mot · GR02So502 · 2003-10-07 00:00:00 — föreslår i denna motion ett antal förbättringar av vården av psykiskt sjuka. Det är angeläget att fattar beslut i dessa frågor och medverkar gärna i en uppgörelse över blockgränsen. Våra viktigaste förslag är: Större resurser genom ett särskilt statsbidrag om det kan användas till exempelvis fler slutenvårdsplatser, fler vårdplatser på små vårdhem och förbättringar i öppenvården. Större möjligheter att använda tvångsmedel när det är nödvändigt för patientens och andras säkerhet det gäller främst möjligheterna att använda tvång i den öppna vården, så att exempelvis en patient som inte fullföljer en föreskriven medicinering snabbt kan tvångsomhändertas. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 4.1 Bättre vård av psykiskt sjuka 5 4.1.1 Motsättningar inom professionen 5 4.1.2 Allvarliga brister, inte minst i barn- och ungdomspsykiatri 5 4.1.3 Nya reformer av psykiatrin behövs 6 4.1.4 Större resurser 6 4.2.1 Psykisk ohälsa i ett folkhälsoperspektiv 7 4.2.2 Psykisk ohälsa och socialförsäkringarna 8 4.2.3 Växande problem med missbruk och psykisk ohälsa 8 4.3 Psykiatrin i behov av förändring 8 4.3.1 Statsbidrag till kvalitetssatsningar i psykiatriska vården 8 4.3.2 Förbättrade vård- och boendeformer 9 4.3.3 Nödvändiga förbättringar av LSS 10 4.3.4 Samordnat stöd för en känslig grupp 12 4.3.5 Klinisk praxis, normering och tillsyn 13 4.3.6 Depression och självmord 13 4.3.7 Tidiga insatser 14 4.3.9 Tvångsvård och rättssäkerhet 16 4.3.10 Öppen vård med särskilda villkor 17 4.3.11 Ungdomar med psykiska problem 17 4.3.12 Dubbeldiagnos med både missbruk och psykiatrisk sjukdom 18 4.3.15 Patient- och anhöriginflytande 19 4.3.17 Flyktingar och psykiska problem 20 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om statsbidrag om för kvalitetshöjning i psykiatrisk vård, bland annat för att möjliggöra en viss expansion av antalet vårdplatser. anvisar på nytt anslag under utgiftsområde 9 Bidrag till kvalitetshöjning i psykiatrisk vård . begär att regeringen återkommer med lagförslag i enlighet med vad som anförs i motionen för att öka den psykiatriska vårdens möjligheter att i vissa fall tillgripa tvång i syfte att säkerställa att svårt sjuka får adekvat vård och i görligaste mån hindras att skada sig själva och andra. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om boendestödjare, ambulerande team och bättre tillsyn. begär att regeringen återkommer med förslag till ändring av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade,såvitt avser kriterier för personkrets 3, sysselsättningsgaranti och tydligare skyldighet för kommunerna att erbjuda en individuell plan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bättre samordning genom gemensamma nämnder, personliga ombud, trygghetskvitto och fast husläkarkontakt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nationella riktlinjer och stödjande tillsyn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om depression och självmord. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att primärvården har god psykosocial kompetens och gott samarbete med psykiatrin. begär att regeringen återkommer med lagförslag som erfordras för gott samhällsskydd och god tillgång till psykiatrisk vård i kriminalvården i enlighet med vad som anförs i motionen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om statligt ansvar för finansieringen av den rättspsykiatriska vården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att patienten snabbt får tillgång till en stödperson vid tvångsvård. begär att regeringen återkommer med lagförslag rörande öppen vård med särskilda villkor i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om beaktande i förhandlingar med av de särskilda problemen för patienter med dubbeldiagnos, med såväl alkohol- eller narkotikamissbruk som psykiatrisk sjukdom. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs beträffande äldrepsykiatrin. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ätstörningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den psykiatriska vården för personer som flytt till efter tortyr eller andra svåra upplevelser. 1Yrkande 10 hänvisat till JuU. 4.1 Bättre vård av psykiskt sjuka Äldre, funktionshindrade och psykiskt sjuka kommer lätt i skymundan i vårt samhälle. har använt begreppet det glömda för de här grupperna som alltför ofta kommer längst ner på den politiska dagordningen. Det behövs en kraftfull och genomtänkt satsning på en bättre psykiatrisk vård. Signalerna om brister i den psykiska vården är många och starka. Medan utvecklingen av den somatiska vården har skett mot bakgrund av en god utveckling av människors fysiska hälsa har den psykiatriska vården haft ett betydligt tyngre utgångsläge den psykiska ohälsan har växt i samhället, och resurserna till vården förefaller inte ha växt i motsvarande eller tillräcklig omfattning. En positiv faktor har dock varit utvecklingen av nya läkemedel, som givit långt bättre möjligheter att lindra eller bota psykiska sjukdomar. 4.1.1 Motsättningar inom professionen och framåt påverkades vårdresultatet negativt av en oenighet inom professionen om vårdmetoder, en oenighet vars djup var långt större än inom andra medicinska specialiteter. En inte ovanlig situation var att en läkare på en psykiatrisk lasarettsklinik skrev ut en medicin i samband med en utskrivning av en patient, men att personal inom den psykiatriska öppenvården avrådde patienten från att ta den. Den falang som misstrodde den medicinska psykiatrin fick ibland politiskt genomslag. Enligt vår bedömning bidrog detta bland annat till att de legala möjligheterna att använda tvångsmoment i vårdkedjan blev för små. förefaller denna motsättning inom professionen vara nästan borta. Uppslutningen bakom en så kallad evidensbaserad vård där metoderna bygger på vetenskapliga utvärderingar är stark. 4.1.2 Allvarliga brister, inte minst i barn- och ungdomspsykiatri Även om en stor del, sannolikt en klar majoritet, av patienterna med psykiska diagnoser fortfarande får bra och adekvat hjälp, är det vår uppfattning att bristerna inom svensk mentalvård nu är mycket stora: Köerna till barn- och ungdomspsykiatrin är långa. Tusentals utskrivna patienter får inte den hjälp och det omhändertagande de har rätt till. Dödligheten är hög. Andelen psykiskt sjuka bland hemlösa i har ökat påtagligt. Alltför få människor som lider av depressioner kommer under någon vård över huvud taget. Depressionssjukdomarna anses starkt underdiagnostiserade, och eftersom bra hjälp i de flesta fall finns att få är det tragiskt att många som lider av denna sjukdom inte får, och i många fall på grund av fördomar inte ens efterfrågar, någon vård. Trycket på de få slutenvårdsplatser som finns kvar är ofta mycket hårt patienter som vädjar om att få bli inlagda blir avvisade för att en ännu sjukare patient ska tas om hand eller för att polisen kommer med ett akutfall. De brister vi beskrivit här har lett till att många människor far illa. De har också medfört att samhällsskyddet brustit. Det är en av psykiatrins uppgifter att bedöma när patienter är så farliga för sig själva eller andra att de måste tvångsvårdas. Vi är naturligtvis medvetna om att felbedömningar alltid kommer att göras och oväntade händelser alltid att inträffa. Men genom bristen på vårdplatser och vissa andra vårdresurser samt frånvaron av vissa tvångsåtgärder har antalet farliga personer som rör sig ute i samhället blivit större än det borde få vara. 4.1.3 Nya reformer av psykiatrin behövs Denna motion visar att de problem som diskuteras intensivt i , efter några uppmärksammade våldsdåd utförda av psykiskt sjuka, kan hanteras betydligt bättre med en kombination av förbättrad vård och träffsäkra tvångsåtgärder. Målet med åtgärderna ska alltid vara att finna en väg till en integrering i samhället, även om alla är medvetna