mot · GR02A263 · 2003-10-07 00:00:00 — Fler aktörer ökar kreativiteten när det gäller utformningen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder och man kan också ta större hänsyn till lokala förutsättningar och de arbetslösas bakgrund. Betalningen för aktörerna är omställningspengen, det kan också införas bonus för aktörer som lyckas få arbetslösa i reguljära arbeten och om man lyckas placera personer som riskerar att bli långtidsarbetslösa. Aktörernas resultat följs upp kontinuerligt och ger ett beslutsunderlag för andra arbetssökande när de väljer aktör. Vad som ovan angivits om att tillåta auktoriserade aktörer att erbjuda arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör ges regeringen till känna. Alltför många av dagens utbildningsprogram som startats för att minska arbetslösheten har visat sig misslyckade. I en utvärdering av den svenska arbetsmarknadspolitiken fann man att de stora volymåtgärderna inte hade lett till att fler fick nya jobb. Ett av de största programmen är aktivitetsgarantin. I AMS egen utvärdering sägs att åtgärden inte ökar deltagarnas chanser att få ett reguljärt jobb, däremot ökar chanserna att få ett jobb med stöd. Ett mål med aktivitetsgarantin är också att bryta rundgången i systemen. Rapporten visar dock att de som deltagit i programmet oftare återkommer i arbetslöshet än andra grupper. Aktivitetsgarantin som infördes av regeringen måste ses som ett led i att nå målet om 4 procents öppen arbetslöshet. Av många äldre arbetslösa uppfattas dock aktivitetsgarantin som kränkande och meningslös. Regeringen bör återkomma till med förslag om att tidsbegränsa aktivitetsgarantin till och istället införa möjligheten för arbetslösa att erhålla anställning med lönebidrag. Detta bör ges regeringen till känna. Möjligheten att använda pengarna på ett atypiskt sätt ska öka, exempelvis genom partnerskap med andra aktörer. Det innebär t.ex. att resurser bör kunna användas för att stödja nyetableringar av företag, om detta bedöms ge större positiva effekter. En lokal frihet att besluta över resurserna innebär också ett lokalt ansvar för effekterna av besluten. Det är hög tid att föra över ansvaret för genomförandet av arbetsmarknadspolitiken, innebärande såväl åtgärder som förmedling, till lokal nivå. Finansieringen ska garanteras av staten. Dagens åtgärdsprogram behöver förändras och mångfalden öka. Delvis uppnås detta genom att man tillåter fler aktörer men det är också viktigt att personer som bor i områden där det inte finns många aktörer att välja mellan får större utbud. Beslut om vilka åtgärder som ska erbjudas ska fattas på lokal nivå. Anställningsstöd, såsom offentligt skyddat arbete (OSA) och offentligt tillfälligt arbete (OTA), kan vara en sista utväg för personer som inte kommer in på den reguljära arbetsmarknaden och där aktivitetsgarantin upplevs som meningslös. Det ska finnas en lagstiftning som gör det möjligt för arbetsmarknadsnämnderna i samråd med kommuner och landsting att införa liknande åtgärder. Detta ges regeringen till känna. Den demografiska situationen med många personer som kommer att lämna arbetslivet och gå i pension manar till åtgärder. Om dagens mönster vad gäller ålders- och förtidspension består så kommer att lämna arbetslivet . Därutöver är det många människor som inte ingår i arbetskraften på grund av sjukskrivning. Om det låga arbetskraftsdeltagandet håller i sig kommer det att saknas 300 000 personer på arbetsmarknaden och måste varje sysselsatt försörja 1,3 personer . Det kommer också att vara svårt att får fram personer med rätt kompetens som stämmer med arbetsgivarnas rekryteringsbehov. För den svenska ekonomin och välfärden är det av stor vikt att offentlig sektor och företag kan rekrytera den arbetskraft som behövs. Vi kommer inte att på egen hand klara av att lösa de problem som riskerar att uppstå p g a den demografiska struktur som råder. Det är nödvändigt att vi tillvaratar de resurser som finns hos människor i och utanför gränser. Därför är det nödvändigt att vi underlättar för människor med utländsk bakgrund att få arbetstillstånd i . verkar för att bör undersöka hur vi öppnar för vidgad arbetskraftsinvandring, både för att bedriva verksamhet som anställd och som egenföretagare. Vi lägger förslag om detta i vår motion om integration/migration. 