mot · GR02So345 · 2003-10-07 00:00:00 — Det bör observeras att yttrande innebar att den svenska reklamlagstiftningen visserligen utgjorde ett handelshinder, men att detta kunde accepteras om det fanns tillräckligt starka folkhälsoskäl. Man överlät åt den svenska domstolen att bedöma denna fråga. Vi har alltså nu ett läge, där en rent politisk bedömning i en svensk domstol tar över den folkvalda bedömning av samma fråga. Under vårriksdagen antogs, med bred politisk förankring, en lagändring som något mildrade skadeverkningarna av Gourmetdomen. Därefter har en särskild utredning övervägt hur alkoholreklamen ytterligare kan begränsas, inom ramen för EG-rätten. Vi utgår från att regeringen framlägger en proposition med utredningens arbete som underlag, och då återkommer med de konkreta förslag som eventuellt kan erfordras. I det bekymmersamma läge som råder, med kraftigt ökande alkoholkonsumtion, måste alla tillgängliga medel för att begränsa konsumtion och skador prövas. Även den framlagda utredningen om alkoholföretagens sponsring m.m. bör föranleda förslag till . Alkoläsk är sprit eller vin som spätts ut med söt läskedryck eller liknande. Dryckerna är ofta mycket lättdruckna och försäljningen riktas framför allt till ungdomar. Vissa typer av alkoläsk kallas för cider eftersom skatten på cider är lägre än skatten på sprit. För att hindra att alkoläsk beskattas lägre än den råvara drycken egentligen består av bör ordet cider enbart få användas om jästa äppel- eller pärondrycker. Motsvarande regler finns i flera andra EU-länder. Det finns också alkoläsk som kallas för maltdryck så att den beskattas som öl och får säljas i livsmedelsbutik, så länge alkoholstyrkan är . Alkoholen i alkoläsk kan komma från vin eller sprit, som beskattas olika. Det är svårt och resurskrävande att hålla reda på råvaran som ingår i olika typer av alkoläsk. Därför bör en tydlig definition på vad som ska kallas alkoläsk utarbetas, så att all alkoläsk kan beskattas enligt en gemensam skattesats. En EFTA-dom har tvingat att acceptera alla alkoholhaltiga drycker som håller sig under den alkoholgräns som är tillåten för öl i livsmedelsbutikerna. Därför har man nu ett stort problem med alkoläsk, så kallad rusbrus, i livsmedelshandeln. Motsvarande utveckling kan inte uteslutas i . bör tillkännage för regeringen det som anförts om att endast jästa äppel- och pärondrycker ska få saluföras som cider och att alkoläsk ska beskattas på ett enhetligt sätt. 6 Tobaken som sjukdomsorsak Nikotinberoende är också ett allvarligt hälsoproblem. Ungefär 8 000 människor dör på grund av rökningen. Lungcancern bland kvinnor ökar. Särskilt utmanande är de sociala skillnaderna när det gäller bruket av tobak. För sedan var rökningen en överklassvana medan arbetarklassens kvinnor var i det närmaste helt rökfria. Ojämlikheten i hälsa är nu till stor del ett resultat av att rökningen fortsätter att vara utbredd i mindre gynnade grupper, av att de barn och ungdomar som går vidare till högre utbildningar börjar röka i mindre utsträckning än andra osv. Här finns behov av och utrymme för kraftigt förstärkta insatser. Det är dags att det senaste halvseklets forskningsrön om tobakens skadeverkningar tydligt slår igenom i den officiella synen på tobaken. Det handlar inte om konsumentpolitik, ett harmlöst njutningsmedel eller individens fria val. Det handlar i stället om ett beroende med enorma hälsorisker. Cigaretterna dödar, när de används på avsett sätt, i genomsnitt varannan cigarettkonsument. Ändå är cigaretter en av de mest lättillgängliga varorna i vårt samhälle mer lättillgängliga än både livs- och läkemedel. Det svenska arbetet mot tobak har från början byggt på information, utbildning och opinionsbildning. Staten kan inte frånsäga sig ansvaret för dessa insatser. De kan inte överlåtas enbart på frivilliga organisationer och än mindre på tobaksindustrin. Staten måste ta ett fortsatt ansvar för denna verksamhet som är en hörnsten i svensk tobakspolitik, tillsammans