mot · GR02K290 · 2003-10-07 00:00:00 — En ny författning för behöver en konstitutionell nystart för att förnya demokratin. Denna motion innehåller en rad förslag i den riktningen: Sammankalla ett svenskt författningskonvent. Efter modell från EU bör ett konvent ta fram ett förslag till ny grundlag för . Utred möjligheten för en väljare att avge flera personröster. Analysera frågan om att avskaffa valkretsarna i kommuner och landsting. Inför skilda valdagar. till kommuner och landsting respektive riksdag ska inte äga rum . Skapa en kompetenskatalog för maktfördelningen i . En kompetenskatalog som anger uppgiftsfördelningen mellan nationell, regional och lokal nivå bör inrättas och lagregleras. Reformera formerna för regeringsbildning. Talmannen ska utpeka regeringsbildare och förslaget alltid bekräftas efter ett val av genom en förtroendeomröstning. Vitalisera den lokala demokratin. Extraval ska kunna hållas i kommuner och landsting. Sammanträden i nämnder och styrelser ska vara öppna som grundregel. Stärk den regionala demokratin. Direktvalda regionfullmäktige med beskattningsrätt ska inrättas. Ge EU-parlamentarikerna yttranderätt i . Den nationella och europeiska nivån ska närma sig varandra. Fler lokala opinionsmätningar och opinionsmätningar via Internet. Lägg ut fler kommunala handlingar på Internet. Skärp granskningen av den offentliga makten. Inför författningsdomstol, inför öppna utskottsförhör av blivande myndighetschefer och stärk den kommunala revisionen. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 4 Dags för en konstitutionell nystart 4 5 Det politiska utanförskapet 4 6 Sammankalla ett svenskt författningskonvent 5 7 En liberal reformagenda för en ny grundlag 6 7.1 Stärk personvalet 6 7.2 Inför skilda valdagar 8 7.3 Skapa en kompetenskatalog för maktfördelningen i 8 7.4 Reformera formerna för regeringsbildning 10 7.5 Ge statschefen religionsfrihet 11 7.6 Vitalisera den lokala demokratin 11 7.7 Direktvalda kommundelsnämnder 12 7.8 Offentliga sammanträden regel snarare än undantag 12 7.9 Möjliggör extraval till kommuner och landsting 12 7.10 Stärk den regionala demokratin 13 7.11 Ge EU-parlamentarikerna yttranderätt i 13 7.12 Utveckla e-demokratin 14 7.13 Skärp granskningen av den offentliga makten 15 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ny svensk författning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett svenskt författningskonvent bör sammankallas med ett brett deltagande från hela samhället. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka personvalet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om synskadades möjligheter att personrösta. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda ett avskaffande av indelning i valkretsar vid primär- och landstingskommunala val. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skilda valdagar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att värna det lokala självstyret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda en modell för hur nya statliga åligganden på kommuner och landsting enligt lag skall följas av statlig finansiering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en kompetenskatalog som reglerar maktförhållandena mellan nationell, regional och lokal nivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av grundlagens former för regeringsbildning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reglerna om kungahusets medlemmars religionstillhörighet enligt successionsordningens 4 §. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjlighet att införa direktvalda kommundelsnämnder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjlighet att besluta om öppna sammanträden i nämnder och styrelser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om möjlighet att ordna extraval i kommuner och landsting. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka den regionala demokratin. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Europaparlamentarikernas yttranderätt i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utveckla e-demokratin. 4 Dags för en konstitutionell nystart har den konstitutionella debatten intensifierats. En lång rad förslag till förändringar av grundlagen mer eller mindre långtgående har presenterats i det offentliga samtalet både av forskare och praktiskt verksamma politiker. Den allt intensivare europeiska integrationen, vilken genom sitt medlemskap i kontinuerligt påverkas av, är naturligtvis en viktig orsak till scenförändringen. Demokratin möter också ett flertal nya utmaningar exempelvis hur människors likgiltighet inför politiken ska bekämpas och hur individers rättigheter i det mångkulturella samhället ska tillvaratas. behöver en genomgripande diskussion om en ny författning. Demokratins spelregler måste på nytt sättas under principiell debatt. I denna motion ger liberalerna sitt bidrag till en konstitutionell nystart för . I två andra motioner utvecklar vi resonemangen kring två andra viktiga teman, för det första hur granskningen av den offentliga makten kan stärkas, för det andra hur det politiska våldet bör bekämpas. 