mot · GR02Fi240 · 2003-10-07 00:00:00 — Det samlade pensionssystemet ligger därför i realiteten vid sidan av diskussionen om mål för det offentliga sparandet. För kommunerna gäller ett balanskrav som avser varje enskild kommun. För hela kommunsektorn innebär ett uppfyllande av balanskravet som det är formulerat sannolikt ett visst negativt finansiellt sparande, 0,10,av BNP. Den kommunala verksamheten bör vara stabil. Även om det inte är givet att reglerna för kommunerna inte i någon mån ska kunna påverkas av konjunkturen bör huvudregeln vara att förutsättningarna ska vara stabila. Det är därmed i första hand i statens finanser som konjunkturens påverkan kommer att synas. Det är där variationer främst förekommer och där det är mest angeläget med medelfristiga mål. Med hänsyn till vad som gäller för pensionssystemet och kommunerna bör målet således avse statens sparande. Målet för sparandet bör ta sin utgångspunkt i statens balansräkning. anser att statens skuld bör minska både i absoluta tal och som andel av BNP. Med en låg skuld får den ekonomiska politiken en större handlingsfrihet som gör det möjligt att möta påfrestningar på samhällsekonomin. En låg statsskuld ger utrymme för en mer aktiv stabiliseringspolitik om detta skulle krävas. En låg statsskuld är den bästa bufferten och skapar reserver så att den ekonomiska politiken kan få tillräcklig rörelsefrihet. Detta innebär inte en återgång till en aktivistisk konjunkturpolitik. Men det är rimligt att statsfinanserna kan användas för ett visst mått av konjunkturbalansering. Konjunkturvariationen bör främst bestå av att den automatik i inkomster och utgifter som stimulerar i nedgång och stramar åt i uppgång, de s.k. automatiska stabilisatorerna, tillåts verka fullt ut. Målet bör vara att statens finansiella sparande ska vara i balans över en hel konjunkturcykel. Statens skuld blir då oförändrad i absoluta tal men sjunker som andel av en stigande BNP. Målet formuleras på följande sätt: Statens finansiella sparande ska vara noll över en konjunkturcykel. Med en kommunsektor i ungefärlig balans kommer då det offentliga finansiella sparandet att över konjunkturcykeln bestå av det sparande som pensionssystemet uppnår. Det innebär för det närmaste decenniet att detta överskott i genomsnitt kommer att ligga på 2-2½ procent av BNP. Men målsättningen avser inte det offentliga sparandet utan staten. Det är inte rimligt och försvarbart att genom långsiktiga underskott och en långsiktig skulduppbyggnad vältra över problem på kommande generationer. Reaktionerna både politiskt och marknadsmässigt mot en fortsatt statlig skuldökning kommer att bli starka. uppfattning är vidare att det är principiellt felaktigt att staten äger och driver företag. Tillgångar i form av statliga företag ska avyttras och skuldsättningen minska i motsvarande mån. Detta krav är främst ideologiskt motiverat. Det statliga företagsinnehavet ska därför minska i den takt som försäljningar lämpligen kan ske och statsskulden minska i motsvarande mån. I den politiska debatten hävdas ibland att intresset bör inriktas på statens eller den offentliga sektorns nettoställning. Då framstår situationen som bättre. En avgörande invändning mot detta är det som ovan sagts om att staten inte bör äga företag. Pensionssystemets tillgångar är inte heller tillgängliga för att omvandlas till offentliga utgifter. Med vår formulering av målet för statens sparande och vår ambition att sälja det mesta av statens företagsinnehav kommer bruttoskulden att minska. Nettoställningen förändras inte nödvändigtvis men den minskade bruttoskulden ger den ekonomiska politiken en större rörelsefrihet. Diagram 10 visar att skulden redan på kort sikt ligger väsentligt lägre med politik. Den stiger i absoluta tal men detta är motiverat av det svaga ekonomiska läget. Som andel av BNP sjunker statsskulden. Detta gäller både för och regeringens ekonomiska politik. Den konsoliderade bruttoskulden, den s.k. Maastricht-skulden som är det skuldbegrepp som används i stabilitetspakten, har en liknande utveckling men på en något högre nivå. Statsskulden med respektive Socialdemokraternas politik Målet för statens finansiella sparande och skuldutveckling är medelfristigt, dvs det ska gälla över en hel konjunkturcykel. I det kortare perspektiv som här redovisas behöver inte