om att det finns enstaka fall inom rättspsykiatrin, till exempel seriemördare, där målet om återintegrering är mycket avlägset och kanske utopiskt. har i princip helt avskaffat de stora mentalsjukhusen, och antalet slutenvårdsplatser är nu under 5 000. Mentalsjukhusen utgjorde när de tillkom en humanisering och förbättring av mentalvården. Men de erbjöd inte en vårdmiljö som motsvarar senare tiders krav. Det som kommit efter mentalsjukhusen ett mindre antal slutenvårdsplatser på psykiatriska kliniker vid stora sjukhus, en kraftigt utbyggd psykiatrisk öppenvård och ett större kommunalt engagemang för boende ute i samhället har inte heller blivit så bra som det var tänkt. Med det kunnande som finns borde vi kunna nå längre. Det är dags att ta ett nytt steg i vården och omsorgen om de psykiskt sjuka. Vi bedömer att det är nödvändigt att psykiatrin ges större resurser. På lång sikt måste de resurserna naturligtvis mobiliseras på det vanliga sättet för hälso- och sjukvården, genom landstingens skattefinansiering. Med tanke på många landstings besvärliga situation just nu tror vi dock att det är nödvändigt med ett tillfälligt statsbidrag . För detta föreslår vi att , på ett nytt anslag under utgiftsområde 9, anvisar . Samma belopp för vardera och 2006 är i vårt partis ekonomisk-politiska motion beaktat i förslagen till budgetramar . Hur detta resurstillskott mer exakt bör satsas bedöms bäst närmare de dagliga verksamheterna. Ett behov av 2 000 nya slutenvårdsplatser har nämnts i debatten. Vi utesluter inte att ett sådant behov finns. Uppenbart är att det behövs fler platser på små vårdhem eller gruppboenden, och detta i förening med vissa ökade tvångsmöjligheter i öppenvården. Rent definitionsmässigt kommer fler sådana platser att räknas som satsningar i öppenvården, fastän vården vad gäller innehåll och personaltäthet ligger nära den som erbjuds i sjukhusvården. Den andra stora förändring vi förespråkar handlar om den psykiatriska vårdens möjligheter att använda tvångsmedel. Särskilt möjligheterna till tvångsmoment i den öppna vården bör bli större än i den nu gällande lagen om psykiatrisk tvångsvård. Praktiskt innebär det att en patient kan skrivas ut från sluten vård på vissa villkor, exempelvis fortsatt regelbunden medicinering och regelbundna besök på en vårdcentral, och att ett tvångsomhändertagande sker om villkoren inte uppfylls. Regeringen bör här återkomma med förslag till lagändring enligt vad som ovan anförts. Den fysiska hälsan har förbättrats dramatiskt . Den psykiska hälsan har, som redan nämnts, inte haft samma gynnsamma utveckling. Vissa svårt sjuka patienter har en betydligt bättre situation tack vare förbättrad medicinering. har bland annat ångest och depression blivit vanligare. Cirka en femtedel av besökarna på primärvårdsmottagningar har en psykisk störning. Lättare störningar ska kunna tas om hand där, så de flesta remitteras aldrig vidare till den psykiatriska specialistvården. Barn och ungdomar med psykiska problem söker sig ofta inte till primärvården, utan kommer till barn- och ungdomspsykiatrin (BUP). Tillströmningen av nya patienter till BUP fördubblades . 4.2.1 Psykisk ohälsa i ett folkhälsoperspektiv En av de bästa psykiatriska befolkningsstudier som har utförts i är Lundbyundersökningen, där man följt 3 000 personers psykiska hälsa genom intervjuer under . Studien visar att risken att drabbas av psykisk sjukdom var för män och för kvinnor. har av befolkningen en psykiatrisk diagnos. Det vanligaste tillståndet hos män är alkoholberoende och hos kvinnor depression. Förekomsten av psykisk ohälsa ökar med stigande ålder, vilket bland annat beror på att förekomsten av både demenssjukdomar och depressioner ökar med åldern. Den psykiska sjukligheten återspeglas bl.a. vid beräkning av sjukdomsbörda enligt (Disability Adjusted Life Years, d.v.s. förlorade friska år p.g.a. sjukdom eller död). Mätt i utgör: psykisk sjukdom, inkl. självmord, av