mot · GR02K8 · 2003-10-17 00:00:00 — 6.3 Principen om unionsrättens företräde För de områden där EU har fått tilldelad befogenhet ser det som självklart att EU skall kunna utöva de befogenheter som medlemsstaterna har avstått ifrån genom fördragen och att dessa då utövas på ett federalt sätt det vill säga att EU-lag gäller över nationell lag inom dessa begränsade områden. EU måste få tillåtas vara av överstatlig karaktär inom de områden där unionen tilldelats en överstatlig befogenhet av medlemsstaterna. Ett slopande av pelarstrukturen är ett välkommet förslag från framtidskonventet liksom införandet av en form av kompetenskatalog där unionens befogenheter tydliggörs. För att EU på ett bättre sätt skall kunna avgränsa och fokusera sin verksamhet på ändamålsenliga områden är det dock önskvärt att man tydligt avväger hur pass detaljerad kompetensfördelningen bör vara för att inte resultera i en begränsning av flexibiliteten i samarbetet. Det faktum att unionen har så många och viktiga uppgifter kräver också att man tydliggör det som i enlighet med subsidiaritetsprincipen inte måste utföras på unionsnivå, inte minst för att också kunna intensifiera samarbetet och ge ökad kompetens åt EU inom de områden där det gemensamma beslutsfattandet verkligen är nödvändigt, som för t.ex. miljöpolitiken, utrikespolitiken och för kampen mot den internationella brottsligheten. Konventet föreslår följande indelning: Det berör den monetära politiken, handelspolitiken, tullunionen, bevarandet av havets biologiska resurser inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, ingående av internationella avtal. Tilldelning av exklusiv befogenhet för unionen på ett visst område innebär att EU får lagstifta och anta juridiskt bindande akter medan medlemsstaterna endast får agera på nationell nivå efter bemyndigande från unionen eller för att genomföra akter som EU antagit. Det berör den inre marknaden, område med frihet säkerhet och rättvisa, jordbruk och fiske, transport och transeuropeiska nät, energi, socialpolitik (enligt vissa aspekter), ekonomisk social och territoriell sammanhållning, miljö, konsumentskydd och folkhälsa, forskning (inkl. rymden) samt utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd. När konstitutionen tilldelar unionen delad befogenhet skall EU och medlemsstaterna ha befogenhet att lagstifta och anta juridiskt bindande akter på det sakområdet. Medlemsstaterna skall utöva sin befogenhet i den mån som unionen inte utövar sin befogenhet eller har beslutat att upphöra att utöva den. Områden för stödjande samordnande eller kompletterande åtgärder: Det berör industrin, skydd för människors hälsa, utbildning, yrkesutbildning, ungdom och idrott, kultur, räddningstjänst. Indelningen innebär en förenkling och ökad tydlighet vad gäller maktfördelningen mellan EU och medlemsstaterna. anser att den föreslagna indelningen är bra. Speciellt välkomnas att energifrågorna lyfts in i fördraget och får en tydligare plats i Europapolitiken. 7 Unionens institutioner (art 1831) En av konventets mest svårlösta knutar gäller institutionsfrågan och balansen mellan de olika beslutsorganen inom unionen. Konstitutionsförslaget innehåller en del förändringar gällande unionens beslutsregler och den institutionella balansen. inställning generellt är att den bör verka för att till största delEN låta de beslut som togs i bestå, men att förhållandet mellan institutionerna måste förtydligas i en enkel och transparent beslutsordning. 