4.11 Utbildning för minskad arbetslöshet och för att tillgodose behovet av utbildad arbetskraft Kraven på en hög utbildningsnivå, hos både individer och befolkningen i sin helhet, är större än . Det är allt svårare att klara av dagens arbetsliv utan en god utbildning. Både den nationella och internationella utvecklingen visar att arbetskraft med låg utbildningsnivå kommer att ersättas av individer med högre utbildning. har personer med kort utbildning varit de som först blivit arbetslösa och de som sist fått ett nytt arbete när konjunkturen vänt. Treårig gymnasieutbildning framställs allt oftare som ett minimikrav för alla som söker sig till arbetslivet . Att kunskap spelar en stor roll visar sig inte minst i kostnaderna för att framställa olika produkter. För att tillverka en bil ligger av kostnaderna i design, forskning och utveckling, produktionssystem etc. kan hänföras till den rena tillverkningskostnaden som t ex lackering, montering, bearbetning av material etc. Trots en hög arbetslöshet har flera företag svårt att hitta rätt kompetens och avstår därför från att anställa. Ur tillväxtsynpunkt är det viktigt att flaskhalsar som uppstår i företagande p g a brist på kompetens åtgärdas så fort som möjligt. En nära arbetslivsanknuten utbildning med tydliga praktikinslag och med ett utbildningsinnehåll som svarar mot företagens behov av kompetens är därför oerhört betydelsefull. För att öka tillväxten och stimulera företagens utveckling krävs bl a utbildningsinsatser av det slag som en kvalificerad yrkesutbildning ger. En övergripande uppgift för arbetsmarknadspolitiken är att skapa förutsättningar för att hålla uppe arbetskraftsutbudet, inte minst med tanke på de stora pensionsavgångarna som kommer efter 2010. Det är därför nödvändigt att det finns möjlighet för den enskilde att vidareutbilda och omutbilda sig under hela sitt yrkesverksamma liv. Den verksamhetsrelaterade vidareutbildningen är arbetsgivaren ansvarig för. Utöver detta behöver det finnas ekonomiska förutsättningar som gör att människor själva kan välja att vidareutveckla sig. För har krav på kompetensutveckling, livslångt lärande och vuxenutbildning varit centrala politiska mål tillsammans med en förbättrad grund- och gymnasieskola och utbyggd högskoleutbildning. bidrog genom samarbete med regeringen till införande. 4.11.1 Rätt till grundläggande utbildning gymnasierätt har alla vuxna en lagstadgad rätt att delta i grundläggande vuxenutbildning motsvarande grundskola. Kommunerna har skyldighet att inte bara tillhandahålla utbildning utan också aktivt verka för att boende i kommunen som saknar grundskolekompetens deltar i utbildningen. Det bör även finnas en liknande lagstadgad rätt att delta i gymnasial vuxenutbildning. Alla arbetslösa som har en kort utbildning ska erbjudas en kompletterande utbildning motsvarande gymnasienivå. Detta bör ges regeringen till känna. Med anledning av att det särskilda utbildningsbidraget, UBS, avvecklades i och med utgången av infördes ett nytt rekryteringsbidrag för vuxenstudier. Rekryteringsbidraget används för studier för personer som är eller äldre med kort tidigare utbildning och som är eller riskerar att bli arbetslösa. Den besparing som regeringen gör på känns helt omotiverad då besparingen endast leder till att färre människor