomsbekämpning krävs det att insatser framförallt riktas till kvinnor och barn. Deras fattigdom är till stora delar strukturell. Kvinnor saknar ofta ekonomiska tillgångar, egendom, makt, utbildning, sjukvård och är utsatta för våld och diskriminering på grund av sitt kön. Därför anser att svenskt bistånd i ökad grad skall riktas till kvinnor i mottagarländerna. Undersökningar pekar på att sådant riktat bistånd dessutom ger bättre samhällsekonomiska resultat än övrigt bistånd. Biståndet gagnar i allmänhet även familjens barn och hushåll och effekterna blir därmed större. Vanligtvis utestängs kvinnor från beslutande församlingar på diverse politiska nivåer. Detta är en trend som måste brytas. Kvinnors direkta deltagande och inflytande är nödvändigt för att skapa ett djupare, bredare och stabilare folkstyre och för att bidra till en mer effektiv och positiv utveckling av länder. Projekt för att förbättra tillgången till hushållsvatten är mer framgångsrika om kvinnor är involverade i planering och genomförande. Dessutom behövs jordbruksreformer som ger kvinnor en mer säker tillgång till mark. I framförallt söder om är det främst kvinnor som producerar mat och ändå är kvinnor den del av befolkningen som har minst tillgång till marken. Ekonomiska lån riktade till kvinnor betalas tillbaka i större utsträckning än lån riktade till män. Enligt är finansiering av utbildning för flickor och unga kvinnor den mest kostnadseffektiva investering som finns i biståndssammanhang. Kvinnor i utvecklingsländerna måste också få ökat självbestämmande, exempelvis rätten till sin egen kropp och sexualitet och rätten att utbilda sig. Jämställdhetsfrågor är således av avgörande betydelse för att uppnå en effektiv och hållbar utveckling i utvecklingsländerna. För en bättre hjälp till barn i fattiga länder och i krig vill vi utöka resursanslaget till med från det multilaterala biståndsanslaget. 3.10 Slutmålet är att inte behövas Aldrig kan det påminnas nog om det som kanske är det mest uppenbara i biståndspolitiken nämligen att det slutliga målet med det internationella biståndet är att det inte längre skall behövas. Dessvärre är världen mycket långt från den visionen. Prognoserna ser mycket dystra ut. När det gäller hiv/aids-pridningen ser prognoserna sämre ut . Med anledning av detta har UNDP i sin rapport föreslagit en ny samlad utvecklingsstrategi, det s.k. millenniekontraktet, som utfärdar basnivåer för att ta bort de hinder som leder till fattigdomsfällan för många länder. Åtgärderna riktar sig direkt mot s.k. topp- och högprioriterade länder som kräver omedelbara åtgärder. Slutmålet att inte behöva något internationellt bistånd kommer, som det ter sig , aldrig att uppnås med business as usual. Utvecklingstakten måste istället accelerera dramatiskt i många länder om klyftorna mellan rika och fattiga någonsin skall minska i vår värld. 4 Mänskliga rättigheter, demokrati och utveckling Inom biståndspolitiken är mänskliga rättigheter såväl ett mål som ett medel. Ekonomisk och social utveckling är en förutsättning för att kunna åtnjuta fulla mänskliga rättigheter, och mänskliga rättigheter är normalt sett en förutsättning för tillväxt och utveckling. Det är därför en absolut nödvändighet för utvecklingssamarbetet att hela biståndet genomsyras av ett MR-perspektiv och att specifika MR-projekt prioriteras, såväl för att främja människovärdet som för möjligheterna att höja levnadsnivån för de fattigaste. antogs FN:s allmänna deklaration om de universella mänskliga rättigheterna och trots att världen har medvetenheten, resurserna och kapaciteten att nå målen fullt ut så är känns FN:s mål långt borta. Vad som krävs är nya och djärvare metoder för att allas rätt till lika värde skall erkännas. Det handlar om att utnyttja och tillvarata den nya IT- och kommunikationsteknologin, nya globala aktörer och nya internationella spelregler. Mänskliga rättigheter för alla människor måste vara målet för 2000-talet. Den socialdemokratiska regeringen talar vackert om hur demokratiutveckling och resurstillväxt skall sättas i centrum av biståndspolitiken, men anser att MR-frågorna har för låg prioritet inom svenskt utvecklingssamarbete. Normbildningen kring de mänskliga rättigheterna måste utvecklas i många utvecklingsländer och här bär hela samhället (politiker, företagsledare, journalister, lärare och föräldrar m.fl.) ett stort ansvar. Det räcker inte med att hålla någorlunda demokratiska val. Allt för ofta har minoritetens diktatur