7.1 Det vanliga lagstiftningsförfarandet För att bevara EU:s handlingskraft och undvika att en utvidgad union lamslås av nationella veton bör beslut som regel tas med kvalificerad majoritet i ministerrådet förutom när det gäller beslut om t.ex. fördragsändringar, skattepolitik och inom det säkerhets- och försvarspolitiska området. För ett godkännande med kvalificerad majoritet i eller ministerrådet föreslår konventet att det krävs en majoritet av medlemsstaterna som motsvarar minst tre femtedelar av unionens befolkning. Om förslaget går igenom kommer definitionen av kvalificerad majoritet därmed att ändras från , och man frångår därmed det system som gäller enligt . ser ingen anledning till att bestämmelserna enligt bör ändras och anser därför att ska motverka den nya föreslagna räknemetoden som främst gynnar de stora länderna. I debatten om EU-institutionernas roll och beslutsprocessernas struktur är två beslutmodeller av central betydelse: gemenskapsmetoden och den mellanstatliga modellen. Gemenskapsmetoden som är grunden för integrationsprincipen kännetecknas av en aktiv roll för , omröstning med kvalificerad majoritet i rådet och med kommissionen som främstA initiativtagare. Metoden bygger vidare på en stark gemensam domstol som enhetligt tolkar den så kallade EG-rätten. Den mellanstatliga modellen å sin sida karaktäriseras av enhälliga beslut i rådet, en mindre roll för , en begränsad roll för domstolen och en initiativrätt för kommissionen som antingen delas med medlemsstaterna eller begränsas till vissa områden. har genomgående verkat för att gemenskapsmetoden fortsättningsvis ska vara gällande inom EU. avvisar förslaget om en så kallad överbryggningsmekanism de så kallade passarellerna - där på eget initiativ och med enhällighet kan ändra röstningsreglerna från enhällighet till kvalificerad majoritet efter att ha hört och informerat de nationella parlamenten. Denna mekanism är tänkt att användas för att komma ur dödlägen när det inte går att uppnå enighet bland samtliga medlemsländer och för att undvika att regeringskonferenser blir en nödvändig lösning för att komma till beslut. anser dock att de nationella parlamentens roll undermineras med ett sådant förslag. 7.3 (art 2021) En av de betydande förändringarna som konventet föreslår gäller förslaget att låta ledas av en vald ordförande (art 21) som väljs med möjlighet till en förnyad period. Denne ordförande skall utses av med kvalificerad majoritet och förväntas leda och styra arbetet inom . hävdar att en sådan befattning skulle underminera kommissionens ställning och på ett olyckligt sätt påverka den rådande institutionella balansen i EU samt riskera att minska de mindre ländernas inflytande. anmälde den socialdemokratiska regeringen till för den bristfälliga hanteringen av frågan. Vidare har sammansatta utskottet KUU med stöd avvisat detta förslag. Med detta i åtanke förutsätts att regeringen framöver följer ställningstagande i frågan under de fortsatta förhandlingarna i regeringskonferensen . vill stryka förslaget och pläderar istället för en stärkt ställning för kommissionens ordförande. Vi välkomnar det flexibla systemet med roterande ordförandeskap i ministerrådets olika konstellationer som en bra lösning på hur ordförandeskapen skall kunna genomföras rent praktiskt. Vi kristdemokrater ser förslaget om ordförandeskapsperioder om som ett lämpligt förslag. Till skillnad från dagens system föreslås rådet ha en tydligare uppdelning i olika rådssammansättningar. Bland annat föreslås rådet för utrikes- och allmänna frågor delas upp i två rådsformationer. Det allmänna rådet skall enligt förslaget bli det råd som tillsammans med antar europeiska lagar och ramlagar. Ett sådant renodlat lagstiftningsråd är inte en önskvärd lösning enligt . Det är onaturligt att behandlingen av ett ämne skall ske i ett råd för att beslutet sedan skall tas i ett annat. Vi förutsätter att den kommer att verka för att förslaget om ett samlat lagstiftningsråd utgår ur fördragsutkastet. För att bemästra unionens problem med en splittrad hållning i utrikespolitiken föreslår konventet att rådet för externa relationer (GAERC) skall ledas av en utrikesminister. Ministern skall få initiativrätt i utrikesfrågor och således ta över de uppgifter som åligger den höge representanten och kommissionsledamoten för yttre förbindelser och leda rådsmötena inom utrikesrådet ha en så kallad dubbel hatt. Utrikesministern föreslås dessutom även vara viceordförande i kommissionen. Denne dubbelhattade utrikesminister skall utses av tillsammans med kommissionsordföranden. instämmer i konventets ambition att förbättra den utrikespolitiska samordningen och tydliggöra EU som aktör i utrikesfrågor. Den konstruktion som konventet föreslår riskerar dock att sammanblanda rådets respektive kommissionens skilda roller. instämmer med regeringens bedömning att utrikesministern inte bör vara ordförande i rådet för externa relationer. Istället förordar , liksom regeringen, ett roterande ordförandeskap. 