kan få en grundläggande utbildning, varför vi ökar anslaget med . Vidare anser vi att, ur perspektivet livslångt lärande, det är oacceptabelt att bidraget endast skall lämnas till personer . Det finns personer som är och som varken har grundskole- eller gymnasiekompetens och som riskerar att bli arbetslösa, dessa personer blir med regeringens snäva regler hänvisade till kortvariga lågavlönade arbeten eller långvarig arbetslöshet. Vi menar att det inte finns skäl att ha en övre åldersgräns för rekryteringsbidraget. Vi vill också påminna om att det gamla utbildningsbidraget kunde ges till personer . Vi tar även upp denna fråga i vår allmänna utbildningsmotion. Den förda arbetsmarknadspolitiken måste ändras från stora utbildningsprogram till att allt mer kunna erbjuda kvalificerade yrkesutbildningar. Det har visat sig att de arbetsmarknadsprogram som har varit lyckade är små och relativt snävt inriktade. Den kvalificerade yrkesutbildningen har visat sig fylla ett stort behov. Samverkan med näringslivet och inte minst utbildningsdelen Lärande i arbete har visat sig utomordentligt värdefulla. Den eftergymnasiala utbildningen som är direkt yrkesinriktad måste stimuleras. I detta avseende är KY mycket positivt. finns det ca 250 utbildningar inom olika branscher. Enligt SCB har av studenterna fått arbete senast 6 månader efter avslutad utbildning. Vi ser med glädje att utbildningen blivit så lyckad och populär och att den socialdemokratiska regeringen nu äntligen föreslår en permanentning av utbildningsformen. Flexibiliteten och möjligheten att anpassa sig efter behoven på den lokala arbetsmarknaden måste öka. KY-utbildningar har visat sig vara mycket effektiva i att få fler i arbete och därför bör antalet platser öka. Den lokala möjligheten att göra förändringar i inriktning och antal platser per utbildning bör också öka. Exempelvis ska det vara möjligt att bemöta varsel och uppsägningar lokalt med att erbjuda KY-utbildningar för att utbilda till bristyrken. finns det ett stort behov av kvalificerad yrkesutbildning på eftergymnasial nivå. tillför utöver regeringens förslag till kvalificerade yrkesutbildningar. I vår allmänna utbildningsmotion utvecklar vi våra förslag. 4.11.4 Invandrare och utländsk utbildning Situationen för invandrare på arbetsmarknaden är betydligt sämre än för svenskfödda. Enligt en rapport från AMS Rätt man på fel plats har av de akademiker som invandrat ett arbete som motsvarar deras utbildningsnivå. Detta ska jämföras med svenskfödda där har ett arbete som motsvarar deras utbildningsnivå. Förändringen på arbetsmarknaden mot en mer kunskapsintensiv arbetsmarknad har lett till att invandrare har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden, detta bland annat för att svenskt arbetsliv har svårt att ta tillvara den kompetens som finns hos många högutbildade invandrare. Här finns en stor outnyttjad resurs där invandrare är rätt man på fel plats. Detta måste på alla sätt motverkas. Det är viktigt att utbildningar valideras och att det erbjuds fortbildning för att invandrare ska kunna praktisera sina kunskaper i . utvecklar förslagen vidare i integrationsmotionen. Som vi tidigare beskrivit så får utbildningsnivån en allt större betydelse för individens möjligheter att både få och behålla ett arbete. Allt fler kommer att delta i ett livslångt lärande där kontinuerlig kompetensutveckling kombineras med yrkesverksamhet. Därför är det viktigt att skapa en infrastruktur av utbildningar som möjliggör ett livslångt lärande. Det handlar om innehållet i utbildningarna, formerna för hur utbildning och kompetensutveckling bedrivs. Det handlar bl.a. om att kunna erbjuda utbildning och följa arbetslivets tider, att kunna läsa och men också på deltid i kombination med arbete etc. En viktigt del i det livslånga lärandet