det medelfristiga målet uppfyllas. Den svaga konjunkturen medger ett underskott. Balansmålet ska uppfyllas . I vårt budgetalternativ har vi ett något mindre underskott i statens finanser för åren 20042006 än regeringen, se tabell 7. Vi räknar med balans och överskott efter 2006. Statens finansiella sparande 20042006 Statens finansiella sparande enligt Socialdemokraterna -1,6 -1,0 -0,4 Statens finansiella sparande enligt -1,4 -0,9 -0,5 Den stora risken med förhandlingsmaskineriet mellan Socialdemokraterna och deras stödpartier är, som vi påpekat, att planerade marginaler förbrukas för permanenta utgifter. Om detta sker även nu kommer regeringens finansiella sparande i staten att se ut på följande sätt: Statens finansiella sparande med förbrukade marginaler 20052006 Statens finansiella sparande enligt Socialdemokraterna med förbrukade marginaler -1,6 -1,5 -1,4 En fortsättning av nuvarande politik riskerar således att leda till att staten kommer att ha ett permanent sparandeunderskott på ca 1½ procent av BNP eller ca . Detta är inte en acceptabel politik. En ofullständig och kortsiktig budget Vi kan konstatera att regeringen bara lägger fram en ettårsbudget. avstod regeringen från att lägga fram förslag om ett utgiftstak : Man hade inte hunnit. Förslag skulle i stället komma i vårpropositionen. Men i vårpropositionen 2003 avstod regeringen utan förklaring från att lägga fram ett sådant förslag. lägger regeringen visserligen fram ett formellt förslag om utgiftstak , men det framgår att utgiftsberäkningarna baseras på att politiken och regelsystemen är oförändrade efter 2004. Det innebär att de budgetmarginaler som regeringen redovisar inte är reella utan kommer att fyllas med utgifter så som skett tidigare. Det är oerhört farligt att regeringen gått in i en konjunkturavmattning utan marginaler. Den försämring av de offentliga finanserna som lågkonjunkturen leder till måste regeringen möta med hårda kortsiktiga panikåtgärder på olika områden. Myndigheternas planering rycks sönder och en mängd verksamheter tvingas tvärt minska på ett sätt som allvarligt försämrar kvaliteten i de offentliga tjänsterna. Det är inte första gången detta sker. Budgetpropositionen visar att risken är överhängande att detta fortsätter. Av de tre partiernas olika uttalanden framgår tydligt att man avser återkomma i förhandlingarna med nya utgifter så att marginalen åter förbrukas i förväg. Vår budgetpolitik inriktar sig på att ge de offentliga utgifterna en sådan form att tillräckliga marginaler skapas för den ekonomiska osäkerheten som är särskilt stor . De offentliga utgifterna ska också ge utrymme för nya viktiga satsningar när nya behov uppkommer som bör lösas med offentliga medel. De ska också ge utrymme för de skattesänkningar som är nödvändiga för tillväxt och för individens behov. Då måste utgifterna begränsas på det sätt som utgiftstaket i diagram 11 visar. Härigenom kan nödvändiga marginaler skapas. Budgetmarginalen bör vara av de utgifter som ska begränsas av taket. bör gälla, för det kommande budgetåret kan en lägre nivå vara lämplig. De risker för en sämre konjunktur som finns talar för att det behövs marginaler i statens budget. Vi kan konstatera att Socialdemokraternas budgetmarginal ligger på . Det är, som LO-ekonomerna lite drastiskt uttrycker det, som om vanliga löntagare hade samma marginaler som staten skulle en löntagare med i årsinkomst ha en buffert på , prognos pekar på risken för ett genombrott av utgiftstaket med . Detta innebär att om regeringen verkligen vill undgå att bryta igenom utgiftstaket måste det till nya drastiska besparingar , något som inte alls finns ens antytt i budgeten. Att marginalerna är större beror enbart på att de fungerar som reserver för framtida utgiftsökningar. Mot bakgrund av att regeringen inte lägger några egentliga förslag och beräkningar kan de marginaler som finns för de åren närmast betraktas som reformutrymme, dvs de är inte avsedda att vara marginaler utan bara ännu ej utnyttjat utgiftsutrymme. 