7.7 Kommissionen (art 25) För oss är det viktigt att kommissionen även är den starka institution som genom sin centrala roll garanterar oberoendet och det strategiska ansvaret för att unionen strävar framåt och kommer med långsiktigt hållbara lösningar. Vid en alltför stor maktförskjutning till fördel för rådet eller riskerar EU hamna i dagsaktuella politiska krissituationer som kan äventyra systematiken och långsiktigheten i arbetet. tror därför att en kompetent och stark kommission är avgörande för ett välfungerande EU . Kommissionens ordförande bör även väljas av genom kvalificerad majoritet och godkännas av . kan inte stödja förslaget om att införa ett system med roterande rösträtt med innebörden att endast ett begränsat antal kommissionärer har rösträtt. Vi anser att kommissionens samtliga ledamöter bör ha rösträtt och att samtliga medlemsländer skall bidra med en kommissionär. Det är högst besynnerligt och oroväckande att den socialdemokratiska regeringen ser förslaget som en möjlig kompromiss när det på ett tydligt sätt underminerar små länders inflytande i EU-samarbetet. kräver att regeringen tydligare försvarar de små staternas ställning i unionsarbetet (och därmed ) genom att omvärdera sitt ställningstagande i frågan. är tveksamma till förslaget om att låta kommissionens ordförande fritt välja kommissionär från en förteckning på tre personer som varje medlemsstat upprättat. Valet av kommissionär bör även i fortsättningen ske i samråd mellan medlemsstaterna och kommissionens ordförande med beaktande av att kommissionen som helhet får en god könsbalans. 7.8 Den (art 29) är positiva till att den () föreslås få status som en europeisk institution. Detta gör att ECB också skall följa de regler kring öppenhet som gäller för EU:s övriga institutioner, vilket är positivt för insynen i arbete. menar att konventsförslaget skulle kunna vara ännu mer långtgående och låta handlingars offentlighetsgörande gälla även ECB:s mötesprotokoll. 8 De nationella parlamentens roll De nationella parlamentens roll omnämns på flertalet olika ställen i framtidskonventets förslag. Deras inblandning i hela besluts- och lagstiftningsprocessen har blivit alltmer uppmärksammad, och ett antal positiva förändringar gällande parlamentens framtida roll presenteras i konstitutionsförslaget. Den kanske mest konkreta förändringen gäller den nya subsidiaritetsmekanismen för tidig varning. Enligt denna nya modell föreslås riksdag och andra nationella parlament kunna avge ett motiverat yttrande till , ministerrådets och kommissionens ordförande om de anser att ett förslag inte överensstämmer med subsidiaritetsprincipen. Institutionerna skall sedan ta hänsyn till dessa motiverade yttranden. Detta så kallade tidiga varningssystem involverar de nationella parlamenten i kontrollen av principen, vilket ser som en mycket välkommen förändring. Att frågan i förlängningen kan prövas av Europeiska domstolen ser som positivt. Enligt förslaget skall de nationella parlamenten dessutom hädanefter få ta del av kommissionens alla förslag i ett tidigare skede i beslutsprocessen . Att de nationella parlamenten ges tillfälle att komma närmare beslutsfattandet på EU-nivå genom konventets förslag är mycket positivt. ser utvecklingen som ett sätt att bättre förankra EU-arbetet i de nationella parlamenten. Detta skulle i sin tur kunna påverka arbete med EU-frågor bl.a. genom en omarbetning och förbättring av arbetet inom . funktionssätt och hela sätt att bereda EU-relaterade frågor behöver ses över och bör därför bli föremål för ytterligare utredning. 