är att det finns ett generöst system för individuellt kompetenssparande (IKS). Efter påtryckningar lade regeringen ett inriktningsförslag till system för kompetenssparande . Förslaget är dock byråkratiskt, snålt och otillräckligt. TCO-utredaren säger i att det kommer att ta mellan sju och för en genomsnittlig tjänsteman att kunna avsätta pengar till kontot så mycket att man kan studera en termin utan att riskera inkomstbortfall. Arbetsgivarnas intresse för att fylla på arbetstagarnas konton riskerar också att försvinna, eftersom spartiderna blir så orimligt långa. Ett system för kompetenssparande ska bygga på att staten stimulerar såväl arbetstagare som arbetsgivare att göra avsättningar till kompetenssparande. Detta görs lämpligen genom att ge individen möjlighet att göra avdrag för sparandet och genom att ge arbetsgivare en rätt till avdrag för sociala avgifter vid avsättning. Avdragsrätten bör gälla för insättningar på upp till ett prisbasbelopp i stället för en fjärdedels prisbasbelopp som regeringen föreslagit. För att även låginkomsttagare ska ges reell möjlighet till sparande bör dessa ges någon form av extra skattekredit eller bidrag. Det är viktigt att även egenföretagare har möjlighet att spara till sin kompetensutveckling. Avkastningen på sparandet bör skattemässigt likställas med vad som gäller för individuellt pensionssparande, d v s att det beskattas med 15 procents avkastningsskatt. inriktningsbeslut innebär att en ny statlig myndighet ska administrera sparandet. I stället bör det bygga på konkurrens mellan exempelvis banker, fondbolag och andra finansiella institut. Vad som ovan anförts om justeringar av systemet för individuellt kompetenssparande bör ges regeringen till känna. Regeringens system för IKS var aviserat att träda i kraft . Vi väntar fortfarande på att IKS ska sjösättas. Men den som väntar på något gott ... Diskrimineringslagstiftningen förbjuder diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder. Generellt sett ska personer med funktionshinder delta i den öppna arbetsmarknaden. För personer med hinder som innebär nedsatt arbetsförmåga och som dessutom utgör ett arbetshandikapp ska alternativ såsom och lönebidrag ges. Arbetsgivaren har ansvar för att arbetsplatsen till fullo ska vara tillgänglig och anpassad för anställda med funktionshinder. Dagens situation vad gäller arbetshjälpmedel fungerar inte tillfredsställande. Arbetslösheten bland arbetshandikappade har minskat . Trots detta är arbetslösheten bland funktionshindrade dubbelt så stor som för befolkningen som helhet. Regeringen bör återkomma med förslag på hur arbetslöshet bland personer med funktionshinder skall minska. Detta bör ges regeringen till känna. Arbetslivet måste också bli mer tillgängligt för personer med funktionshinder. Detta bör ges regeringen till känna. Verksamhetsidén för är att skapa meningsfullt och utvecklande arbete för personer med arbetshandikapp. ägs av staten. Målen för verksamheten är att öka antalet arbetstillfällen för personer med arbetshandikapp, öka rekryteringen från grupper med svårare funktionshinder, få flera av sina arbetstagare ut i den reguljära arbetsmarknaden samt ha ett rimligt ekonomiskt resultat. Med hänvisning till kravet på lönsamhet har flyttat vissa delar av sin tillverkning till låglöneländer vilket fått till effekt att de svenska anställda lider av arbetsbrist. prioritering måste vara att ge meningsfulla arbeten åt de arbetshandikappade inte att konkurrera med övrig tillverkningsindustri. Verksamheten har också på många ställen centraliserat vilket fått till följd att avståndet till arbetsplatsen för många av de arbetshandikappade ökat. I vissa fall har resorna blivit så mycket längre att de blivit tvungna att lämna verksamheten. Vi anser att verksamhetsmål skall gå före lönsamhetsmål. Detta