med beskattning och andra restriktioner. Vi återkommer i dessa frågor då behandlar den kommande propositionen om folkhälsofrågor. Arbetet mot tobaken intensifieras nu internationellt, såväl inom WHO som i t.ex. och . Det är angeläget att fortsätter att ge aktivt stöd till det internationella arbetet mot tobak, inte minst som medlem i EU. Det är viktigt att vår trovärdighet i den internationella tobakspolitiken inte urholkas genom att nationella krafttag uteblir eller skjuts på en obestämd framtid. bör tillkännage för regeringen det som anförts om svensk tobakspolitik och internationellt arbete mot tobak. 7 Upprustning av missbrukarvården Den svenska politiken för att bekämpa missbruk har länge vilat på tre grundpelare: information, restriktiv lagstiftning och vård för dem som hamnat i missbruk. Men vården har och framåt skurits ned kraftigt, som behoven på grund av ökad alkohol- och narkotikaanvändning har ökat. Nedskärningen av missbrukarvården har varit mer drastisk än kanske någon annan förändring i välfärdspolitiken. Många andra områden har berörts av besparingar, men knappast på något annat område har ett markant ökat vårdbehov åtföljts av så långtgående nedläggningar och ambitionssänkningar som inom missbrukarvården. Den statliga pekade på de stora bristerna i narkomanvården, där man ofta står handfallen när det gäller att hejda ett begynnande missbruk. Det tunga narkotikamissbruket ökade , och missbrukarnas genomsnittsålder sjönk. Förklaringen är dock inte bara nedskärningar av kostnadsskäl. En del av de vårdmetoder som tidigare användes höll inte måttet. Vård som inte var meningsfull har dock i många fall ersatts av ingen vård alls. Alla typer av insatser mot missbruk från förebyggande arbete till vård och behandling har minskat. Öppenvård, med eller utan nämnvärt vårdinnehåll, har av kommunalekonomiska skäl ersatt institutionsvård. Men utbyggnaden av öppenvården motsvarar på intet sätt den minskning som skett av antalet missbrukare som tvångsomhändertas. Det har inte varit en genomtänkt utgallring av sämre behandlingsmetoder till förmån för bättre, utan även framgångsrik vård har försvunnit. Den här utvecklingen är ohållbar, inte minst med tanke på de senaste årens nya narkotikavåg och risken för förvärrade alkoholskador i takt med att de nya reglerna för gränshandel gör alkoholen billigare. Missbrukarvården måste förstärkas. Det är inte detsamma som krav på ett visst antal vårdplatser. Det som behövs är vårdinsatser som fokuserar på själva missbruket och hjälper människor att komma loss ur detta. Ska missbrukarvården kunna förbättras måste man ta vara på de resultat som senare års grundliga utvärderingsarbete givit. Både socialtjänst och sjukvård måste delta och förbättra sina samverkansformer. Öppen vård kan ofta användas, men måste då ha ett gediget innehåll. Det krävs även en mångfald, både av metoder och av vårdgivare. kan inte ensam stå för stöd i närmiljön. Här finns en viktig uppgift för ideella krafter. Frivilligorganisationerna gör inom missbruksområdet mycket viktiga insatser. Det gäller både det förebyggande arbetet, vården och kamratstödjande insatser. Det är viktigt att stödet till organisationerna fortsätter. Ett problem för kommunerna är dock att resultaten av missbrukarvården är så dåligt utvärderade. Det finns få undersökningar som visar om individen blir fri från missbruk och det är inte alltid så att ett projekts kostnader har ett övertygande samband med den behandlingseffekt som uppnås. Placeringen av missbrukaren sker ofta utan att de ansvariga har kunskap om behandlingsmetoden är lämplig eller inte. Det krävs med andra ord kommunalt samarbete i syfte att bättre utvärdera och mäta resultaten i missbrukarvården. Kommunerna ska, när de upphandlar tjänsterna, alltid kvalitetsgranska de tjänster som erbjuds. Precis som i frågan om offentlig upphandling av äldreomsorg måste det finnas en fungerande kvalitetskontroll av den verksamhet som upphandlas för att få kontroll över kostnaderna som vårdkvaliteten kan förbättras. Med ökad visshet om vilka resultat som uppnås blir förutsättningarna också större att kommunpolitikerna är villiga att satsa de resurser som krävs för att missbrukare ska få den behandling de behöver. Då kan trenden att kommunerna köper allt färre vårdplatser som antalet missbrukare ökar brytas. Vad som här anförts om missbrukarvårdens inriktning bör ges regeringen till känna. 