5 Det politiska utanförskapet För allt fler människor kännetecknas förhållandet till den traditionella politiken av främlingskap. Valdeltagandet i har minskat sedan den högsta noteringen i valet , då av befolkningen röstade. Det betyder att , har röstbenägenheten sjunkit bland de röstberättigade. Men det är inte bara i minskande valdeltagande utan också i minskad anslutning till de politiska partierna som vi ser ett ökande politiskt utanförskap. Dagens svenska demokrati bygger mycket starkt på att det finns politiska partier som kan kanalisera medborgarnas åsikter och engagemang. En minskad anslutning betyder därför att politiken riskerar att elitiseras, särskilt när partiernas medlemskap röjer en sådan demografisk sammansättning att det är tydligt att stora grupper i samhället inte bara är underrepresenterade utan mer eller mindre utestängda från att delta i det politiska arbetet. SNS demokratiråds rapport visar på två, sinsemellan helt olika, kategorier som i allt högre grad står utanför de gängse politiska arenorna. Det handlar dels om invandrare och arbetslösa, dels om unga, välutbildade främst män. Skälen till att de olika grupperna står utanför de gängse politiska kanalerna skiljer sig naturligtvis åt. I invandrarnas och de arbetslösas fall rör det sig ofta om språksvårigheter och andra kulturella barriärer, bristfällig utbildning och besvärliga sociala förhållanden i övrigt som skapar en känsla av vanmakt och utanförskap. För de unga och högutbildades del är det primärt ett eget, självständigt val gjort utifrån en styrkeposition. Att sträva efter politisk makt framstår inte längre som lika attraktivt när det finns andra, mer spännande, karriärvägar att tillgå. I betänkande (SOU 2000:1 En uthållig demokrati) ägnas analysen av det politiska utanförskapets utbredning huvudsakligen åt invandrare, arbetslösa och ungdomar som antas vara utestängda snarare än frivilligt avståndstagande, men man noterar en liknande utveckling mot minskat röstdeltagande bland unga framgångsrika män inom näringslivet. Om de trender som och anser sig kunna urskilja fortsätter, utsätts den svenska demokratin för tydliga påfrestningar. Den samhällsgemenskap grundad i rättigheter, skyldigheter och ansvar också för våra gemensamma angelägenheter på vars grundval det demokratiska systemet vilar, kommer att urholkas. Om allt fler människor i praktiken står utanför den politiska demokratin mister den i legitimitet och blir känslig för auktoritära strömningar. Det politiska utanförskap som många människor känner har en rad orsaker och lösningarna måste därför också sökas brett inom en rad politikområden. Att inte ha ett jobb att gå till eller att vara orolig för sin sociala trygghet kan exempelvis vara två skäl till att känna maktlöshet och främlingskap inför politiken. En småföretagarinriktad tillväxtpolitik och en generell välfärdspolitik blir i det perspektivet ett led i en samlad liberal demokratipolitik i vid mening. Till förslag på dessa områden återkommer liberalerna i andra sammanhang. I denna motion presenteras åtgärder för att förnya demokratins spelregler i en snävare mening. 6 Sammankalla ett svenskt författningskonvent En av demokratins största utmaningar just nu är att minska avståndet mellan väljare och valda. En ny svensk författning måste bygga på ett brett deltagande i hela det svenska samhället. I arbetet med att ta fram grundlagen bör därför nya, mindre traditionella metoder prövas. liberalerna föreslår att ett svenskt författningskonvent inkallas för att arbeta fram ett förslag till ny grundlag. Konventet ska bestå av representanter från olika delar av landet, inte enbart eller kanske ens främst från de etablerade politiska partierna. Föreningar och organisationer av skilda slag ska, exempelvis, bjudas in att skicka delegater till konventet. En förebild i närtid är det tillvägagångssätt som Europeiska unionen har valt när ett nytt konstitutionellt fördrag snart ska antas. Underlaget för de beslut som ska fattas har tagits fram av ett europeiskt konvent med bred representation från de olika medlemsländerna. Arbetetsklimatet i konventet beskrivs som konstruktivt och fruktbart. När ska reformera sin författning bör vi kunna ta efter den modellen. 