mot · GR02U352 · 2003-10-07 00:00:00 — Därför är det helt oacceptabelt att UNHCR tvingats till så pass omfattande besparingar att organisationen måste dras med kronisk brist på resurser. uppmanar, återigen, att ta initiativ till en global räddningsinsats för att lösa UNHCR:s ekonomiska problem. I rapporter från bland annat UNHCR kritiseras EU:s allt striktare flyktingpolitik. Man menar att det finns allt färre lagliga sätt att ta sig in i EU och att personer i behov av skydd därför tvingas ta till olagliga metoder. Således bidrar politiken till att öka människosmugglingen. har visumtvång gentemot mer än 100 länder. ifrågasätter användningen av visum som ett instrument för att hålla asylsökande utanför gränser. Åtgärder som visumtvång kan inte accepteras om konsekvensen blir att människor i behov av skydd fråntas den rätten. Åtgärderna utgör därmed en urholkning av asylrätten. När det gäller svensk flyktingpolitik så är det högst pinsamt för vårt land och en tragedi för de drabbade att fällts av vid sju tillfällen. slår fast att stater som ratificerat konventionen inte får sända tillbaka någon till ett land där denne riskerar att utsättas för tortyr. Att bestämmelsen följs kontrolleras av . är skamligt nog det land som har flest fällande utslag av alla stater som tillträtt tortyrkonventionen. Asylsökande barn omfattas inte av samma villkor och rättigheter som barn vilka vistas permanent i . Bland annat omfattas de inte av rätten till förskola, de har endast begränsad rätt till utbildning och de har inte samma tillgång till särskola. Detta strider mot flera artiklar i , bl.a. artiklarna 2, 3, 28 och 29. 4.4 Diskriminering av kvinnor I konventionens artikel 2 står det: Konventionsstaterna åtar sig att vidta alla lämpliga åtgärder för att avskaffa diskriminering av kvinnor från enskilda personers, organisationers eller företags sida. har en starkt könsuppdelad arbetsmarknad. Kvinnligt dominerade yrken har ett lägre löneläge än manligt dominerade. Kvinnors löner är av männens. Män har oftare än kvinnor ledande positioner, även i kvinnligt dominerade yrken. Kvinnor utgör av de deltidsarbetande, tar ut av föräldraledigheten och utför omkring 2/3 av hushållsarbetet. Detta beror till stor del på att det i dagens samhälle finns många strukturer som leder till att kvinnor i praktiken diskrimineras i förhållande till män. I senaste rapporten från , som ser över efterlevnaden av konventionen mot diskriminering av kvinnor, kritiseras på flera punkter. Bl.a. lönegapet mellan kvinnor och män och kvinnorepresentation i företagsledningar, på universitet och i utrikesförvaltningen. Våld mot kvinnor är ett annat problem. FN uppmanar även att uppmärksamma diskriminering av invandrarkvinnor, kvinnor med funktionshinder samt romska och samiska kvinnor. vill därför att regeringen föreslår åtgärder som avskaffar all diskriminering mot kvinnor och vidtar åtgärder för att underlätta avskaffandet av osakliga löneskillnader som beror på kön, liksom tar itu med de övriga problem som kritiseras för av FN. 4.5 Det goda arbetet och yttrandefrihet på arbetsplatsen FN:s allmänna förklaring artikel 23 och 24 handlar om rätten till det goda arbetet, rätten till lön och lika lön för lika arbete och rätten till vila. Att människor som vill och kan arbeta inte har eller får möjlighet till detta är ett oerhört slöseri med kunskap och resurser. Det finns också ett starkt samband mellan arbetslöshet och ökad sjuklighet och dödlighet. Arbetslöshet leder till stora kostnader för samhället. Ohälsa i arbetet är ett växande samhällsproblem. Belastningen på anställda har ökat bland både privatanställda och offentligt anställda och stressrelaterade besvär blir allt vanligare. Höga krav i kombination med litet personligt inflytande ökar risken för ohälsa. Många offentligt anställda har , trots det förstärkta skyddet för den yttrandefrihet de åtnjuter, fått uppleva att ledningen försökt hindra dem från att säga sin mening och delta i den offentliga debatten. Antalet fall som hamnade hos JO flerfaldigades . Omkring en tredjedel av ärendena ledde till att arbetsgivaren kritiserades för att ha kränkt den anställdes yttrande- eller meddelarfrihet. JO konstaterade att det i många fall berodde på att arbetsgivaren saknade kunskaper om de anställdas rätt att uttala sig fritt. 