7.2 Missbrukarvårdens ekonomiska villkor En stor del av såväl alkoholist- som narkomanvårdens avveckling, liksom av problemen för kvalificerad social ungdomsvård, har sin förklaring i att huvudmannaskapsfördelning och ekonomiskt ansvar inte fungerar bra på detta område. När det gäller ungdomar med långtgående missbruks- och andra sociala problem ställs ofta kommuner även stadsdelsnämnder och liknande inför den stora kostnaden vid tidigt ingripande med placering i kvalificerad institutionsvård. Ett lyckat behandlingsresultat kan spara väldiga belopp jämfört med vad en karriär av avancerat missbruk och kriminalitet drar med sig. Men kostnaden är ofta sådan att några få placeringar kan rubba budgeten för en liten förvaltning. Det blir då lätt att kortsiktigt undvika kostnaden, uppskjuta problemet och i praktiken låta andra instanser i kommuner, landsting och stat, däribland kriminalvården samt många brottsoffer bära en långt större börda längre fram. Det framstår som allt mer uppenbart att insatser enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) inte används i den utsträckning som det var tänkt. Det finns flera tusen människor i som välfärdsstaten har svikit. De uppvisar ofta en kombination av problem med missbruk, psykisk sjukdom, hemlöshet och kriminalitet. De är farliga för sig själva och ibland även för andra. Regeringen har tillsatt en utredning om LVM som ska leverera en redovisning . Redan nu anser att det står klart att länsstyrelserna måste skärpa sin tillsyn av kommunernas handläggning av missbruksärenden. Att de ekonomiska incitamenten så kraftigt stimulerar kommuner att handla så att betydande merkostnader till följd av förvärrat missbruk och andra sociala problem uppstår både hos staten och i kommunsektorn är inte hållbart. Det är svårt att komma åt detta problem på annat sätt än genom att ändra de ekonomiska förutsättningarna för missbrukarvård och kvalificerad social ungdomsvård, inte minst då det gäller tidiga ingripanden. Staten bör garantera de huvudsakliga kostnaderna för tvångsvård och annan missbrukarvård som kräver institutionsplacering. Statens kostnad ska sedan enligt finansieringsprincipen neutraliseras genom en ändring av de allmänna statsbidragen till kommunerna. En sådan modell kan vara utgångspunkten för även annan missbrukar- och ungdomsvård där statens och kommunernas ekonomiska ansvar ska förändras. Med statens finansiering bör följa vissa krav på kommunerna. Kommunen ska visa att man har följt alla tillämpliga bestämmelser i socialtjänstlagen, SoL. Vidare måste kommunen ha en plan för hela vårdkedjan, från akut avgiftning till en integrering i samhället. är det tyvärr vanligt att missbrukare efter en kort tids behandling lämnas att återuppta destruktiva livsmönster. bör tillkännage för regeringen det som anförts om skärpt tillsyn av missbrukarärenden i kommunerna. Regeringen bör återkomma med förslag till lagändringar så att staten tar på sig det finansiella ansvaret för all missbrukarvård på institution, under förutsättning att kommunerna redovisar att de åtgärder de utfört och planerat för de berörda missbrukarna uppfyller vissa krav. 7.3 Sprutbyten inom narkomanvård Utbyte av narkomaners sprutor på en sjukvårdsklinik kan ha en plats i narkomanvården, men är då inte avsedd som ersättning för vård utan som ett sätt att dels hindra spridning av bland annat hiv och gulsot, dels ge kontakter som motiverar till och leder vidare till vårdinsatser som kan bryta missbruket. Varje sjukvårdshuvudman bör kunna besluta om sprutbytesverksamhet ska förekomma. Verksamheten