mot · GR02Fi239 · 2003-10-07 00:00:00 — Därför bedöms svensk ekonomi bara kunna hanka sig fram och fortsätta att tappa terräng jämfört med andra länder. I regeringens blir vi alla lite fattigare. politik leder bort från denna utförslöpa som vi följt . På lite sikt kommer svensk ekonomi att utsättas för betydande påfrestningar till följd av bl.a. den demografiska situationen. Mot denna bakgrund finns det starka skäl att skyndsamt förbättra de ekonomiska förutsättningarna. Den svenska tillväxten måste varaktigt höjas. Detta måste komma till uttryck både genom ökad produktivitet och genom att arbetsutbudet stimuleras. De förändringar som föreslår syftar till att förstärka drivkrafterna för utbildning, arbete och företagande. Tillväxten stärks och de samlade resurserna som på så sätt skapas skall komma alla till del. Tryggheten i den egna försörjningen skall säkerställas och förbättras. De offentliga åtagandena kan då fullföljas och medborgarnas livskvalitet förbättras. 4.2 Den internationella utvecklingen Utvecklingen i har präglats av såväl aktieprisernas uppgång och fall, som av den säkerhetspolitiska utvecklingen. Efter det att börsbubblan sprack inledde företag och hushåll en översyn av sina balansräkningar. Relationen mellan tillgångar och skulder måste återställas till en långsiktigt uthållig nivå. Tillväxten dämpades, trots att den ekonomiska politiken fördes i en mer expansiv riktning. Den säkerhetspolitiska oro som rådde, bl.a. i spåren efter händelserna i och konflikten i , skapade en ökad osäkerhet vilket också bidrog till ett lägre resursutnyttjande. Den ekonomiska tillbakagången blottlade strukturproblem, främst i de stora länderna i . Avsaknad av nödvändig finansiell sanering tillsammans med behovet av en expansiv finanspolitik har medfört att det finansiella sparandet i den offentliga sektorn i och de stora länderna i euroområdet försvagats betänkligt. Från detta något dystra utgångsläge har det nu kommit fler tecken på att en konjunkturuppgång är på väg. Tecknen är tydligast i , där produktivitets- och vinstutvecklingen är stark. Detta tillsammans med fortsatt expansiv ekonomisk politik skapar förutsättningar för ökade investeringar och en förbättring av hushållens ekonomi. I euroområdet finns det få tecken på en vändning, men utvecklingen bedöms stärkas i takt med att efterfrågan från , och sakta stiger. Flera länder inom euroområdet bryter eller riskerar att bryta mot Stabilitets- och tillväxtpaktens regler vad gäller underskott i de offentliga finanserna. Detta tillsammans med ett behov av strukturella åtgärder för att förbättra flexibiliteten och reducera generositeten i transfereringssystemen begränsar finanspolitikens möjligheter att bidra till återhämtningen. Resursutnyttjandet i är och bedöms förbli måttligt. I euroområdet är läget mer bekymmersamt. Trots en svagare aktivitet och högre arbetslöshet har inte inflationstrycket dämpats mer än marginellt, vilket understryker behovet av strukturella åtgärder. Ett visst mått av lediga resurser antas dock finnas att ta i anspråk när efterfrågan stiger. Sammantaget medför utvecklingen i omvärlden att marknaden för svenska exportprodukter förbättras mer påtagligt . I förhållande till tidigare konjunkturåterhämtningar är emellertid uppgången måttlig och försiktig. Ett fortsatt lågt resursutnyttjande i omvärlden bedöms medföra att det internationella inflationstrycket blir begränsat. BNP-tillväxt i , , och Den internationella utvecklingen är dock inte utan risker. De statsfinansiella och strukturella problemen i de stora länderna i gör att riskerna för en svagare utveckling sannolikt dominerar. En nödvändig omläggning av politiken kan komma att dämpa tillväxten, liksom fortsatta behov att anpassa företagens balansräkningar. förefaller utvecklingen också i vara osäker. Även om balansräkningarna tycks ha anpassats mer i än i kan det inte uteslutas att processen fortskrider . Om den amerikanska ekonomin skall fungera som draglok åt