ersatts av majoritetens tyranni. Här behövs mer riktade biståndsinsatser. En delpost bör upprättas för det bilaterala utvecklingssamarbete som heter mänskliga rättigheter och Demokrati. anslår till denna post. De fattigaste länderna måste genomföra demokratiska reformer. Spridningen och fördjupningen av de demokratiska principerna är en av de enskilt viktigaste åtgärderna för att hantera interna konflikter och för att utveckla ett mer rättvist och effektivt resursfördelningssystem i samhället. Biståndets effektivitet är direkt avhängigt den demokratiska utvecklingen i mottagarländerna. Dessutom är en god demokratisk samhällsordning ett mål i sig eftersom det främjar människors frihet och oberoende. Därför är det angeläget att det riktade demokratistödet prioriteras ytterligare för att utveckla och stärka demokratin hos mottagarländerna. Prioriterade biståndsområden för demokratifrämjande åtgärder bör vara bl.a. rättsväsendet, utbildningssektorn och de offentliga institutionerna. Korruption, maktmissbruk, valfusk och andra former av antidemokratiska åtgärder måste bekämpas med ökad kraft. 4.3 Samarbete med enskilda organisationer De enskilda organisationerna utgör en ytterst viktig aktör för det bilaterala biståndsarbetet. De har, med sina ofta väl utbyggda nätverk, goda förutsättningar att se till att biståndsmedel når målen utan svinn och höga administrativa kostnader. Deras nära kontakt med medborgarna möjliggör mer delaktighet bland befolkningen i samhällsdebatten och knyter på så vis an utvecklingen av ett demokratiskt synsätt med hjälp av biståndsmedel, något som bör utnyttjas mer i det svenska utvecklingssamarbetet. Enskilda organisationer bör därför användas i större utsträckning i planeringen och genomförandet av nationella, såväl som internationella biståndsinsatser och i samråd kring landstrategier och möjligheterna att bygga upp starka civila samhällen. I de fall där samarbete ingås med demokratiskt tvivelaktiga regimer bör därför svenska biståndsinsatser i första hand kanaliseras via och till enskilda icke-statliga organisationer. Det är speciellt viktigt att stödja det civila samhället på lokal nivå. Biståndsinsatser på lokal nivå är ofta betydligt effektivare än dem som görs på nationell nivå, framför allt beroende på att förutsättningarna för projekt är tydligare på lokal nivå. anser således att det är viktigt att bilaterala bistånd i högre utsträckning kanaliseras via enskilda organisationer. I uppbyggnaden av ett demokratiskt samhälle behövs demokratiska beslutsfattare och demokratiska politiska partier. De svenska riksdagspartierna har haft möjlighet att kanalisera biståndsmedel till systerpartier i utvecklingsländer i avsikt att främja och stärka demokratin. är mycket positiva till att det s.k. partinära biståndet permanentats och vi anser att anslaget för denna form av bistånd bör öka. Att bygga en demokrati med ett flerpartisystem kräver politiska erfarenheter och kompetens från traditionella och stabila demokratier. Det är därför viktigt att det partinära biståndet ytterligare samordnas i strategiarbetet med det övriga demokratibiståndet, för att mer effektivt stödja demokratiutvecklingen i mot-tagarländerna. Det är även viktigt att samordning sker med andra internationella aktörer såsom , , nationella stiftelser och demokratiinstitut. är en av de få kvarvarande kommunistiska diktaturerna i världen. rapporterar om den kubanska regimens konsekventa kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Förtrycket är målmedvetet, systematiskt och sofistikerat. ger bistånd till statliga organ för att bl.a. påskynda ekonomiska och politiska reformer. kräver att biståndet istället skall kanaliseras via frivilliga organisationer till kubaner som arbetar inom demokratirörelsen som arbetar för ett pluralistiskt och demokratiskt med respekt för de mänskliga rättigheterna. 5 En mångfacetterad fattigdomsbekämpning Det finns många skäl till att fattigdomen måste bekämpas i enlighet med de uppsatta målen i Millenniedeklarationen . Fattigdom har traditionellt sett definierats som bristen på materiella resurser. Enligt vårt synsätt är fattigdom ett mycket mer mångfacetterat begrepp än så. Fattigdom innebär också att människor saknar inflytande över och trygghet i sin livssituation. Att säkra en miljövänlig och hållbar utveckling och främja jämställdhet tillhör också en del av fattigdomsbekämpningen. Ytterst handlar det om att ge alla möjligheten att få leva ett människovärdigt liv. Fattigdomen är ett av de största hindren för social rättvisa och ekonomisk utveckling. Fattigdom och stora ekonomiska klyftor leder ofta till konflikter och krig. Fattiga länder har mindre kapacitet och möjligheter att implementera ekologiskt hållbara utvecklingsmetoder. Om västvärlden inte ökar sina ansträngningar så kommer fattigdomen och klyftorna i världen att öka ännu mer. Befolkningstillväxten sker snabbt och framför allt i de fattigaste länderna. Enligt UNDP:s årsrapport kommer målet att halvera antalet fattiga inte att uppnås om inte något drastiskt görs för att påskynda utvecklingen. 