9 Instrument och beslutsprocedurer (art 3238) Konventet föreslår en tydligare och förenklad uppdelning av olika rättsliga instrument genom införandet av ramlagar och lagar istället för de många olika benämningar som nyttjas. anser att förslaget i stort är i linje med kristdemokratiska åsikter. Dock finns det troligen behov av en omfattande juridisk/rättslig analys över hur dessa juridiska termer passar in i det svenska rättsliga systemet innan det blir gällande i . Liksom konventet föreslår en förenkling och en minskning av olika rättsliga instrument, så föreslår man även en förenkling av antalet beslutsprocedurer. Dessa minskas till fem huvudsakliga beslutsförfaranden: medbeslutande, samarbete, samtycke, enkelt yttrande från och beslutsfattande av rådet ensamt. Det är positivt att också förfarandena förenklas och görs tydliga för medborgarna. Genom den föreslagna reformen kommer det att vara möjligt att förknippa ett beslutsförfarande med ett rättsligt instrument, vilket är en fördel. 10 Unionens demokratiska liv (art 4451) I Laekenförklaringen deklarerades att en av målsättningarna med den nya konstitutionen var att göra unionen mer öppen. Öppenheten i arbetet inom EU:s institutioner är ytterst viktig för unionens demokratiska legitimitet, likaså att beslut fattas så nära medborgarna som möjligt. Det är därför en självklarhet att rådets möten skall vara offentliga då det agerar som lagstiftare, liksom att utvidga handlingars offentlighet till att gälla samtliga EU:s institutioner och inte bara , kommissionen och rådet. Det är en viktig framgång för som länge drivit frågan i i och i den svenska . Vidare välkomnas att tillgången till handlingar skall gälla samtliga EU:s institutioner. Dock måste mycket mer fortfarande göras innan EU:s institutioner har blivit tillräckligt öppna. Målet är att komma så nära den svenska offentlighetsprincipen som möjligt. Vi ser det som en självklarhet att protokoll skall vara offentliga för allmänheten för hela den lagstiftande processen och i samtliga berörda institutioner, inklusive för ministerrådets sammanträden och för ECB:s mötesprotokoll. Offentlighetsprincipen bör fördragsfästas. Ökad öppenhet inom EU bör ske parallellt med att unionen också utvecklar en bättre organisationskultur. Att konventet föreslår bindande regler för en god förvaltning inom samtliga EU-institutioner är mycket välkommet. Detta kommer förhoppningsvis att leda till att EU-anställda lättare kan ifrågasätta misskötsel eller andra brister inom EU-systemet. har vi sett flertalet exempel på motsatsen, där illojala tjänstemän avskedats och behandlats illa på grund av sitt civilkurage. EU-anställda bör få meddelarfrihet och meddelarskydd inskrivet i fördraget. Konventets förslag till rättslig grund för en god förvaltningskultur inom EU är ett steg på väg. Men för en allomfattande effektivisering av arbetet inom institutionerna krävs åtgärder på en rad områden och mer långsiktighet. kommer att verka för att EU får en byrå för organisationsreformer för att systematiskt fortsätta reformarbetet. Konventet har även behandlat principen om den representativa demokratin och hur den kan stärkas inom EU. Detta har resulterat i förslaget om det så kallade medborgarinitiativet. En miljon unionsmedborgare från ett betydande antal medlemsstater får uppmana kommissionen att lägga fram lämpliga förslag i frågor där medborgarna anser att det krävs en unionsrättsakt för att genomföra denna konstitution. Förslaget tros kunna öka intresset för det pågående politiska arbetet inom EU samt att öka öppenheten och medborgarinflytandet. Det skulle även ge det civila samhället en möjlighet till ökat inflytande på Europasamarbetet. Förslaget är mycket positivt. Det är förbryllande att den inte ställer sig tydligt bakom förslaget om ett medborgarinitiativ vars syfte är att bredda och fördjupa den demokratiska förankringen av EU. Självklart är det positivt att den europeiska ombudsmannen omnämns i fördraget och därmed får sin roll i unionen fördragsfäst. 