7 En liberal reformagenda för en ny grundlag Möjligheten att inte bara välja ett politiskt parti på valdagen utan också att uttrycka preferens för vilken person som ska företräda en i politiska församlingar har existerat för hela svenska befolkningen i fyra på varandra följande val valen till 1995 och 1999 samt i valen till riksdag, kommuner och landsting 1998 och 2002. Personvalet har varit en klar framgång, trots att andelen av de röstande som utnyttjade möjligheten sjönk något i valet . Också internt inom partierna har förändringen medfört nya metoder och tankesätt. Motivet att minska avståndet mellan väljare och valda har delvis uppnåtts, men att en mindre andel av väljarkåren valde att använda sig av möjligheten i valet är en varningssignal om att intentionen ännu inte nått hela vägen fram. Flera tydliga problem föreligger med dagens kompromiss: För det första: Väljare som söker en namnkunnig kandidat som står registrerad på en valsedel i en annan valkrets i framför allt riksdagsvalet men även kommunal- och landstingsval, blir besvikna över att möjligheten att välja person bara gäller kandidater som är registrerade i den egna valkretsen. För det andra: Spärrarna är förhållandevis höga, och satta som en relativ andel av partiets samlade röstetal, vilket gör att det är svårt att bedöma chanserna för en kandidat att bli personvald. Utfallet är extremt svårt att förutse när ett partis samlade stöd ökar eller minskar, eftersom det både påverkar antalet mandat och hur många röster som krävs för att komma över spärren. För det tredje: Som en följd av att spärren är satt till en relativ röstandel är personvalsröster mycket olika värda i olika val och olika valkretsar. Att personrösta till riksdagsvalet i ger te x betydligt mer utdelning än att göra det i . För det fjärde: Förekomsten av valkretsar inom kommuner försvårar ännu mer för medborgarna att förutse verkan av personröster. För att personvalsreformen ska nå målet att öka kontakten mellan politiker och medborgare menar att en rad åtgärder bör vidtas eller noggrant övervägas: Spärrgränserna bör slopas. Den reform som banade väg för personvalet bar kompromissens prägel. av rösterna i respektive valkrets i valet till samt valet till kommuner och landsting och vid riksdagsvalet fordrades för att en kandidat skulle kunna ta sig förbi den rangordning som partierna hade fastslagit. Något annat motiv till de relativt höga spärrgränserna än att kanske främst det socialdemokratiska partiet önskade kunna kontrollera vilka personer som verkligen valdes in är svårt att urskilja. Vi har länge hävdat att det är dags att ta steget fullt ut och renodla idén med personval. Utjämningsmandat i riksdagsvalet till personvalda. I stället för att som fördela de 39 utjämningsmandaten i till den valkrets där ett parti står närmast i tur att erhålla ett mandat, skulle utjämningsmandaten kunna fördelas inom partiet till den kandidat som stod närmast i tur att bli invald på personröster. Fördelningen av utjämningsmandat mellan partierna fortgår som , men den kandidat som fått flest andel personröster av de ännu inte invalda när dubbelvalselimineringen har beaktats, erhåller mandatet i stället. Detta innebär en relativ uppvärdering av personvalets betydelse. Nackdelen med detta förfarande kan anses vara att det även här skapas en rabatt för mindre valkretsar. I gengäld kan det dock förutses att då antalet fasta mandat är mindre i de små valkretsarna är det ett relativt större problem att flera populära kandidater fått en större mängd personvalsröster än partiet erhåller mandat i den valkretsen. Även effekten av denna åtgärd bör utredas och föreläggas . Utred möjligheten att avge flera personröster. Principen att en person har en röst ska bevaras. Rösten räknas i fördelning av mandat enbart som en partiröst. För att medge en större möjlighet att påverka rangordningen av kandidater, framför allt i koppling till ett slopande av spärren, är det möjligt att låta varje väljare avge mer än en personröst. Exempelvis kan upp till tre personröster på varje valsedel godkännas. Personrösterna tillfaller då samtliga tre kandidater. Det betyder att väljarna har möjlighet inte bara att kryssa en enstaka kandidat, utan att påverka en större del av sammansättningen av ett partis fullmäktigegrupp eller antalet ledamöter från valkretsen i . Denna möjlighet att personrösta på flera kandidater kan genomföras endera som oviktade röster eller som viktade röster i en rangordning. Fördelar och nackdelar med respektive system samt hur många personröster som varje väljare ska få avge inom ett sådant system, bör utredas. Avskaffa valkretsarna i kommunala val. Det första och det fjärde av de problem som beskrivs ovan beror av indelningen i valkretsar. Även om det är svårt att se något reellt alternativ på nationell nivå eller i många landsting, är valkretsar