resten av världen medför sannolikt detta att underskotten i utrikeshandeln fortsätter att växa. Även om produktivitets- och vinstutvecklingen är imponerande, så är växande underskott i bytesbalansen ohållbart i längden. En anpassning kan komma till uttryck på flera sätt, exempelvis genom att hushållens köplust dämpas eller att dollarn försvagas kraftigt. En sådan utveckling skulle påverka negativt. kan det inte uteslutas att utvecklingen i och euroområdet underskattats. Sammantaget bedöms emellertid nedåtriskerna dominera. Den tillväxtorienterade ekonomiska politiken och behovet av större marginaler i de offentliga finanserna som föreslår skall även ses i detta perspektiv. Utöver den svaga internationella utvecklingen har inhemska problem, exempelvis med stigande frånvaro och fallande medelarbetstid, medfört att svensk ekonomi utvecklats långsamt . Problemen har lett till fallande sysselsättning, stigande arbetslöshet och påfrestningar på välfärdssystemen och de offentliga finanserna. En vanlig dag är det ca 830 000 personer som är sjukskrivna eller som får aktivitets- eller sjukersättning enligt regeringens beräkning i Finansplanen. Tillsammans med arbetslöshet m.m. innebär det att mer än en miljon personer är frånvarande, vilket motsvarar en produktionsförlust i miljardklassen varje arbetsdag. Den rent budgetmässiga nettokostnaden för stat och kommun av sjukpenningen, sjukersättningen, a-kassan och arbetsmarknadsutbildningen, sedan hänsyn tagits till att ersättningarna är skattepliktiga, var 2003. Det blir per arbetsdag. Varje svensk som arbetar, betalar varje arbetsdag via skattsedeln till dem som är i arbetsför ålder, men ändå inte arbetar. Den måttliga tillväxt som realiserats har mer än väl drivits av produktivitetstillväxten som varit högre än normalt. Den höga produktivitetstillväxten beror på åtminstone två faktorer. För det första har det sannolikt funnits ett visst mått av lediga resurser i ekonomin, dvs. det s.k. outputgapet är negativt, och då är det naturligt att produktiviteten växer snabbare än vanligt när efterfrågan stiger. För det andra har det troligen funnits ett kvarvarande behov även hos de svenska företagen att sanera balansräkningarna, vilket medfört besparingar och rationaliseringar. I nationalräkenskapsstatistiken kommer en sådan utveckling till uttryck i stigande produktivitet. Den stigande internationella efterfrågan bedöms stimulera exporten. Pristrycket från utlandet väntas bli svagt, vilket i någon mån håller tillbaka de svenska exportpriserna. medför ett svagt internationellt pristryck att prisutvecklingen på importerade varor blir måttligt. Stigande export i kombination med en fortsatt, om än måttlig, produktivitetstillväxt och viss förbättring av företagens vinstsituation bedöms stimulera investeringarna och bidra till att de slutar falla och mer tydligt stöttar tillväxten. Produktivitetstillväxt i näringslivet, tillsammans med lägre importerad inflation, möjliggör också en fortsatt ökning av hushållens inkomster, trots regeringens nya skattehöjningar. Stigande realinkomster tillsammans med att hushållen upplever sin egen situation som något förbättrad talar för en måttlig konsumtionstillväxt. Den högre inhemska efterfrågan bedöms medföra en uppgång av importen. Sammantaget bedöms BNP växa måttligt . Öppen och total arbetslöshet Utsikterna för utbudet av arbetskraft är bekymmersamma. är den demografiska situationen gynnsam ur ett utbudsperspektiv. Befolkningen i arbetsför ålder väntas växa . Trots att ålderssammansättningen gör att en del av befolkningstillskottet väntas försvinna in i utbildning är det gott. Problemen med sjukskrivningar och trendmässigt fallande medelarbetstid leder emellertid till att den reella utbudsförändringen stannar på någon tiondels procent . Priset är utebliven tillväxt och mer ansträngda finanser. Produktivitetstillväxten bedöms dämpas något i takt med att resursutnyttjandet stiger. Den måttliga efterfrågan i kombination med