5.1 Ekonomisk utveckling utgör grunden En förutsättning för att minska fattigdomen är att uppnå en bred ekonomisk tillväxt i utvecklingsländerna. Insatser måste göras för att skapa näringslivsutveckling och tillväxt. Resurser måste skapas i och av mottagarländerna själva genom en framsynt ekonomisk politik som leder till en utveckling av framför allt det lokala näringslivet. Företagandets utveckling och samhällsutvecklingen är intimt sammankopplade. Att frihandel spelar en central roll för en positiv ekonomisk utveckling är självklart. Problemet är att det finns för mycket handelshinder. Det krävs starkare insatser för att öka utvecklingsländernas tillträde till både de globala och regionala marknaderna och för att stödja de lokala och inhemska företagens möjligheter att konkurrera. är mycket bekymrade för att de stora förhoppningar som fanns inför i , grusades i och med mötets kollaps. De verkliga förlorarna av sammanbrottet är som vanligt utvecklingsländerna. tror däremot att ett i allt väsentligt symmetriskt handelssystem inte alltid är bäst ägnat att hjälpa de allra fattigaste länderna. En total nedmontering av handelshindren kan ha en destabiliserande påverkan på fattiga länder. Dessa länder, med lite att erbjuda på världsmarknaden annat än råvaror, behöver istället speciella handelsvillkor för att inte den inhemska produktionen helt ska slås ut. En total nedmontering av handelshindren kan istället direkt motverka utvecklingen i fattiga länder och i förlängningen drabba ländernas inhemska livsmedelsförsörjning. Subventioner kan därför vara nödvändiga både till inhemsk industri och till det inhemska jordbruket. En central faktor som komplement till handeln och för näringslivsutvecklingen i utvecklingsländerna är de utländska direktinvesteringarna. Därför är tydliga nationella regler och regler för utländska investeringar mycket viktiga ur såväl ett utvecklings- som ett investerarperspektiv. För att göra handels- och jordbrukspolitiken mer förenlig med internationell solidaritet anser att bör verka för att stärka det handelsrelaterade utvecklingssamarbetet genom att bl.a. demontera många av EU:s existerande handelshinder. Vårt parti föreslår vidare att ett bör förläggas inom ramen för Sidas verksamhet. Detta för att bättre samordna utvecklingspolitiken med handelspolitiken, både i och i förlängningen även inom EU. 5.1.2 Partnerskap mellan biståndsmyndigheter och svenskt näringsliv Det behövs ett bättre partnerskap mellan biståndsmyndigheter och svenskt näringsliv i arbetet med att kartlägga behoven av och förutsättningarna för biståndsinsatser som syftar till att öka tillväxten och stärka näringslivet i samarbetsländerna. I många situationer kan ett samarbete mellan biståndet och näringslivet skapa en högre utväxling och större effektivitet och mottagarnytta. är för en successiv avbindning av biståndet. Vi vill betona vikten av flexibilitet för en sådan process. bör låta avbindningen ske i samma takt som övriga västländer och kontinuerligt utvärdera effekterna av den. En av många problem för utvecklingsländernas utveckling och tillväxt är bristen på kapital. För stora offentliga projekt finns en stor vilja bland biståndsgivare och utvecklingsbanker att bidra med finansiering. De multilaterala och bilaterala finansierings- och biståndssystemen är anpassade efter denna typ av projekt. För mindre projekt är det svårare. Även om svenska staten på olika sätt bidrar till exportfinansiering och riskkapital är omfattningen av de olika stödformerna blygsam i relation till totala export. Att avsätta ökade medel för riskdelning med svenska företag är ett viktigt sätt för att stödja den privata sektorns utveckling i mottagarländerna. Näringslivet kan också spela en mycket viktig roll i återuppbyggnadsprocesser efter väpnade konflikter och krig. Ett ganska vanligt problem i konfliktdrabbade regioner är frågan