i primärkommunala val som regel inte något som är vare sig nödvändigt för valproceduren eller ökar medborgarnas förtroende för det demokratiska systemet. Tvärtom kan det i flera fall leda till att partier som egentligen har högre röstetal missgynnas i fördelningen av mandat på grund av valkretsindelningen, vilket minskar tilltron till systemets demokratiska legitimitet. Att det dessutom kan göra det svårare för väljarna att personrösta på kandidater då rösterna splittras mellan valkretsarna, är tunga argument för att ändra den ordning där kommuner är indelade i fler än en valkrets i val till kommunfullmäktige. Regeln bör vara att kommunen utgör en valkrets i val till kommunfullmäktige. Det kan finnas fall där, på grund av kommunens utseende eller andra faktorer, en indelning i valkretsar har en legitimitet hos invånarna. I sådana fall bör dispens kunna medges. Vi tänker oss att den myndighet som ger dispens i sådana ärenden kan vara eller Kammarkollegiet. Kommunen bör inte själv medges besluta om en indelning i valkretsar, eftersom det påverkar utslaget av val i kommunen och det då kan riktas misstankar om att en valkretsindelning används för att manipulera valutfallet. Skulle en utredning komma fram till att åtgärden att avskaffa kommuners och landstings indelning i valkretsar inte är lämplig, bör i stället övervägas att införa regler för kommunala utjämningsmandat så att proportionaliteten i val till kommun- och inte kan åsidosättas av valkretsindelningen. Ge synskadade möjlighet att personrösta. Synskadade har ingen möjlighet att personrösta med bevarad valhemlighet då de behöver ta hjälp för att läsa valsedeln och också markera vilket namn personrösten avser. Det är mycket problematiskt att synskadade på detta sätt tvingas ge upp sin valhemlighet för att kunna fullgöra sina demokratiska rättigheter. är dock tekniken så väl utvecklad att problemet borde vara överkomligt. Det torde därför vara möjligt för att genom teknikupphandling ta fram en apparat som medger en synskadad att personrösta utan att valhemligheten röjs. 7.2 Inför skilda valdagar fick en ny regeringsform har val till riksdag, landsting och kommuner ägt rum på en och , från början , numera efter senare författningsändringar . Olägenheterna med den nuvarande ordningen framstår i allt tydligare dager. Den lokala politiken, där exempelvis inriktningen av en väsentlig del av den offentliga välfärdspolitiken beslutas, kommer i skymundan av rikspolitiken. Kommunalpolitikerna, vilka bör fungera som demokratins spjutspetsar, blir anonyma och bilden av kommunerna som rena implementeringsorgan för riksdag och regering förstärks. liberalerna menar att det bästa vore att införa skilda valdagar. Tanken måste vara att ge större utrymme för lokal politisk debatt och ansvarsutkrävande. Frågan om hur skilda valdagar ska genomföras bör prövas ytterligare. 7.3 Skapa en kompetenskatalog för maktfördelningen i Den kommunala självstyrelsen är en av den svenska demokratins fundamentala grunder. Det lokala självstyret fyller i huvudsak tre funktioner: För det första: Det ger människor inom ett visst område makt över viktiga beslut som rör deras vardag och som berör dem mycket mer än dem som bor någon annanstans. För det andra: Det ger utrymme för politisk mångfald. Låg skatt och liten lokal offentlig sektor eller hög skatt och stor offentlig sektor? Med kommunalt självbestämmande blir det möjligt för både kommuner och enskilda individer att pröva sig fram. För det tredje: Delaktighet och engagemang lokalt skänker stabilitet åt det demokratiska systemet som sådant. Med ökat avstånd mellan väljare och valda minskar demokratins medborgerliga förankring, vilket i sin tur gör systemet extremt utsatt för auktoritära och totalitära strömningar. har det lokala självstyret minskat i omfattning. Lagar som exempelvis i praktiken hindrar kommunerna att sälja ut sina bostadsbolag och komplicerade regler för skatteutjämning inskränker kommunernas såväl politiska som finansiella autonomi. Denna utveckling måste brytas. liberalerna anser att det bör utredas en modell för hur nya statliga åligganden på kommuner och landsting enligt lag skall följas av statlig finansiering. Självstyret på lokal och regional nivå måste ges ett tydligare reglerat lagskydd. I likhet med vad liberalerna har föreslagit vad gäller relationerna mellan EU och dess medlemmar, bör en särskild kompetenskatalog för maktfördelningen mellan nationell, regional och lokal nivå införas. På vissa sakområden bör staten respektive kommunerna kunna ges exklusiv beslutskompetens. Det kan exempelvis gälla rättsväsendet, som bör vara en statlig angelägenhet, och barnomsorgen, som rimligen bör hanteras inom ramen för det kommunala självstyret. Inom