den väntade produktivitetstillväxten medför vare sig att sysselsättningen eller att arbetslösheten ändras nämnvärt. En svag sysselsättningstillväxt och stabila inflationsförväntningar stabilt förankrade kring inflationsmål talar för att löneökningarna framöver blir måttliga. I ett längre perspektiv bedöms produktiviteten inte kunna växa snabbare än med dagens institutioner och regler. Arbetsutbudet väntas inte generera något nämnvärt bidrag till den potentiella tillväxten i . Sammantaget bedöms svensk ekonomi inte kunna växa snabbare än i storleksordningen 1,52,. Den potentiella tillväxttakten är av allt att döma högre i både och i , om än knappt i fall. Det samlade resursutnyttjandet i är av allt att döma inte speciellt lågt och bara något lägre än normalt. Den måttliga efterfrågetillväxten i kombination med vad svensk ekonomi förmår producera i ett längre perspektiv medför att resursutnyttjandet stiger långsamt. Tillsammans med stabila inflationsförväntningar nära mål, dämpad importerad inflation och måttliga lönekostnadsökningar talar detta för att inflationstrycket blir måttligt. Utöver risken för en svagare internationell utveckling är utsikterna för svensk ekonomi förknippad med olika risker. Stigande produktivitet är en viktig förutsättning för att vinster, investeringar och reallöner skall stiga. I den mån det finns kvarvarande balansräkningsproblem betyder det att vinsterna kan behöva stiga ytterligare, trots att vinstandelarna ser förhållandevis normala ut. Detta kommer i så fall att medföra att vi får högre tillväxt men utan att sysselsättningen tar fart, en sysselsättningslös återhämtning. Detta är vad vi ser tecken på i och . Stigande BNP-tillväxt utan någon större effekt på sysselsättningen utgör på flera sätt en risk. Dels rent statsfinansiellt i och med att vinster inte genererar lika stora statsintäkter som löner, dels rent politiskt. Inser man inte att stigande vinster kan vara ett sätt att lösa underliggande problem i ekonomin kan man lätt hamna i en felaktig övervinstdebatt. Detta tillsammans med regeringens förslag som ytterligare stryper arbetsutbudet kan utlösa lönekrav som är för höga i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Skulle detta inträffa kommer penningpolitiken att stramas åt, tillväxten dämpas och arbetslösheten stiga ytterligare. 5 Strukturproblemen i svensk ekonomi 5.1 Hur blev rikt För att förstå varför har problem är det viktigt att känna till hur blev rikt, och varför vi halkat efter. Först när man förstår tillväxtens mekanismer är det möjligt att förstå hur vi skall förbättra grunden för välståndet i vårt land. var ett av fattigaste länder, med ett outvecklat ekonomiskt system och en huvudsakligen jordbruksbaserad ekonomi. Mindre än hade intagit en topplats. Huvudförklaringen till den snabba förvandlingen är de reformer som förvandlade det tidigare merkantilistiska systemet. Tullar och handelshinder avvecklades. Skråväsendet avskaffandes och näringsfrihet infördes. Kvinnor fick ekonomiska rättigheter, och också politiska. Representationsreformen 1866 bröt den gamla elitens makt. Folkskolans successiva införande och utbyggnaden av det övriga utbildningssystemet höjde kunskapsnivån hos befolkningen. Skiftesreformen möjliggjorde ett effektivare jordbruk, och lösgjorde därmed arbetskraft till den växande industrin. Skapandet av ett ordnat penningväsende med kronan knuten till en guldmyntfot etablerade ett fast penningvärde. De liberala reformerna banade väg för en välutbildad befolkning, en fungerande kreditmarknad, ökad handel, god tillgång på arbetskraft, goda villkor för företagare och företagande och en snabb industrialisering. Det var så blev rikt. Grunden för utvecklingen lades genom ett trovärdigt institutionellt ramverk som byggde på fasta spelregler, avtalsfrihet och respekt för äganderätten. Utmaningarna mot det liberala systemet och i efterdyningarna av kriserna blev inte framgångsrika. Förslag om socialiseringar av näringslivet 