bör dock bara vara tillåten om två krav uppfylls. Dels måste verksamheten utformas så att den kan utvärderas vetenskapligt, dels måste verksamheten ha tydlig koppling till vård och erbjudanden om avgiftning och behandling. Förslag till beslut om sprutbyte ligger vilande från förra , därför väcker vi inget nytt förslag. Samtidig förekomst av psykiatrisk problematik hos alkoholmissbrukare är , hos narkotikamissbrukare . Bland tunga missbrukare finns också en hög förekomst av neuropsykiatrisk problematik som DAMP och ADHD. Här ser vi samarbete, bildandet av olika vårdteam med flera kompetenser och fortbildning av personalen som viktiga förbättringar. Utöver sjuksköterskor och läkare avses här till exempel även psykologer, sjukgymnaster och arbetsterapeuter. Utbildning om beroende måste bli ett obligatoriskt kursmoment inom olika vårdyrkens grundutbildning. Patienter med kombinerade problem med missbruk och psykisk störning faller mycket ofta mellan stolarna. De är svåra att behandla både för psykiatri och missbrukarvård. Därför bör varje sjukvårdshuvudman i samarbete med berörda kommuner se till att det finns specialiserad vård och omsorg för patienter med dessa kombinerade problem. Samarbetet kan med fördel organiseras med gemensamma nämnder. Detta utvecklas i årets riksdagsmotion från om den psykiatriska vården. 7.5 Missbrukarvård i kriminalvården Som nämnts under rubriken fängelser har många fångar beroendeproblem. får dessa intagna ofta lugnande medel för att inte bli för svårhanterliga för kriminalvården. Detta innebär att ett missbruk byts mot ett annat . Detta är naturligtvis inte acceptabelt. En god missbrukarvård måste finnas tillgänglig även i fängelserna. Detta bör tillkännage för regeringen. 7.6 Könsskillnader i alkoholistvården har mycken forskning ägnats åt kvinnor och alkohol. Vi vet nu att det finns skillnader mellan manliga och kvinnliga alkoholister psykologiskt, medicinskt och socialt. Det är därför viktigt att man i vården och rehabiliteringen har kunskap om dessa skillnader och att vård och behandling anpassas till kvinnors specifika behov. , som forskat mycket kring kvinnor och alkohol, har framfört en rad punkter att tänka på i arbetet. Kvinnors alkoholproblem är inte sällan kopplade till svårhanterliga ätstörningar samt komplicerade relationer. De kan ha en partner som inte alltid är en resurs i rehabiliteringen. De kan bli gravida, de kan ha huvudansvaret för barnen och är tyngda av skuld och skam. Många har utsatts för övergrepp. Med tanke på detta finns stort behov av att man inom hälso- och sjukvården lägger upp ett särskilt program för hur man kan hjälpa kvinnliga alkoholister. Detta bör vara en prioriterad uppgift för i arbetet med riktlinjer och utbildning, och för . Anhöriga är en viktig men alltför lite utnyttjad kraft i kampen mot alla slags missbruk. Men är det en tragisk realitet att missbruket ofta varit starkare och gjort att den missbrukande utnyttjat och misshandlat sina närmaste, så att anhöriga fått ge upp. Missbrukaren har därmed i praktiken förlorat barn, makar eller andra närstående. Få människor är så direkt utsatta för konsekvenserna av narkotikan liksom alkoholen som de missbrukandes anhöriga. Ideella föreningar har här varit till stor hjälp, och sådan verksamhet är värd stöd. Men anhöriga behöver också stöd i sina kontakter med myndigheter och vårdapparat. För detta bör finnas en ombudsmannafunktion, befattningshavare som har till uppgift att hjälpa de anhöriga att få vård och behandling för barn eller andra närstående, så att inte de kortsiktiga budgetskälens passivitet låter missbruket fortsätta utan åtgärd. Den narkotikasamordnare som finns på statlig nivå bör få uppdrag att överlägga med om hur sådana anhörigombudsmän kan införas på lokal och regional nivå. Detta bör ges regeringen till känna. Avvecklingen av narkotikaenheter och annan specialkompetens hos polisen runt om i landet kan ha medverkat till att utvecklingen vände åt fel håll. Det hör då också