den totala sjukdomsbördan i befolkningen, d.v.s. mest av alla sjukdomsgrupper psykisk sjukdom av sjukdomsbördan i åldrarna (vilka utgör av befolkningen) 4.2.2 Psykisk ohälsa och socialförsäkringarna Psykisk sjukdom svarade 2001 för av långtidssjukskrivningarna och har ökat mycket . Utbrändhet utgjorde av diagnoserna för långtidssjukskrivning. Nybeviljade förtidspensioner i utgörs till av psykisk sjukdom (varav 2/3 har diagnosen depression och ångest), vilket också är den grupp som visar kraftigast ökning. Självmord och psykisk sjukdom tillsammans är den fjärde vanligaste dödsorsaken totalt i befolkningen i . För åldersgruppen utgör självmord den vanligaste enskilda dödsorsaken. En beräkning av olika sjukdomsgruppers samhällskostnader (1999) visar att psykiska sjukdomar har störst kostnader, /år, närmast följt av cirkulationsorganens sjukdomar, 40 miljarder, och rörelseorganens sjukdomar, 30 miljarder. 4.2.3 Växande problem med missbruk och psykisk ohälsa Ökningen av psykisk ohälsa rör främst depressioner och ångest i alla åldersgrupper. Alkoholmissbruk och narkomani ökar, särskilt . Stressrelaterade sjukdomar blir allt vanligare om än från en låg nivå jämfört med övriga psykiska sjukdomar. Självmord och destruktivt beteende hos unga har ej minskat som det gjort för övriga åldersgrupper och totalt i befolkningen, varför andelen för yngre ökat. Förekomsten av och insjuknande i schizofreni, övriga psykoser och bipolär (manisk- depressiv) sjukdom är i huvudsak oförändrad. Att tillstå och söka för psykisk sjukdom blir allt vanligare de fördomar som behäftar psykisk sjukdom kvarstår dock i stor utsträckning. av personerna i en storstadsregion, som vid intervju bedömdes ha en kliniskt signifikant psykisk sjukdom, hade inte sökt vård, i första hand p.g.a. skamkänslor. 4.3 Psykiatrin i behov av förändring 4.3.1 Statsbidrag till kvalitetssatsningar i psykiatriska vården Det ökade kommunala ansvaret för psykiskt sjuka i öppen vård, det som brukar kallas psykiatrireformen, beslutades av , då ledde . hade den stora omstruktureringen av psykvården, från huvudsakligen sluten till huvudsakligen öppen vård, redan ägt rum. Reformen syftade till att lösa de stora problem som redan då uppstått vad gäller omhändertagandet av patienter utanför sjukhusen. Reformen ökade kommunernas ansvar för denna grupp. Enligt utvärdering nåddes syftet i så måtto att situationen för majoriteten av patienterna förbättrades. vet vi att en stor del av det ursprungliga problemet kvarstår. Psykiskt sjuka som ska leva och bo ute i samhället får inte alls det stöd och den hjälp de borde ha. Flera av dem som vistats på institution blev inte hjälpta eftersom många kommuner inte förmådde ta hand om och erbjuda ett bra fungerande boende och sysselsättning. Det återstår fortfarande många förbättringar att göra. Den enskildes makt över vardagen när det gäller boende, sysselsättning o s v måste stärkas. Det finns också klara brister i samarbetet mellan landstingen och kommunerna. De öppna vårdformerna har den fördelen att de möjliggör för den enskilde att parallellt med behandling också kunna fungera i vardagslivet. Detta är inte minst betydelsefullt för att patienten ska verka i ett sammanhang där familj, vänner och kanske också arbete eller skola finns med och stöttar i den processen. Det är dock viktigt att betona att inte all psykiatrisk vård kan bedrivas i öppna vårdformer. Såväl slutenvård som tvångsvård är nödvändiga komplement för vissa sjukdomstillstånd. Vår bedömning är att neddragningen av slutenvårdsplatser, tillsammans med en otillräcklig uppbyggnad av gruppboenden o.d, kommit att innebära en resursminskning som gått för långt. Det råder , i vart fall i vissa landsting, platsbrist. Den leder till att människor som söker vård inte får adekvat vård. Med tanke på landstingens ekonomiska läge och bristerna inom psykiatrin föreslår vi ett statligt stimulansbidrag till kvalitetshöjning inom psykiatrisk vård om . Det bör ligga kvar åtminstone . Ett liknande bidrag fanns efter psykiatrireformens genomförande. Då var syftet att stimulera satsningar inom den öppna vården. En motsvarande begränsning bör inte göras den här gången, då bedömningen är att det, för att att vårdkedjan skall fungera bättre, snarare torde behövas viss expansion av antalet slutenvårdsplatser, i en omfattning som måste avgöras av de lokala förhållandena. 