4.6 Homo- och bisexuella publicerade en kartläggning av brott som ägt rum i . Enligt rapporten kunde man påvisa rasistiska motiv bakom ca 1900 anmälda brott. Den mest utsatta gruppen är dock inte, som många kan tro, människor med invandrarbakgrund, utan homosexuella. Av 190 fall av särskilt grov misshandel drabbade 100 homosexuella, utöver detta även två fall av mord. Enligt drabbar mer än hälften av de rasistiskt motiverade brotten homosexuella personer. Dessutom finns det ett betydande mörkertal. vill särskilt betona att människovärdet skall respekteras och utgöra grund och motivation för all politisk verksamhet. Alla människor har samma värde, ett okränkbart värde. Denna ideologiska deklaration ställer självfallet krav på oss. Det är odiskutabelt ett brott mot vår ideologi, ett brott mot människovärdet att i ord eller handling diskriminera en medmänniska. Att homosexuella utsätts för grova våldsbrott kan aldrig accepteras. Alla medmänniskor är självfallet moraliskt förpliktigade att aktivt ta upp kampen mot detta problem. Effektivare diskrimineringslagar, skolans arbete med värdegrundsfrågor och kompetent rättsväsende är viktiga faktorer som måste finnas i ett samhälle för att värna om alla människors medfödda värde oavsett sexuell läggning. 4.7 Förstärkta fri- och rättigheter mycket arbete återstår Grundläggande kriterier för en fungerande rättsstat är mänskliga fri- och rättigheter. Det svenska skyddet för dessa fri- och rättigheter behöver vidgas och förstärkas. Exempel på områden som borde bearbetas ytterligare är rätten till liv, föräldrarätten, den negativa föreningsfriheten och äganderätten. Det behövs också ett tydligt diskrimineringsskydd för människans integritet oberoende av religion, ålder, ras, hudfärg, kön, språk, sexuell identitet, börd, ekonomisk eller social ställning, funktionshinder, etnisk eller politisk tillhörighet. Detta skydd måste vara effektivt inte enbart i förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. Rättsstaten måste också tillförsäkra enskilda ett sådant skydd. Regeringsformen tillförsäkrar med smärre undantag endast medborgarna fri- och rättigheter uppräknade i 2 kap 1 § regeringsformen i förhållande till det allmänna. Medborgarna tillförsäkras däremot inte sådana generella fri- och rättigheter i förhållande till andra enskilda eller andra enskilda rättssubjekt (företag eller organisationer). I denna del kan det inte anses råda full parallellitet mellan regeringsformen och . Enligt mening vore det värdefullt att utreda om även fri- och rättigheter mellan enskilda borde grundlagsfästas och inte som i huvudsak vara inriktade på förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. En sådan grundlagsfäst rätt skulle stärka som rättsstat. 4.8 Kriminalisera deltagande i eller stöd till rasistiska organisationer En successiv, långsam våldsökning bekräftar att samhället misslyckats med normöverföringen till de nya generationerna. De rasistiska och naziinspirerade yttringar som drabbat vårt samhälle är ett exempel. Dessa yttringar har varit grogrunden för våldsbrott med rasistiska förtecken och viss organiserad brottslighet av ideologisk karaktär. ser allvarligt på denna utveckling. Det demokratiska samhället undergrävs av de rasistiska organisationerna och de brott som följer i dessa organisationers spår. Den har av mot rasdiskriminering kritiserats för sin underlåtenhet att effektivt lagstifta mot rasistisk propaganda i organiserad form. Från svenskt håll sägs att vår lagstiftning för att stävja hets mot folkgrupp skulle vara tillräcklig. Detta envisas man med trots att lika envetet förklarar att det inte räcker. anser att enskilds stöd till eller deltagande