11 Medlemskap i unionen (art 5759) 11.1 Medlemskap och anslutning Konventets förslag gällande kriterierna för EU-medlemskapet välkomnas. har dessa kriterier varit luddiga och redovisats i mycket allmänna ordalag. Detta tydliggör att medlemskap i unionen också ställer krav på att länderna inte bara skall respektera ett antal uppsatta värden utan också gemensamt främja dessa värden (respekt för principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rättsstatsprincipen). 11.2 Tillfälligt upphävande av rättigheter (art 58) Enligt konventsförslaget skall ministerrådet framöver kunna (på motiverat förslag från en tredjedel av medlemsländerna, från eller kommissionen och med godkännande) besluta om att det finns en klar risk att en medlemsstat riskerar att åsidosätta de värden (enligt artikel 2) som ligger till grund för unionen. Rådet får då lämna lämpliga rekommendationer till denna stat. Om det rör sig om allvarliga brott skall medlemslandet tillfälligt kunna fråntas vissa rättigheter som medlem. Denna så kallade varningsmekanism för brott mot unionens grundläggande principer är en mycket viktig åtgärd. är även positiva till att en medlemsstat som bryter mot unionens grundläggande principer tillfälligtvis skall kunna fråntas vissa konstitutionella rättigheter, såsom rösträtt i ministerrådet, i enlighet med konventets förslag. Förslag har presenterats om en ny artikel för de fall då en medlemsstat frivilligt vill träda ur unionen. Varje medlemsstat får hädanefter besluta om utträde ur EU. Staten skall meddela sin avsikt till som skall förhandla fram och ingå ett avtal med det berörda landet där villkoren för utträdet fastställs. Avtalet skall ingås på unionens vägnar av ministerrådet som skall besluta med kvalificerad majoritet efter godkännande. Att möjligheten för en medlemsstat att frivilligt begära utträde ur unionen, samt bestämmelser kring tillvägagångssättet för utträdet, fastslås i konstitutionen är positivt och tydliggör att en sådan handling måste respekteras. 12 Unionens finanser (art 5255) Konventets förslag gällande unionens finanser gäller i första hand det så kallade finansiella perspektivet, EU:s årliga egna medel (EU:s inkomster) och EU:s årliga budget. Artiklarna 5255 behandlar främst bestämmelserna för hur EU:s gemensamma budget skall antas och förvaltas och hur bedrägerier skall bekämpas. Intressant i detta avseende är att konventet föreslår en övergång från enhälligt beslutsfattande till beslut med kvalificerad majoritet inom budgetområdet. Ett viktigt resultat av en sådan förändring blir att insyn stärks väsentligt. En och samma beslutsprocedur skall därmed gälla för hela årsbudgeten. Uppdelningen i olika typer av utgifter obligatoriska och icke-obligatoriska försvinner alltså. Den ökade demokratiska insynen välkomnas. Att föreslås få insyn i samtliga budgetområden är en viktig förbättring av nuvarande system, inte minst inom jordbrukspolitikens område, som ensamt står för nästan hälften av EU:s budget. Kanske kan detta vara ett steg på vägen för de folkvalda att kunna genomföra nödvändiga reformer inom den gemensamma jordbrukspolitiken, reformer som medlemsstaternas företrädare gärna har skjutit ? Den fleråriga finansieringsramen skall även fortsättningsvis antas enhälligt av medlemsländerna i rådet. Att den fleråriga finansieringsramen ges en rättslig grund och omnämns i fördraget välkomnas. Det innebär en förbättring jämfört med tidigare system och det betonar ramens mycket centrala roll för hela EU:s budgetpolitik. Likaså är det positivt att de grundläggande budgetprinciperna samlas i en artikel i fördragstexten för att på så vis underlätta överskådligheten och ge mer tyngd åt principernas innebörd. 