bör ges regeringen till känna. Samhället har ett stort och viktigt ansvar för personer som är arbetshandikappade. Tyvärr kan vi konstatera att regeringen och övriga partier inte är beredda att ta det ansvaret. har som enda parti föreslagit en höjning i taket för lönebidrag. Vi vill höja taket . Tyvärr delar inte majoriteten i arbetsmarknadsutskottet vår syn på vikten av att höja lönebidragen. Den bidragsgrundande lönekostnaden inom lönebidraget har varit oförändrad under närmare . Detta har lett till att anställda med lönebidrag fått en radikalt sämre löneutveckling. Arbetsgivare till anställda med lönebidrag, ofta inom den ideella sektorn, har inte haft de ekonomiska möjligheterna att följa med den allmänna löneutvecklingen. Detta har drabbat de arbetshandikappade i form av lägre lön eller uppsägningar. Att höja lönebidragstaket enligt vårt förslag skulle kosta . En sådan satsning skulle säkerligen löna sig för samhället. Fler arbetshandikappade skulle få större möjlighet att klara sig på sin lön och fler skulle ha möjlighet att fortsätta sin anställning och inte tvingas ut i arbetslöshet. Länsarbetsnämnderna i flera olika län har liksom AMS fört fram krav på en höjning av taket i lönebidragen. Arbetsförmedlingarna klagar på att de på grund av den låga lönenivån har svårt att hitta arbetsgivare för många arbetshandikappade som annars skulle kunna göra en insats i arbetslivet. förslag kombinerat med vårt inkomstskatteförslag skulle ge rejält förbättrade möjligheter för arbetshandikappade till både en bättre livskvalitet och större möjlighet till självbestämmande. Vad som ovan anförs om att höja lönebidraget från dagens till bör ges regeringen till känna. 4.14 Åldersdiskriminering i arbetslivet Många äldre har en besvärlig situation på arbetsmarknaden. Ett långt arbetsliv har lett till att deras arbetslivserfarenhet är stor medan den mer formella utbildningsnivån i vissa fall är något lägre. Detta behöver dock inte innebära att de besitter mindre kunskaper, är mindre behöriga till vissa typer av tjänster eller är mindre benägna till förändring. Inte desto mindre förekommer en åldersdiskriminering inom arbetsmarknaden. Detta trots att det i EU:s diskrimineringslagstiftningar uttryckligen påtalas att ålder är ett av de områden där diskriminering inte får förekomma. Diskrimineringen kan förekomma mer eller mindre öppet exempelvis i platsannonser. Regeringen bör återkomma med förslag till hur EU:s diskrimineringslagstiftning gällande arbetslivet kan implementeras i svensk lagstiftning inom alla områden som rör det svenska arbetslivet. Detta bör ges regeringen till känna. En sammanhållen diskrimineringslagstiftning skulle på ett tydligt sätt markera att diskriminering inte kan accepteras. Lagen skulle också utgöra ett kraftfullt och användbart verktyg för de olika ombudsmännen i deras arbete. Med en sammanhållen lagstiftning, som omfattar större delen av samhällslivet, skulle även de fem ombudsmannafunktionerna DO, JämO, HomO, HO och BO kunna samordnas i en myndighet under . På det sättet skulle ombudsmännen bli ett kraftfullare redskap än vad de är . Vad som ovan anförs om en sammanhållen diskrimineringslagstiftning bör ges regeringen till känna. I det moderna samhället går denna frivilliga självorganisering under namnet den sociala ekonomin, ett nytt namn på en gammal företeelse. En av regeringen tillsatt arbetsgrupp har beskrivit begreppet social ekonomi på följande sätt: Med social ekonomi avses organiserade verksamheter som primärt har samhälleliga ändamål, bygger på demokratiska värderingar och är organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn. Dessa sociala och ekonomiska verksamheter bedrivs huvudsakligen i föreningar kooperativ, stiftelser och liknande sammanslutningar. Verksamheter inom den sociala