i rasistisk organisation, terroristgrupp eller annan organiserad brottslighet skall ses som en kriminell handling med tydligt stöd i grundlagen. anser att lagstiftarna måste ge tydliga signaler. Det är riktigt och viktigt att i regeringsformen inskränka föreningsfriheten vid förföljelse av t ex invandrare eller flyktingar eller vid förföljelse på grund av nationellt ursprung eller trosbekännelse. Eftersom det inte finns specificerade bestämmelser om ideella föreningar så kan den förening som förbjuds snabbt återuppstå under annat namn . Därför är det mycket effektivare att kriminalisera det enskilda deltagandet i den typen av organiserad rasism. 4.9 Inrätta en författningsdomstol som kan granska påstådda kränkningar Vid i övrigt oförändrade förhållanden är ett stats- eller samhällsskick mer demokratiskt ju fler relativt oberoende maktcentra det innefattar och ju bättre jämvikt det föreligger mellan dem. Detta synsätt har dessvärre inte varit vägledande för uppbyggnaden av den svenska konstitutionen. Den dömande makten har haft en underordnad ställning och kan knappast anses utgöra ett separat maktcentrum. Den blygsamma utformningen och användningen av lagprövningsrätten är ett exempel på detta. anser därför att maktdelningen mellan lagstiftare och verkställare bör kompletteras med en juridisk instans i form av en författningsdomstol. En författningsdomstol ska ha kompetens att pröva vanlig lags överensstämmelse med grundlag. Tolkningstvister av vallag och övriga lagar som rör det politiska systemets funktion ska också ligga inom domstolens prövningsrätt. Ytterligare en viktig uppgift för författningsdomstolen vore att pröva påstådda kränkningar av de mänskliga fri- och rättigheterna, fastslagna i grundlagen och i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det behövs en nationell domstol (en appellationsdomstol) som kan utföra denna lagprövning. En författningsdomstol ska uttolka och klargöra grundlagens krav på lagstiftning och rättstillämpning. antagande av för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna kräver att en författningsdomstol inrättas. 5 En global utrikespolitik för mänskliga rättigheter Det behövs en offensiv svensk utrikespolitik för mänskliga rättigheter, förståelse och försoning. Internationaliseringen och framväxten av ett allt mer globalt samhälle gör det än mer viktigt med gemensamma spelregler och normer som främjar mänskliga relationer över hela världen. Dessa normer finns väl förankrade i FN:s konventioner om mänskliga rättigheter. Det handlar inte om att skapa en gemensam kultur eller ett gemensamt samhälle, utan snarare om att slå vakt om kulturella olikheter och den internationella mångfalden. Däremot så finns det vissa grundläggande och gemensamma normer som värnar människovärdet mot förtryckare och som gör det lättare för människor att integreras och leva tillsammans. Mänskliga rättigheter måste genomsyra hela den svenska utrikespolitiken. Såväl inom det globala internationella samarbetet som i det bilaterala arbetet med andra enskilda länder bör ett rättighetsperspektiv diskuteras. Likaså bör utrikespolitikens olika beståndsdelar som t.ex. handels-, utvecklings-, bistånds- och migrationspolitiken främja samt ta sin utgångspunkt i de mänskliga rättigheterna. Inte förrän hela utrikespolitiken pekar i en och samma riktning och verkligen främjar mänskliga rättigheter så kan det påstås att driver en utrikespolitik för mänskliga rättigheter. 