hur man skall kunna avväpna tidigare soldater, inte bara i konfliktens slutskede utan också mera långsiktigt. Näringslivets betydelse som tillhandahållare av arbetstillfällen och som ett led i att avmilitarisera en region efter uppnådd fred, är ett område som måste uppmuntras mer. 5.2 IT och utveckling Den teknologiska utvecklingen har spelat en avgörande roll för den industrialiserade världens tillväxt och välfärd. Frågan gäller nu hur modern teknologi ska kunna användas för att bekämpa världens fattigdom. är tendensen snarare att gapet ökar mellan de utvecklingsländer som är teknologiska frontlöpare och de många andra som halkar efter. När det gäller teknologi och forskning har framförallt de allra fattigaste länderna väldigt svårt att hävda sig. Dels saknas kapaciteten att ta fram ny kunskap och teknologi som motsvarar dessa länders specifika behov och förutsättningar, dels saknas det i många fall kapacitet att nyttja redan existerande teknologi. En viktig del av fattigdomsbekämpningen i globaliseringens tider är det ökade inslaget av direkt IT-bistånd. IT-revolutionen kan, om rätt utnyttjad, erbjuda mycket goda möjligheter i fattigdomsbekämpningen. Tillgång till IT och telekommunikation i fattiga byar och exempelvis distansutbildning med hjälp av IT-tekniken kan kraftigt förbättra möjligheterna till ekonomisk och social utveckling, vilket ett flertal pilotprojekt bekräftat. Den digitala revolutionen har gett världen nya och bättre kommunikationssystem, men även helt nya produktions- och utvecklingsmöjligheter. finns det femhundra miljoner IT-användare i världen och ökningen går allt snabbare. Men majoriteten av världens fattiga står fortfarande helt vid sidan av den nya tekniken. Västvärlden har därför ett stort ansvar för att IT-revolutionen inte skapar nya klyftor. Med undantag av några få stora internationella organisationer har biståndsgivarna varit förvånansvärt långsamma med att tillvarata de möjligheter som IT-revolutionen ger de fattigaste länderna. Få har utarbetat omfattande strategier för IT-teknologins utvecklingsmöjligheter. anser därför att regeringen skall ingå partnerskap med privata företag om att utarbeta strategier för att öka IT-investeringarna i de fattigaste länderna. Sida bör söka samarbete med andra länder, t.ex. inom EU och FN, för att gemensamt rikta insatserna och investeringarna. Ett IT-perspektiv bör integreras i samtliga utvecklingsstrategier och program. För många utvecklingsländer utgör skuldbördan ett enormt problem som kraftigt begränsar och ibland omöjliggör deras möjligheter att utvecklas. I framför allt de fattigaste länderna överskrider i många fall enbart räntekostnaderna för lånen intäkterna från dessa länders export. Utlandsskulden för de fattigaste länderna är avsevärt större än för 10 eller . Löften om radikala avskrivningar har ännu inte infriats. För att de värst skuldsatta länderna ska ta sig ur skuldkrisen krävs att de för en konsekvent ekonomisk politik som kan främja utveckling och tillväxt. För att skriva av skulderna måste villkor och krav ställas på en sund ekonomisk politik, en demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter, liksom på tydliga och konkreta handlingsplaner för att bekämpa fattigdomen. anser att bör vara ett föredöme i det internationella samfundet och leda den globala opinionen för skuldavskrivningar och föreslår därför en modell för skuldavskrivning som innebär att den skuldsatta statens små steg mot en sundare och mer demokratisk politisk styrning ska ge betydligt större steg i skuldavskrivning. Detta för att dessa länder snabbare ska komma upp ur en hopplös situation som råder bland många fattiga länder och för att verka som morot för länder att bygga upp sunda samhällsstrukturer. anslår mer för ytterligare skuldavskrivningar för de fattiga länderna. 