till bilden att både för internationell organiserad brottslighet och för andra personer som försörjer sig på brott kan smuggling av tobaksvaror, alkohol och narkotika vara grenar av samma kriminalitet och försvagade polisinsatser underlättar alla slag av sådan olaglig verksamhet. Det är hög tid att se till att polisens resurser prioriteras och organiseras så att de blir mer effektiva mot detta slags brottslighet och därmed får större verkan inte minst i kampen mot narkotikan och den illegala alkoholhanteringen. Till en sådan bättre prioritering hör att särskilda polisenheter bildas över hela landet i detta syfte för att tillförsäkra resurser och kompetens till insatserna mot langning och annan illegal droghantering. Polis och tull bör särskilt uppmärksamma dem som reser fram och tillbaka till ett lågskatteland och kanske köper en full ranson av alkohol. Det är uppenbart att sådana inköp inte kan vara för personligt bruk. Utan alltför mycket ansträngning borde det gå att bevisa att varorna säljs vidare. Ett antal framgångsrika åtal skulle troligen få avsevärd avskräckande effekt. Det som anförts om särskilda polisenheter mot narkotika och illegal alkoholhantering bör ges regeringen till känna. 8.3 Nolltolerans för onykterhet i trafiken All trafik på land, till sjöss och i luften ska hållas fri från alkohol och narkotika. Nolltolerans för att förare är påverkade av berusningsmedel är också en hörnpelare i det svenska arbetet för trafiksäkerhet. Meningen med gränserna för alkohol i blodet vid bilkörning är att de ska vara så låga att de inte lämnar utrymme för att köra påverkad. De senaste årens förvärrade narkotikasituation ökar risken för att narkomaner ställer till med trafikolyckor. 1999 kompletterades tidigare lagstiftning med att det även ska vara nolltolerans för narkotika i trafiken. Det har dock visat sig svårt att leva upp till syftet med den nya lagstiftningen. 2001 upptäckte polisen 4 600 drogpåverkade personer i trafiken. var antalet 3 800, och endast 1 700. Av dem har antalet rattfyllerister legat ungefär stilla under dessa år, medan antalet narkotikapåverkade stadigt har ökat. Trots skärpt lag, ökar alltså antalet narkotikapåverkade bilförare. Ett problem är att lagen nu har olika beviskrav för alkohol- respektive narkotikapåverkan. Bevisföringen vid narkotikapåverkan bygger till stora delar på subjektiv bedömning av polisen vid ingripandet. Vid alkoholpåverkan är lagen avsevärt tydligare, blodprov räcker för dom för grovt rattfylleri. Däremot räcker inte blodprov för att en narkotikapåverkad förare ska dömas för grovt rattfylleri. Straffet för grovt rattfylleri med alkohol är skarpare än för grovt drograttfylleri, fängelse i högst respektive fängelse . Det leder till att endast ungefär hälften av de narkotikapåverkade som upptäcks döms till fängelse. Straffet stannar oftast vid böter. Det är tydligt att nuvarande regler inte uppfyller syftet att upprätthålla nolltolerans för berusningsmedel i trafiken. Tvärtom tycks reglerna innebära att de förvärrade narkotikaproblemen möts med signalen att fylleri på narkotika vid bilkörning är en förhållandevis mindre allvarlig sak än fylleri på öl, vin eller sprit. Att ge det intrycket kan inte ha varit meningen, behovet av en lagändring är tydligt. Regeringen bör låta utreda frågan och sedan återkomma till med lagförslag. Utredningen bör omfatta såväl straffsatsen som beviskraven för drograttfylleri. De senare bör harmoniseras för alkohol- och narkotikapåverkade bilförare, vilket innebär att kemisk analys som påvisar narkotiska medel i kroppen ska vara tillräcklig för fällande dom, inte bara för narkotikabruket som sådant utan även för rattfylleribrottet. 