5.1 Uppvärdera mänskliga rättigheter och förnya folkrätten Det regelverk som finns mellan folk och länder går under benämningen folkrätten. Den består av en samling internationella traktat, konventioner, förklaringar och resolutioner samt sedvanerätt. Folkrätten har traditionellt sett utgått från avtal mellan stater. Principen om statssuveränitet har varit stark och innebär att staterna själva bestämmer inom landets gränser. har dock principer om mänskliga rättigheter fått allt starkare gehör och envåldshärskare har fått allt svårare att gömma sig bakom traditionella folkrättsprinciper. har vid ett flertal tillfällen hävdat interna angelägenheter som hot mot internationell fred och säkerhet. Flera länder i världssamfundet har även i praktiken agerat med stöd av en extensiv tolkning av folkrätten. Den utveckling som sker inom folkrätten handlar i grunden om att uppvärdera folkrättsliga principer om mänskliga rättigheter, på bekostnad av t.ex. statssuveränitetsprinciper. Denna utveckling måste stödjas eftersom människan alltid bör komma i centrum i politiken och då stater misslyckas att garantera människan hennes fri- och rättigheter måste det internationella samfundet träda in och ta sitt ansvar. Den säger sig driva en förnyad folkrätt med människan i centrum, men brister i att praktisera denna politik. De säger till exempel att juridiken ska sköta sitt och politiken sitt. Men eftersom folkrätten bäst förnyas och utvecklas genom praktiska politiska handlingar haltar regeringens resonemang. anser att aktivt måste driva en förnyad folkrätt med människan i centrum där mänskliga rättigheter uppvärderas. 5.2 Ödmjukhet och förståelse för andra kulturer Lika viktigt som det är att främja mänskliga rättigheter är det att öka förståelsen för andra kulturer och religioner. Det finns en risk att uppfattas som enbart västerländska. Det behövs en ödmjukhet inför andra människors kulturella seder och bruk, vilket bör genomsyra den globala utrikespolitiken. Olika metoder och tillvägagångssätt hos andra länder behöver inte betyda skillnader i värdegrunden eller synen på mänskliga rättigheter. Olika varianter på demokratiska samhällssystem behöver inte betyda att rätten till politisk delaktighet och åsiktsfrihet kränks. Olika välfärdsmodeller och skolsystem behöver inte betyda att rätten till ekonomisk utveckling och utbildning inte respekteras. Därför måste spridningen av de mänskliga rättigheterna kombineras med strukturer för interkulturellt utbyte. Européer, asiater, amerikaner och afrikaner kan och bör träffas på olika internationella arenor för att diskutera mänskliga rättigheter och för att lära sig av varandras synsätt och erfarenheter. Speciellt viktigt är det att förhindra en ny uppdelning av världen i den kristna och den muslimska. Därför anser att FN bör ha som tema på en det interkulturella utbytet och den gemensamma värdegrunden och till exempel samla världens religiösa ledare för att diskutera dessa frågor. Ofta förknippas rättsarbetet med att förhindra brott, skydda människor och bestraffa dem som bryter mot lagen. Allför ofta saknas försoningsarbetet. På den internationella arenan har detta område blivit allt mer viktigt och aktuellt. Tillsammans med bl.a. konfliktförebyggande och fredsuppbyggande insatser spelar försoningsarbetet en avgörande roll för en hållbar fred. Försoningskommissioner har en viss tradition i och användes senast i . I talas det allt oftare om behovet av en . Inom en bred utrikespolitik för mänskliga rättigheter och för att främja internationellt samarbete och utveckling måste försoning främjas. Här handlar det i praktisk politik om att stödja sanningskommissioner som går igenom alla parters brott, både förlorarnas och segrarnas. anser att mer av det konfliktförebyggande och fredsuppbyggande arbetet inom ramen för internationellt bistånd skall omfattas av försoningsarbetet. 5.4 Mänskliga rättigheter och säkerhetspolitiken Inom den globala politiken är det viktigt att se att människan hamnar än mer i centrum. Med globaliseringen följer att nationella gränsers betydelse minskar. Människor och folk blir allt mer ömsesidigt beroende av varandra. I dagens krig och konflikter är det allt oftare den enskilda civila människan som drabbas. För att garantera människors säkerhet och rättigheter räcker det inte längre att enbart hävda staters fred och säkerhet. Det nationella säkerhetsbegreppet behöver kompletteras så att enskilda människors säkerhet erkänns som minst lika viktigt. Det handlar i praktisk politik och inom folkrätten om att slå fast att människors säkerhet är minst lika viktig som staters. har det yttersta ansvaret för internationell fred och säkerhet, men då säkerhetsrådet ej tar sitt ansvar för att upprätthålla freden måste multilaterala insatser kunna ske för att rädda människoliv. För att förhindra godtycke inom den internationella rätten anser att det behöver upprättas principer för så kallade humanitära interventioner. syn på folkrätten och kampen mot terrorism ges i en säkerhetspolitisk motion. 