5.4 Utbildning och utveckling Även om ekonomisk tillväxt är en nödvändig förutsättning för att minska fattigdomen och inkomstskillnaderna, så är det inte tillräckligt. En integrering i den globala ekonomin för utvecklingsländerna måste åtföljas av en effektiv socialpolitik, bättre utbildning, hälsovård och mat åt alla. För att främja en god utveckling i de fattigaste länderna krävs det ett omfattande undervisningsstöd och utbildningsbistånd med stöd till basutbildning för lärarfortbildning, läromedelsinsatser och skolbyggnadsprogram. vill slå fast alla barns rätt att gå i skola och få utbildning av god kvalitet. Det måste också finnas lika möjligheter för flickor, pojkar och för funktionshindrade barn att gå i skolan. För vårt parti är det speciellt viktigt att kunskap om mänskliga och kulturella värden främjas. Därför bör utbildning och forskning inom humaniora och samhällsvetenskap inkluderas. Alla barn och ungdomar bör på ett tidigt stadium diskutera etiska frågor, få undervisning i de demokratiska principerna och om de mänskliga rättigheterna och skyldigheterna. Ett allt mer uppmärksammat problem i utvecklingsländerna är den s.k. braindrain som drabbar vissa fattiga länder. Det är ett stort problem att den bäst utbildade delen av befolkningen lämnar fattiga länder för en framtid i rikare delar av världen. Braindrain orsakas inte bara av ekonomiska skäl utan kan även bero på politiskt förtryck och leda till utflytt till närliggande länder, såsom bl.a. i fallet . En utveckling av socialpolitiken och bättre utbildningsmöjligheter ställer ökade krav på bra ledarskap och goda samhällsinstitutioner inom mottagarländerna. Krav som västvärlden är nödgade att ställa i samarbete med utvecklingsländerna för en fungerande biståndspolitik. 5.5 Hälsa och utveckling Trots att den globala vetenskapen och teknologin ständigt höjer välfärden och hälsonivån för den rika världen lever över 700 miljoner människor i en kombination av extrem fattigdom och svåra finansiella problem. Utvecklingssamarbetet inom hälsosektorn bör därför i ökad omfattning innefatta hjälp till hälsoreformer, utbildning i sexuell och reproduktiv hälsa samt utbildning i folkhälsofrågor. Sjukvårdsreformer behövs i många utvecklingsländer med målsättningen att åstadkomma hälsovård för alla och att förbättra folkhälsan för speciellt utsatta grupper. Vi anser vidare att större satsningar måste göras för en effektivisering av primärvården. dör många barn på grund av avsaknad av den allra enklaste vård och medicin. Det handlar inte om att hitta några högteknologiska lösningar utan om att ta itu med övergripande strukturella orsaker. Precis som med utbildningen saknas det tillräckliga resurser och vården är ineffektiv och orättvist fördelad. 5.5.1 Läkemedelsbolagen måste ta sitt ansvar efterlyser ett ökat fokus på läkemedelsfrågan och ett större ansvarstagande från läkemedelsbolagens sida. Dagens hälsoforskning inriktas huvudsakligen på västvärldens problem. De senaste framstegen i bioteknologin visar att det finns stora möjligheter att ta fram vaccin mot de flesta av de värsta smittosjukdomarna såsom malaria, tuberkulos och smittkoppor. Därmed borde det också finnas en stor vilja att investera i sådan forskning. Men det gör det inte. Läkemedelsföretagen inriktar i första hand forskningen på dyra mediciner där det finns pengar att tjäna. av anslagen till medicinsk forskning inriktas på sjukdomar som drabbar av världens fattiga människor. En positiv överraskning var att utvecklingsländerna fick tillbaka möjligheten till tillverkning och export av kopior på bromsmediciner mot bl.a. hiv/aids och malaria som (Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights) fråntog de flesta utvecklingsländerna. Enligt skulle länderna upphöra med produktionen av kopierade mediciner då övergångsperioden tar slut. Men den nya överenskommelsen lämnar vissa juridiska och politiska öppningar för länderna att kringgå detta. bedömning är att det i praktiken är tveksamt i vilken mån länderna kommer att kunna använda sig av den nya möjligheten. Juridiska maratonprocesser mellan utvecklingsländerna och läkemedelsbolagen riskerar att fördröja processerna ytterligare. Visserligen erkänner man äntligen problematiken med konflikten mellan folkhälsan och patenträtten men återstår den stora frågan om vem som har rätt att producera de verkligt billiga kopiorna. De 32 miljoner hiv-smittade i u-världen har inte tid att vänta på segdragna patenträttsprocesser. Därför anser vårt parti att TRIPS-avtalen måste omarbetas. De hivsmittade behöver globala regelverk som stöder folkhälsan inte som motarbetar deras intressen! önskar högre ställda krav på läkemedelsbolagen och villkor för patentregistrering av bl.a. hivmedicin. föreslår en modell där läkemedelsbolagen, genom beviljandet av ett patent för sådan medicin, är ansvarigt för en läkemedelsförsäljning till kraftigt reducerade priser för de länder där hiv/aids är ett mycket stort samhällshot. Förutom att få fram nya och bättre hivmediciner krävs det att de hiv/aids-relaterade resurserna ökar och målet bör vara att hiv/aids-anslagen utgör av det totala biståndsanslaget.