1920 och 1928 ledde till Socialdemokratiska valförluster. Detsamma gäller förslagen om planhushållning efter . Istället valde de svenska Socialdemokraterna en inriktning mot en social välfärdspolitik som omfördelade resurser i samhället, men som inte utmanade grunderna i det liberala ekonomiska systemet. Det fast förankrade liberala ekonomiska systemet ledde till en god utveckling i förhållande till andra länder även , trots två djupa depressioner 19201922 och 19301933. hade inte bara ett liberalt ekonomiskt regelsystem, utan dessutom låga skatter. runt mitten av var ett rikt lågskatteland. hade lägre skatter än och . 5.2 När halkade efter hade de svenska skatterna stigit till ungefär samma nivå som i resten av världen. Det är också som började avvika från resten av världen. Den offentliga sektorn växte och skatterna sköt i höjden. skriver i sin bok blev rikt (s. 171): Mot slutet av perioden ser vi en glidning mot ett nytt samhällsskick. Detta skulle förstärka många tendenser som redan börjat göra sig gällande. lades grundet till den svenska modellens undergång. Det hade gått bra, men få förstod egentligen varför. Många tycktes tro att den ekonomiska tillväxten skulle fortsätta att komma som manna från himlen, oberoende av vad den politik som alltmer skulle komma att bedrivas hade för inverkan på samhällets incitamentsstruktur och på människors beteende. Den politiska makten över människors vardag tilltog. hade blivit ett land som markant avvek från resten av den rika världen. Förvisso steg den offentliga utgiftsandelen och skatterna i hela västvärlden, från i genomsnitt till mellan . I hamnade de offentliga utgifterna i stället på mellan av BNP. Inte ett enda år har de svenska offentliga utgifterna tagit mindre än halva BNP i anspråk. I viss utsträckning har en liknande utveckling ägt rum i några andra länder, exempelvis i de övriga nordiska länderna, men inte i något av dessa länder har skattetrycket så markant avvikit från resten av den industrialiserade världens. Höga marginalskatter gjorde att kopplingen mellan arbete och lön blev svagare. Hög inflation och en reglerad kreditmarknad skadade den privata kapitalbildningen. Den gradvisa nedvärderingen av kunskap inom utbildningssystemet urholkade kunskapsbasen. Skatter och avgifter motverkade nyföretagande. Allt fler regleringar hämmade flexibiliteten och ledde till stelheter. Svag produktivitet i näringslivet tillsammans med en arbetsrättslagstiftning som flyttade balansen mellan arbetsgivare och fackföreningar ledde till löneökningar som översteg produktiviteten, och därmed följande kostnadskriser. Staten tog dessutom hand om nästan hela löneutrymmet genom höjda arbetsgivaravgifter. Genom återkommande devalveringar återställdes industrins konkurrenskraft, men detta ledde till att förändringstrycket, och därmed nödvändiga strukturförändringar i näringslivet, ofta uteblev. Till slut hamnade i en industriell kris som slog ut stora delar av vår produktionskapacitet. Vissa branscher, såsom tekoindustrin och varvsindustrin, raderades praktiskt taget ut utan att någon annan näringsgren expanderade i motsvarande grad. Genom devalveringarna skapades ett nådautrymme som i kombination med den starka internationella konjunkturen återigen dolde de underliggande strukturproblemen i svensk ekonomi. Arbetslösheten hölls nere genom en expansion av den offentliga sektorn. Det är också efter 1970 som på allvar halkar efter. Då var världens femte rikaste land. ligger vi någonstans mellan plats 12 och 19 i så kallade välståndsliga, beroende på vilket år man väljer, och på vilket sätt man räknar. Vi har lägst välstånd av de nordiska länderna. Överhettningen av ekonomin , den följande fastighets- och finanskrisen och den slutgiltiga kollapsen för devalveringspolitiken när kronförsvaret misslyckades 1992 ledde till en insikt om att den svenska ekonomin behövde förändras i grunden. En rad viktiga reformer genomfördes och . Av central betydelse var att den ekonomiska