5.6 Att hjälpa istället för att stjälpa Det behövs ett skifte och en attitydförändring när det gäller inställningen till det internationella arbetet med de mänskliga rättigheterna. Alltför ofta har det handlat om att peka ut syndaren, bestraffa dem som inte följer och införa ekonomiska och/eller politiska sanktioner mot dem som bryter mot de mänskliga rättigheterna. Det är naturligtvis viktigt att det finns rättsliga åtgärder att vidta då brott mot internationella lagar begås, men när det gäller att främja mänskliga rättigheter så behövs det en ökad användning av positiva verkningsmedel, som till exempel att stödja kunskapsspridning och institutionsuppbyggnad för att stärka politiska och civila rättigheter liksom stöd för fattigdomsbekämpning genom internationellt bistånd. 5.7 Ratificering, övervakningsmekanismer och sanktioner Det är väsentligt att i sin utrikespolitik fortsätter att driva på att så många länder som möjligt skriver under och ratificerar de olika för mänskliga rättigheter. Ju fler av dessa konventioner som skriver under, desto större är chansen att andra länder också skriver på och ratificerar FN:s konventioner. I detta arbete måste även FN:s möjligheter att kontrollera och bevaka att konventionsstater efterlever sina förpliktelser liksom möjligheterna att följa situationen i de länder som ej har skrivit under alla konventioner eller har gjort olika undantag förbättras. FN måste beredas möjligheten att i alla sina medlemsländer kunna kontrollera och bevaka att syfte uppfylls och de mänskliga rättigheterna efterlevs. För att effektivisera sanktionsmöjligheterna måste den internationella rätten stärkas. Det bör till exempel upprättas en permanent internationell brottmålsdomstol och möjligheterna för universell jurisdiktion bör ytterligare undersökas. Sanktionsinstrumenten bör användas så att de inte blir kontraproduktiva. Ekonomiska, politiska och militära sanktioner bör enbart användas utifrån en tydlig målsättning och för att främja situationen för mänskliga rättigheter. Det humanitära lidandet måste begränsas och sanktioner bör riktas mot de verkliga förbrytarna och inte mot den civila befolkningen. Förutom det globala och multilaterala arbetet med att främja mänskliga rättigheter, så kan enskilda stater spela en viktig roll i direkta samtal och utbyten mellan två olika länder. bör fortsättningsvis inleda, utveckla och fördjupa samtal och bilaterala satsningar för att främja mänskliga rättigheter. Detta kan ske inom utvecklingssamarbetet med tredje världen. Samtal behöver även föras mellan olika i-länder eftersom inget land i världen kan sägas helt respektera mänskliga rättigheter. kan med fördel föra direkta samtal med länder som t.ex. , , , , , och den palestinska myndigheten. Det bilaterala arbetet bör omfatta fördjupade diskussioner, utbyten mellan ledare och upprättandet av gemensamma institutioner. Arbetet mot tortyr och grym, omänsklig eller förnedrande behandling måste stärkas. Tortyr syftar i slutändan till att bryta ned en människa. Det handlar om ett grovt brott mot de mänskliga rättigheterna och är en långt driven form av maktmissbruk. var det konventionen mot tortyr trädde i kraft. Konventionsstaterna måste med kraft agera för att all tortyr ska upphöra. Förövarna måste fördömas. Offren måste få upprättelse och rehabilitering. Polis och kriminalvårdstjänstemän måste få utbildning. Listan på åtgärder för att förhindra tortyr kan göras lång. För att få ett stopp på tortyr och för att stödja