ekonomin har allmännytta eller medlemsnytta, inte vinstintresse, som främsta drivkraft. Genom medborgarnas eget engagemang och delaktighet i verksamheten förstärks den lokala demokratin, något som måste ses positivt. Den sociala ekonomin skapar bättre förutsättningar för människorna att själva ha makten över sina liv, stärka och förbättra välfärden och bidra till en än mer utvecklad medborgardemokrati. Medborgaren reduceras i den sociala ekonomin inte till klient eller kund utan ges möjlighet att bära sitt ansvar som medborgare med de skyldigheter och rättigheter som detta innebär. Framtidens välfärd kan, genom den sociala ekonomin, på detta sätt utvecklas utifrån ett underifrånperspektiv. Detta bör ges regeringen till känna. För personer verksamma inom den sociala ekonomin kan problem uppstå inom arbetslöshetsförsäkringen, detta på grund av att dagens utformning av trygghetssystem inte är anpassade till de associationsformer som finns inom den sociala ekonomin. För att få ta del av arbetslöshetsförsäkringen krävs att den enskilde står till arbetsmarknadens förfogande. Som intressent i en ekonomisk förening finns en risk att den enskilde betraktas som näringsidkare genom att det finns ett ägande, direkt eller indirekt, samt ett inflytande över verksamheten i organisationen. Om samtliga företagarkriterier inom exempelvis en ekonomisk förening är uppfyllda berövas den enskilde möjligheten att erhålla ersättning från arbetslöshetsförsäkringen om inte engagemanget i den ekonomiska föreningen avvecklas. Regeringen har visserligen uttalat att enbart innehavet av ett förtroendeuppdrag i eller tillhörigheten till ett kooperativ inte skall vara avgörande för den enskildes möjligheter att erhålla arbetslöshetsersättning (prop. 1996/97:107). Detta kan dock inte anses vara tillräckligt för att garantera den enskilde rätten till ersättning. Enligt en rapport från , Social ekonomi en tredje sektor för välfärd, demokrati och tillväxt?, måste den sökandes personliga verksamhet i rörelsen helt ha upphört om samtliga företagarkriterier är uppfyllda. Detta riskerar att hindra utvecklingen inom många kooperativ, ekonomiska eller ideella föreningar. Det finns anledning att förtydliga reglerna kring rätten att erhålla ersättning från arbetslöshetsförsäkringen som den sökandes engagemang inom den sociala ekonomin kan fortsätta. Detta bör ges regeringen till känna. 4.17 Kunskapsspridning och forskning Kunskapen om den sociala ekonomin, dess organisationsformer och verksamheter är begränsad bland den stora allmänheten, tjänstemän och beslutsfattare. Genom att sprida kunskapen om den sociala ekonomin och dess möjligheter kan en ytterligare utveckling inom området ske. Skolan, studieförbunden och den högre utbildningen är i detta arbete värdefulla kontaktytor för att sprida kunskapen och öka intresset för den sociala ekonomin. De lokala kooperativa utvecklingscentrumen besitter en stor kunskap som bör tas tillvara i detta arbete. Forskningen kring den sociala ekonomin bör utvecklas. bedrivs forskning på exempelvis universitet och högskolor i , och . Denna forskning bör fortsätta men det är också viktigt att kunskaperna samlas på ett lärosäte för att frågorna ska få extra tyngd. Vad som ovan anförs om att utreda förutsättningarna för att ge ett lärosäte ett nationellt uppdrag att forska om social ekonomi bör ges regeringen till känna. Ökad demokrati i arbetslivet är mycket önskvärt. I t.ex. personalkooperativ leder personalen själva verksamheten och delaktighet och medbestämmande får ett reellt innehåll. En ökad forskning om hur sådan verksamhet ska stödjas med rådgivning till den som vill starta kooperativ verksamhet och vilka effekter driftsformen har på t.ex. minskad ohälsa, bättre trivsel och lönsamhet bör initieras. Detta bör ges regeringen till känna