4.3.2 Förbättrade vård- och boendeformer Det är betydelsefullt att kontinuerligt utveckla nya, öppna och samhällsnära vårdformer. Satsningen på mobila resursteam är en viktig väg att gå liksom utveckling av telefonrådgivning och integrerade sluten- och öppenvårdsformer. Det är angeläget att finna modeller för att snabbt kunna göra insatser på olika håll och för att kunna ge en mer individuell hjälp till dem som är i behov av att snabbt få stöd eller vård. Bristen på platser i ordnade boendeformer, såsom gruppboenden, är stor. Det krävs en ambitiös utbyggnad för att alla som behöver ska kunna få plats. Boendestödjare, eller ambulerande team, är viktiga för att människor med psykiska problem ska klara av sitt boende och känna trygghet. Det innebär att ett team kan göra hembesök, och ge olika former av stöd och hjälp för den boende att klara sin ångest. Om det behövs ska de också kunna hjälpa till att kontakta den psykiatriska vården. Denna service måste finnas dygnet runt. utvärdering Boende för personer med psykiska funktionshinder visar att många psykiskt funktionshindrade fortfarande finns på vårdhem långt från hemorten, på grund av bristande planering hos kommunerna. Boendena är ofta institutionslika, helt i strid med psykiatrireformens intentioner. Ansvaret för tillsynen över vårdhemmen är delat mellan länsstyrelserna och regionala tillsynsenheter. En översyn behövs av hur tillsynen över enskilda vårdhem kan samordnas och skärpas. bör tillkännage för regeringen hur boendestödjare, ambulerande team och bättre tillsyn kan förbättra vård och boende. 4.3.3 Nödvändiga förbättringar av LSS När lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) genomfördes utvidgades den gamla omsorgslagen till en vidare personkrets. Den kom att omfatta, förutom personer med utvecklingsstörning med mera, också personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd och service. Dessa brukar ofta kallas personkrets 3. Villkoren för att ingå i denna personkrets i LSS är vagt formulerade. Kombinerat med att de kommunala tjänstemännen ofta har lättare att sätta sig in i situationen för en fysiskt än en psykiskt funktionshindrad blir följden att de psykiskt funktionshindrade kommer i andra hand. Så som rekvisiten för personkrets 3 är utformade måste den som anser sig ha rätt till stöd enligt LSS kunna visa att funktionshindret är stort och leder till stora svårigheter i det vardagliga livet. Eftersom de individer som är tänkta att omfattas av rekvisitet ofta har svårt att tala för sig på grund av sitt funktionshinder är LSS underutnyttjad. När lagen stiftades var tanken att 50 00060 000 personer skulle få stöd genom reglerna för personkrets 3. Enligt är det cirka 12 000 som utnyttjar möjligheten. Därför behövs en tydligare redogörelse i LSS för vilka som ska ingå i personkrets 3. Rätten till boende, sysselsättning och en god omsorg måste slås fast även för dem som ingår i denna personkrets, liksom rätten att få vara delaktig i att forma insatserna bör fastslås i denna rättighetslagstiftning. Bland psykiskt funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga ligger andelen icke sysselsatta på eller mer. Det är angeläget att bereda dem med nedsatt arbetsförmåga arbete eller annan regelbunden verksamhet. Det är viktigt för att ge struktur åt vardagen, sociala kontakter och ofta en mer meningsfylld tillvaro. Majoriteten av dem med nedsatt arbetsförmåga behöver någon form av hjälp eller anpassning för att kunna arbeta. Det