dem som överlevt måste den ständigt kräva att alla världens stater ställer sig bakom konventionen mot tortyr. stödjer helhjärtat Amnestys världsomspännande kampanj mot tortyr. Dödsstraffet strider mot den mest grundläggande av alla rättigheter, rätten till liv. Det utgör också den yttersta formen av tortyr. Ändå finns dödsstraffet kvar i närmare hälften av världens länder. Världssamfundet måste fastslå att avrättningar inte är lösningen på kriminalitet. Staten får inte döda för att visa att det är fel att döda. hade tre länder helt avskaffat dödsstraffet. , har över hälften av världens länder avskaffat dödsstraffet antingen i sin lagstiftning eller i praktiken genom att några avrättningar inte genomförts . dokumenterade Amnesty 1 457 avrättningar i 28 länder. Mörkertalet är stort och siffran kommer med all säkerhet att behöva justeras uppåt. Amnesty dokumenterade 3058 dödsdomar i 65 länder. Det är ett fåtal länder som står för den största delen av avrättningarna , bl.a. , , , och . De flesta länder som genomför avrättningar publicerar inte någon statistik över utdömandet av dödsstraff och antalet avrättningar. anser att ett ökat tryck måste sättas på de länder som fortfarande har kvar dödsstraffet. Många av barnen i världen utsätts för krig och blir flyktingar. De drabbas även av oacceptabla och vidriga umbäranden genom en omfattande kommersiell sexuell exploatering. Det globala samarbetet måste ökas och organiseras och respekten för barn i alla länder måste stärkas. Regeringen måste med utgångspunkt i föra en dialog om länders ansvar att verka för barnens rättigheter enligt konventionen men också verka för vår och det internationella samfundets skyldighet och vilja att bistå länderna för att på alla sätt söka förverkliga barnets rättigheter. Inom ramen för arbetet är områden som gatubarn, barnarbete, kommersiell sexuell exploatering av barn, barn på institutioner, barn och hiv/aids, barn i väpnade konflikter samt barn med funktionshinder särskilt prioriterade områden. 5.12 Mänskliga rättigheter och utveckling är beroende av varandra Mänskliga rättigheter och utvecklingspolitik delar en gemensam vision och ett gemensamt mål, nämligen att garantera frihet, välstånd och människovärde för alla. Det handlar bland annat om att slippa diskrimineras, att uppleva rimlig levnadsstandard, att få utvecklas och uppnå sin personliga potential, att känna personlig säkerhet, att leva med en rättstrygghet, att få uttrycka sina åsikter och deltaga i samhällets demokratiska beslutsfattande och att få arbeta under rimliga förhållanden. Inom utvecklings- och biståndspolitiken är mänskliga rättigheter såväl ett medel som ett mål. Ekonomisk och social utveckling är nödvändig för att kunna uppleva mänskliga rättigheter, liksom mänskliga rättigheter är en förutsättning för tillväxt och utveckling. Det är alltså en nödvändighet i utvecklingssamarbetet att hela biståndet genomsyras av mänskliga rättigheter samt att specifika MR-projekt prioriteras. På så sätt främjas människovärdet samt möjligheten att höja levnadsnivån för de fattigaste. har rätt till undervisning. Undervisningen skall vara kostnadsfri, åtminstone på de elementära och grundläggande stadierna. Den elementära undervisningen skall vara obligatorisk. Yrkesundervisning och teknisk undervisning skall vara allmänt tillgänglig. Den högre undervisningen skall stå öppen i lika mån för alla på grundval av deras duglighet. (Artikel 26:1 i FN:s allmänna förklaring) En grundläggande utbildning för alla människor är nödvändig, eftersom det är en mänsklig rättighet och för att den bidrar till att människor blir medvetna om sina rättigheter. Det i sig kan lägga grunden för människor att våga kräva av de ansvariga att tillgodose deras medborgerliga rättigheter. Utbildning är också nödvändig eftersom den förutom faktakunskaper ger en rad positiva bieffekter. Utbildning är fattigdomsminskande, främjar demokratiutveckling, ökar jämlikheten, samt möjliggör en hållbar ekonomisk utveckling.