andra sektorer kan delad kompetens vara att föredra. I skolpolitiken kan det vara en statlig fråga att fatta beslut om läroplaner och betygssystem medan kommunerna ansvarar för till exempel skollokaler och skolskjutsar. Det finns olika metoder för kompetenskatalogens lagreglering. Ett sätt är att slå fast uppgifternas placering i grundlagen. Att flytta ett sakområde från en nivå till en annan skulle då inte vara möjligt att genomföra med mindre än att med val emellan fattar likalydande beslut. Statsrättsligt skulle det omvandla till en federal stat, en utveckling som inte är vare sig realistisk eller önskvärd. Det är också möjligt att stipulera maktfördelningen i en lag motsvarande riksdagsordningen, där det räcker med ett beslut med kvalificerad majoritet för att åstadkomma en förändring. Den mest reformansatsen vore att slå fast befogenheternas fördelning i en vanlig lag, förslagsvis kompletterat med en regel som ger en minoritet i rätt att skjuta upp behandlingen av ett förslag som ändrar på den rådande maktfördelningen mellan central och lokal nivå. Även om en av de enklare formerna för lagreglering används skulle det innebära att ett auktoritativt grunddokument som anger den nationella, regionala och den lokala nivåns förhållande till varandra skapas. Dess blotta existens skulle göra att principfrågan om den kommunala självstyrelsens ställning gentemot centralmakten ständigt hölls levande. Frågan om kommunerna ska äga bostadsbolag blir t ex i en sådan situation inte enbart en fråga huruvida det är politiskt rätt att kommunerna äger bostadsbolag utan också huruvida det är principiellt rätt att kommunerna själva ska få avgöra frågan eller inte. 7.4 Reformera formerna för regeringsbildning valrörelse fick mot slutet ett inslag av konstitutionell debatt med anledning av att utsikterna för en majoritetsregering föreföll allt mindre. Ett flertal av de inblandade, såväl partiföreträdare som politiska reportrar, statsvetare eller andra som kommenterade frågan ansåg det problematiskt att en minoritetsregering kan sitta kvar efter ett valutslag där regeringens stöd i är oklart. Förekomsten av så kallade stödpartier är också i en mening ett konstitutionellt problem. I formell mening är samtliga partier i som inte tillhör regeringen oppositionspartier. Stödpartierna är t ex inte underkastade det ansvar och den granskning som åvilar regeringens arbete, i stället ska de medverka i granskningsarbetet. Det reser också frågor om ordningen för fördelning av mandat i utskott, val till vissa nyckelposter som t ex ordförandepost, samt hur kvittningssystemet används. Det visade sig också i många kommentarer närmast efter valet, att det finns en ganska begränsad acceptans för att regeringsbildningsprocessen bygger på slutna förhandlingar. Det vore därför önskvärt att formerna för regeringsbildning stramades upp. Det finns flera möjligheter: Förändrad konstitutionell praxis. Ledaren för en minoritetsregering, vars regeringsunderlag har förändrats, lämnar in sin och regeringens avskedsansökan på samma sätt som en majoritetsregering som har förlorat sin majoritet gör det. Däremot kan en majoritetsregering som fortfarande har stöd av en majoritet av ledamöter sitta kvar. Denna lösning fordrar inte några formella förändringar i författningen. Förändrade formella regler i författningen. a) Statsministern och regeringen lämnar alltid in sin avskedsansökan efter ett val, alternativt b) det införs en bestämmelse som säger att talmannen alltid efter ett val har att ta initiativ i regeringsfrågan (utan att statsministern själv måste anmäla sin avgång). I det senare fallet kan man säga att regeringens och mandatperioder sammanfaller. Talmannen kan därvid föreslå att välja om den sittande regeringen eller inleda en ny regeringsbildning. Med båda lösningarna ska emellertid en förtroendeomröstning alltid äga rum efter det att talmannen har presenterat sitt förslag. liberalerna anser att alternativ 2b är att föredra. Det aktualiserar därför en förändring av regeringsformen. I avvaktan på att så sker, bör däremot frågan ingalunda lämnas därhän. Vi förordar därför även att partier tydligt utfäster sig att agera i enlighet med alternativ 1. 7.5 Ge statschefen religionsfrihet I samband med den konstitutionella diskussionen i denna motion vill liberalerna ta upp frågan om statschefens religionsfrihet som är inskränkt i grundlag genom successionsordningen. Enligt successionsordningens 4 § skall konungen alltid ... vara av den rena evangeliska läran, sådan som den, uti den oförändrade Augsburgska bekännelsen, samt mötes beslut av , antagen och förklarad är, sålunda skola ock prinsar och prinsessor av det kungl. huset uppfödas i samma lära och inom riket. Den av kungl.