13 Samordning av den ekonomiska politiken , som utgörs av ministrarna från de EU-länder som ingår i valutaunionen, föreslås få en stärkt ställning genom att de omnämns i fördraget och får en vald ordförande . Detta är en logisk utveckling. Dock ser gärna att samordningsprocesserna även fortsättningsvis är av gemensam karaktär. Med en gemensam marknad måste EU-länderna arbeta mot samma mål. Genom den frivilliga samordning som sker inom EU:s ram för den så kallade Lissabonprocessen byggs gemensamma ekonomiska mål upp som åtföljs med hjälp av tydliga indikatorer. Varje land lägger fram sin egen strategi för att uppnå målen. Därigenom kan EU-länderna successivt komma fram till en samsyn om hur den ekonomiska politiken ska bedrivas med bibehållen respekt för nationella olikheter. Samsynen måste bygga på en balans mellan ekonomiska, ekologiska och sociala framsteg. 13.1 Reformera och fördragsfäst stabilitetspakten anser att stabilitetspakten bör reformeras och fördragsfästas. För att EU-ländernas ekonomier ska utvecklas positivt och valutaunionen fungera bra måste alla deltagande länder sköta sin ekonomiska politik. Penningpolitiken för sköts av den som ska vara politiskt oberoende och ha som huvudmål att bekämpa inflationen. Erfarenheterna visar att detta gynnar hela ekonomin och alla arbetstagare. För medlemsländerna gäller det att genom en god struktur- och finanspolitik bidra till att hålla inflationen på en låg nivå och att de offentliga budgetarna är i balans eller visar överskott över en konjunkturcykel. Detta gäller även de länder som står utanför valutaunionen. Därför får inte de grundläggande principerna i mjukas upp. Det är emellertid rimligt att ta hänsyn till ländernas skuldsättning genom att länder med låg offentlig skuldsättning tillåts att ha tillfälligt större underskott i lågkonjunktur än högt skuldsatta länder. En sådan förändring ska dock inte innebära någon förändring för de länder som har problem med att klara underskottsgränsen på av BNP. Vid den nuvarande skuldgränsen på av BNP ska också den nuvarande underskottsgränsen på av BNP behållas. Genom att koppla underskottsgränsen till den offentliga skuldsättningen införs ett positivt incitament för medlemsländerna att minska skuldsättningen genom att de därigenom får ett något större stabiliseringspolitiskt manöverutrymme vid lågkonjunkturer. På detta sätt kommer sannolikheten att öka för en ansvarsfull finanspolitik i högkonjunktur som dämpar efterfrågan. Det är också viktigt att samtliga länder behandlas lika om de bryter mot reglerna i fördraget eller stabilitets- och tillväxtpakten. kommer inte att acceptera att regeringar av partipolitiska hänsyn slipper undan varningar från EU:s sida. Därför bör det övervägas att institutionalisera systemet med tidiga varningar för länder som närmar sig underskottsgränsen, samt systemet för hur eventuella böter ska utdömas vid brott mot fördragets underskottsregler. Detta skulle bidra till att stärka trovärdigheten i att stabilitetspakten efterlevs. 14 Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (art 41) Det som var den så kallade tredje pelaren, de rättsliga och inrikes frågorna (RIF) är det område där konventets förslag innebär störst förändringar. Avsnittet innehåller allmänna bestämmelser, asyl och invandring, civilrättsligt samarbete, straffrättsligt samarbete och polissamarbete. Enligt framtidskonventets förslag skall Europeiska unionen utgöra ett område med frihet, säkerhet och rättvisa ... med respekt för de grundläggande rättigheterna och med beaktande av de olika rättsliga traditionerna och rättssystemen i . Ökat samarbete skall utvecklas inom polis och tullväsende. Europol skall stödja och stärka de nationella polismyndigheternas insatser och deras samarbete i kampen mot allvarlig brottslighet, terrorism och sådan brottslighet som skadar det gemensamma intresset inom ramen för unionens politik. Kampen mot brottslighet står högt på prioriteringslista för den framtida Europapolitiken. Förutom den organiserade brottsligheten är också de brott och oegentligheter som försiggår inom EU:s institutioner speciellt allvarliga eftersom de skadar EU:s trovärdighet i medborgarnas ögon. anser därför att konventets förslag på RIF-området i allt väsentligt är positiva.