8.4 Skolan och det förebyggande arbetet Skolan har en viktig roll i att förmedla kunskap och värderingar som gör att unga människor både själva kan undvika missbruk och skapa de attityder som gör att missbruket inte fäller allt fler av deras jämnåriga. Skolans roll är här svår om inte vuxna genom att vara goda förebilder i handling och i värderingar ger skolan stöd. Det fordras föräldrainsatser och samarbete mellan föreningsliv och myndigheter för att begränsa tillgången på alkohol och narkotika bland ungdomar. Skolans information om alkohol, narkotika och tobak måste göras mer effektiv. Skolans betydelse har ökat när både rök- och alkoholdebut sker allt längre ner i åldrarna, och när den negativa attityden mot narkotika dessutom luckrats upp hos en del ungdomar. Alla elever ska tidigt i få förebyggande alkohol- och narkotikainformation. Alla skolor bör dessutom åläggas att införa en drogpolicy i syfte att upptäcka och åtgärda missbruk. Det ska ske i samarbete med föräldrar, socialtjänst och polis, och det kan dessutom ha stor betydelse att ungdomar själva engagerar sig i information och opinionsbildning kring alkohol, narkotika och tobak. I en fp-motion om skolfrågor finns yrkande om en nationell handlingsplan mot skolungdomars missbruk av alkohol, narkotika och tobak. presenterade på regeringens uppdrag ett underlag för det alkoholförebyggande arbetet i skolan. har även narkotikafrågorna inarbetats i en gemensam rapport från och Myndigheten för skolutveckling. Även , och den nationelle narkotikasamordnaren med har deltagit i det arbetet. Efter denna fördröjning är det nu angeläget att det praktiska arbetet med att föra ut dessa riktlinjer i skolans vardag kommer i gång. I rapporten ingår en s.k. implementeringsplan, som beräknas kosta 1017 miljoner , beroende på vilken ambitionsnivå som väljs. I budgetpropositionen heter det att ett antal av de föreslagna åtgärderna kommer att helt eller delvis genomföras . Några medel för ändamålet tycks dock inte ha anvisats. Tvärtom minskas insatserna för förebyggande alkohol- och narkotikapolitisk verksamhet , och det med i det sammanhanget betydande belopp. bör, för att intensifiera det förebyggande arbetet i skolan och ge detta en flygande start, besluta att 10 miljoner skall anvisas särskilt för detta . För detta bör användas medel från anslaget 14:8 Alkoholpolitiska åtgärder, som vi även tar upp nedan. Vad som här anförts om användningen av detta anslag för alkohol- och narkotikaförebyggande verksamhet i skolan bör ges regeringen till känna. 8.5 Anslagsfrågor beträffande folkhälsa och alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder Helt i strid med det som i budgetpropositionen skrivs om frågornas allvar och vikt föreslås från regeringens sida en kraftig minskning av det förebyggande arbetet vad gäller narkotika och alkohol. Det sker genom en föreslagen minskning 2005 med 40 miljoner på anslaget 14:7 Folkhälsopolitiska åtgärder, och med 75 miljoner på anslaget 14:8 Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder. Vi förordar tvärtom, liksom vi gjort tidigare, en ökning av anslag på detta område. Denna ökning bör, jämfört med regeringens förslag, ske med 150 miljoner vardera på anslagen 14:7 och 14:8, vilket beaktats i förslaget till budgetramar i vårt partis ekonomisk-politiska motion. föreslår vi en ökning jämfört med regeringens förslag med 100 miljoner på vardera anslaget. Med dessa förslag kan bland annat den av regeringen föreslagna minskningen av ambitionerna undvikas. I stället ges utrymme för förstärkt verksamhet, såväl när det gäller frivilligorganisationers insatser som i andra projekt. Som nämns i andra avsnitt i denna motion skall medel från anslaget 14:8 användas för att få fart på verksamhet i skolorna samt för visst bidrag till . 8.6 Fosterskador till följd av alkohol och narkotika Forskningen har klarlagt att som utsätts för alkohol och narkotika kan få omfattande hjärnskador. De skadade kan få olika grader av utvecklingsstörningar, beteendestörningar och psykiska besvär. Dessa kan visa sig som koncentrationsstörningar, impulsstördhet, perceptionsstörningar m.m. Skadade barn kan visa tillväxthämning redan som , och växer också dåligt efter födelsen. Konsumtionen av alkohol och narkotika har särskilt ökat bland unga kvinnor i .