kan handla om hjälpmedel, anpassad lokal, transporter till och från arbetsplatsen eller personligt biträde, men allra vanligast är behov av anpassning av arbetstiden, arbetstempot eller arbetsuppgifterna. Så långt som möjligt ska efterfrågan på arbete för dem med nedsatt arbetsförmåga mötas på den reguljära arbetsmarknaden. Arbetsgivare kan få stöd på olika sätt för att anpassa arbetsplatsen, men utnyttjar dessa möjligheter alltför sällan. Det är därför angeläget att gärna i samarbete med näringslivets organisationer bedriva opinionsbildning riktad mot arbetsgivare för att undanröja fördomar och sprida kunskap om de möjligheter som står till buds. För dem som omfattas av LSS är möjligheterna till arbete i regel ännu mer begränsade än för dem som skulle kunna få arbete genom lönebidrag. Men också de som omfattas av LSS borde ges möjlighet till en daglig verksamhet. Av resursskäl som var mycket påtagliga under 90-talskrisen kom personkrets 3 inte att omfattas av det som kallas daglig verksamhet för personer som saknar förvärvsarbete och inte utbildar sig (§ 10 LSS), den så kallade sysselsättningsgarantin. Det är emellertid starkt önskvärt att handikappreformen fullföljs även på denna punkt, så att den s k sysselsättningsgarantin också kommer att omfatta varaktigt psykiskt sjuka. Det här är vid sidan om tillgänglighetsfrågorna och att trygga att assistansreformen inte bryts sönder en av de största frågorna på dagordningen när det gäller de funktionshindrades levnadsvillkor. Den gäller inte dem som har lättast att tala för sig tvärtom gäller den till stor del sådana som hör till de tystaste och de mest bortglömda. Att fullfölja handikappreformen i den här delen skulle också i många fall vara av stor betydelse för anhöriga till dem som är drabbade av varaktig psykisk sjukdom. Men det är en reform som kräver en hel del av förberedelser och som dessutom kostar en hel del pengar. Summan är dock inte så stor som den kan tyckas vid en första anblick. De personer som skulle beröras av en utvidgad sysselsättningsgaranti får ofta olika former av stöd som kostar kommunerna pengar. En utökad sysselsättningsgaranti skulle därmed snarare ersätta nuvarande åtgärder än bli ett helt nytt åtagande för kommunerna. LSS är en rättighetslagstiftning, och skälet till det är att den gäller människor som annars skulle ha särskilt svårt att göra sig gällande mot de mångas och de starkares anspråk på resurser. Utvidgningen av LSS när det gäller daglig verksamhet måste av praktiska skäl ofrånkomligen ske successivt, bland annat med hänsyn till möjligheterna att rekrytera och utbilda personal. Vidare behövs regler för hur en stegvis uppbyggnad skall kunna förenas med en rättighetslagstiftning. Det kan möjligen ske genom att den utvidgade rättigheten införs successivt för olika årgångar. Denna och andra genomförandefrågor bör nu utredas så att det blir möjligt att få igång genomförandet av reformen. Det bör observeras att verksamheten inte behöver ske i kommunernas regi. En av de praktiska möjligheterna att tillgodose en sysselsättningsgaranti av detta slag är genom sådana aktivitetscentra som drivs av för psykiskt sjuka. Dessa och liknande organisationer bör få ökat stöd av samhället för att bygga ut sin verksamhet. Detsamma gäller andra alternativ inom föreningsliv och frivilligorganisationer. Genom begränsade bidrag kan personer beredas sysselsättning och erbjuda tjänster som bidrar till människors välfärd utan att betalningsviljan för dem är så stor att de uppkommer på den ordinarie marknaden. När kommunen beviljar en insats utifrån LSS har kommunen också skyldighet att upplysa om möjligheten till en individuell plan. Detta sker emellertid inte i många fall. Det krävs en skarpare formulering i LSS för att det ska stå helt klart för kommunen att den individuella planen inte är något som den funktionshindrade ska behöva tjata sig till, utan en rättighet som man ska upplysa om.