politiken lades om mot låg inflation, att statsfinanserna sanerades och att ett ramverk för budgetpolitiken skapades. Omfattande strukturreformer har också vidtagits. Kapitalbeskattningen och bolagsskatten reducerades. Kapitalmarknaderna avreglerades och förvärvsprövningen av utländska investeringar avskaffades. De centraliserade löneförhandlingarna övergavs, vilket lett till en mer flexibel och bransch- och företagsanpassad lönesättning. Ersättning och villkor i olika transfereringssystem stramades åt. Flera statliga företag privatiserades. En betydande avreglering och konkurrensutsättning av offentlig verksamhet genomfördes, inte minst på nivå. Tack vare EU-medlemskapet och reformering av den svenska lagstiftningen skärptes konkurrenskontrollen. Bostadsfinansieringssystemet stöptes om. Även på arbetsmarknaden skedde en avreglering, genom att det blev lättare att göra undantag från sist-in-först-ut-principen vid personalnedskärningar och genom att möjligheterna till visstidsanställningar ökat. En av de viktigaste förändringarna var medlemskap i unionen. EU-medlemskapet har medfört klara ekonomiska fördelar. Konkurrensen har ökat. Handeln har ökat. Medlemskapet och förberedelserna för valutaunionen bidrog till att hålla nere inflationen och att hålla ordning och reda i statsfinanserna. EU-medlemskapet har haft positiva effekter på investeringarna, både inhemska och utländska. Det har rått politisk oenighet om många av dessa reformer, men har det funnits en insikt om att strukturfelen i ekonomin krävt åtgärder. Både den moderatledda regeringen och de socialdemokratiska regeringarna har genomfört viktiga reformer. Dessa reformer har bidragit till att den ekonomiska utvecklingen i var bättre än under de föregående decennierna, även om det låga resursutnyttjandet under krisåren också spelade en viktig roll. har dock reformverksamheten avstannat. De goda åren och hade kunnat utnyttjas till en offensiv politik för tillväxt en politik med lägre skatter, ökat oberoende för enskilda människor och bättre utrymme för företagare, företagande och investeringar. är de goda åren förslösade, och betydande strukturproblem kvarstår. Det allvarligaste strukturproblemet är utan tvivel arbetskraftsutbudet. Den viktigaste utmaningen för är att fler som kan arbeta också skall arbeta. är det ungefär 1,5 miljoner svenskar i arbetsför ålder som inte arbetar eller arbetar mindre än de skulle vilja göra. De är antingen arbetslösa, sjukskrivna, i aktiva arbetsmarknadsåtgärder, förtidspensionerade, passivt arbetssökande eller undersysselsatta. Det innebär att var fjärde svensk i arbetsför ålder saknas i arbetslivet en vanlig arbetsdag. Det är ett enormt slöseri, både mänskligt och ekonomiskt. Den långsiktiga utvecklingen är bekymmersam. Trots att befolkning i arbetsför ålder vuxit med nästan 400 000 personer är det färre som arbetar . Utvecklingen med en allt större del av arbetskraften som inte arbetar leder till att allt färre skall försörja allt fler, något som förstärks till följd av befolkningsutvecklingen. Det innebär i sin tur att samhället utsätts för påfrestningar både enskilda människor, stat och kommun. Känslan av att kunna försörja sig och sin familj är grunden för tryggheten. För dem som inte har ett arbete hotas denna trygghet. Inga socialförsäkringar i världen kan återskapa denna trygghet. Färre som arbetar betyder också att stat och kommun får lägre skatteintäkter och högre kostnader för bidrag till dem som inte arbetar. Även pensionssystemet utsätts för påfrestningar. Ökningen av korta sjukskrivningar har hejdats, men långtidssjukskrivningar och förtidspensioneringarna fortsätter att öka. Det innebär att människor flyttas från en kolumn i statistiken till en annan, utan att det grundläggande problemet löses. Vad värre är, sjukpensionering flyttar människor ytterligare ett steg bort från arbetsmarknaden. Det gör att de i stort sett inte har någon möjligheten att få ett nytt arbete. Den kostnadsökning som den växande ohälsan innebär minskar också det statsfinansiella utrymmet för att genomföra andra tillväxtbefrämjande åtgärder. Viktiga skattesänkningar och viktiga utgiftssatsningar kan inte vidtas om inte kostnaderna för sjukskrivningar, förtidspensioner och arbetslöshet minskar. Bördan på dem som arbetar blir tyngre ju fler som inte arbetar. När andelen av befolkningen som arbetar och betalar skatt är liten, måste varje skattebetalare betala mycket i skatt. Men även arbetsbördan ökar när många inte är på sina arbeten. Ju fler som är sjukskrivna, desto tyngre blir arbetet för dem som är kvar, vilket i sin tur ökar risken för ohälsa. Det stora antalet personer som inte arbetar är också ett allvarligt hot mot välfärden på . kommer, enligt SCB:s prognoser, antalet personer i åldern knappast att öka alls. beräknas befolkningen som helhet öka med omkring en miljon personer. arbetar drygt 3,5 miljoner av nästan 9 miljoner människor en genomsnittlig arbetsdag. De som inte arbetar får sin försörjning på olika vis. Föräldrar försörjer sina hemmaboende barn. Pensionärer lever på sina intjänade pensioner eller med hjälp av sparade medel. De som är arbetslösa eller sjuka får ersättningar inom ramen för socialförsäkringssystemet. Studenter får studiebidrag och tar studielån. Men alldeles oberoende av hur den som inte arbetar försörjer sig, måste det han eller hon konsumerar produceras av någon, nämligen av någon som arbetar. Ju färre som arbetar, desto mindre blir den samlade mängd varor och tjänster som kan konsumeras. Därför är det ett problem att en så liten andel av dem som kan arbeta faktiskt också arbetar, därför kommer problemet att bli än större om befolkningen växer men sysselsättningen stagnerar. måste en person som arbetar producera tillräckligt för att täcka ca 2,5 personers konsumtion. Om inte fler arbetar när befolkningen växer med en miljon personer kommer denna siffra att öka till 2,7. En allt större del av befolkningen kommer dessutom att vara äldre, vilket gör att behovet av arbetskraft inom vård och omsorg kommer att öka. Eftersom dessa sektorer är arbetsintensiva och till stor del skattefinansierade riskerar kombinationen av svag eller obefintlig ökning av arbetskraften och en betydande ökning av antalet äldre att leda till en ohållbar belastning på statens och kommunernas finanser. Ökningen av arbetskraftsbehovet inom vård- och omsorgssektorerna leder dessutom till att arbetskraft dräneras från andra sektorer av ekonomin. Detta problem kan inte lösas på något annat sätt än genom en ökning av arbetskraftsutbudet. Det är alltså inte tillräckligt att lösa de kortsiktiga problemen med ökande sjukfrånvaro. Även långsiktiga åtgärder som gör att en större andel av befolkningen arbetar är nödvändiga. Det finns flera orsaker till problemen på den svenska arbetsmarknaden. Ett grundproblem är att det för många lönar sig dåligt att arbeta mer, eller att gå från bidrag till arbete. Den genomsnittliga marginalskatten för en löntagare är . Näst efter är det högst av alla . För höginkomsttagare är marginaleffekten , men även för låginkomsttagare kan de sammanlagda marginaleffekterna bli mycket stora, och ibland , på grund av att vissa bidrag är inkomstprövade. Även att gå från bidrag till arbete lönar sig ofta dåligt. För en låginkomsttagare med två barn blir den totala marginaleffekten . För höginkomsttagare är skillnaden mindre, eftersom arbetslöshetsersättningen på grund av taken, utgör en mindre andel av lönen. Regeringen vidtar inte några åtgärder för att öka arbetskraftsutbudet. Tvärtom bedrivs en politik som leder i fel riktning. Den begränsade uppräkningen av brytpunkterna för den statliga inkomstskatten leder till att fler svenskar får högre marginalskatter. Inkomstprövningen av fastighetsskatten och förmögenhetsskatten på fastigheter skapar ytterligare marginaleffekter. Inga åtgärder vidtas för att begränsa de höjningar av kommunalskatten som regeringen räknar med i många kommuner.