854 (842) 883 (871) 908 (896) Anm. siffror inom parentes anger med Socialdemokraternas utgiftstak jämförbara siffror där korrigering gjorts för att effekten av våra skatteförslag på kommuner och landsting regleras genom ökade anslag till kommunsektorn. På det material som regeringen och dess samarbetspartier lagt fram kan inte några egentliga slutsatser dras om vilken färdriktning Socialdemokraterna och deras stödpartier avser välja. De beräkningar som redovisas är bara tentativa indikationer. vill på ett helt annat sätt än Socialdemokraterna hejda den offentliga utgiftsutvecklingen så att skattetrycket kan sänkas med statsfinanserna i balans. I vårt budgetalternativ uppnås en snabbare sänkning av de offentliga utgifterna, och skattetrycket kan sänkas ner av BNP. På kort sikt kan dock inga stora förändringar i förhållande till Socialdemokraternas politik uppnås, de större effekterna kommer . En sämre ekonomisk tillväxt kommer också att försvaga de offentliga finanserna. Det ingår i politik att den försvagning av de offentliga finanserna som automatiskt kommer av en sämre konjunktur ska tillåtas verka ut. Vi har marginaler för detta. Uppbromsningen av utgiftsökningen åstadkoms genom att de områden prioriteras som det offentliga naturligen bör svara för, som rättsväsendet, eller där ingen annan går in, som handikappstödet. Att svara för genuint offentliga tjänster, stödja grupper som annars skulle komma i kläm, samt i övrigt ge en så effektiv service som möjligt är inriktningen. Vi kan härigenom minska de offentliga utgifterna med och ändå ha utrymme för satsningar på rättsväsende, forskning, handikappåtgärder och bistånd. De skattesänkningar vi prioriterar är sådana som stimulerar företagande, särskilt för småföretag, och medför att det lönar sig att arbeta och studera. Härigenom får människor ökad frihet och arbetsutbudet ökar. Skatter och offentliga utgifter enligt respektive Socialdemokraterna Finansiellt sparande, offentlig sektor Finansiellt sparande, offentlig sektor Att vara medveten om gjorda åtaganden mål för statens finansiella sparande är härlett ur resonemang om statens balansräkning, dvs tillgångar och skulder. Även om staten inte kan betraktas som ett företag finns det anledning att analysera utvecklingen ur olika vinklar. Detta är av särskilt intresse när det gäller att bedöma risker och omfattningen av gjorda åtaganden. I det nya pensionssystemet finns en metodik för att beräkna de åtaganden som upparbetade pensionsrättigheter innebär. Skulderna i systemet är framtida pensionsutbetalningar till dagens pensionärer och de nu yrkesverksammas framtida pensionsrätter, sammanlagt . Tillgångarna utgörs av värdet av framtida avgiftsbelagda inkomster och tillgångarna i fonderna. Det framgår att ökade pensionsrätterna vad gäller systemets större del, inkomstpensionen, med netto . Mot dessa skulder svarar, förutom fondering, den inteckning i framtida skatte- och avgiftsbas som den fastställda avgiftsnivån till pensionssystemet är. I pensionssystemet finns inbyggd en balanseringsmekanism som ser till att inte balansen mellan tillgångar och skulder rubbas. I det mesta av statens verksamhet saknas dock både en klar redovisning av framtida åtaganden och metoder för att hålla dessa i balans med vad skattebaserna kan tåla. Ett tankeväckande exempel på detta är det som håller på att hända med den skuldbörda staten har för beviljade sjukpensioner. De kraftiga ökningarna under denna regerings tid av kostnaderna för sjukersättning (tidigare förtidspension och sjukbidrag) innebär stora åtaganden för skattebetalarna i upp till 15 års tid och längre om inte utvecklingen snart kan vändas. Endast en mycket liten andel av de pensionerade har ju återkommit i arbete. I budgetpropositionen framgår nu att de samlade åtagandena för förtidspensionsutbetalningar fram till pensionsåldern ökade med till nästan , detta till följd av att nya förtidspensioner beviljades i mycket snabbare takt än gamla sådana upphörde. Detta är anmärkningsvärt högt, både som absolut nivå och jämfört med den ovannämnda ökningen av pensionsåtagandena i det allmänna ålderspensionssystemet. Regeringen räknar nu med att mer än 64 000 nya sjuk- och aktivitetsersättningar kommer att bli beslutade . Regeringen har rentav (i bilaga till UO 10, s. 9) satt upp detta ofantligt höga antal nya förtida pensioner som ett slags mål. Motionskrav från sida om att detta ovanligt missriktade mål skall rivas upp avslogs senast under vårriksdagen. I en annan motion återkommer vi nu med ett nytt yrkande om att skall avskaffa 64 000-målet. Men med den utveckling regeringen nu beräknar och godtar för resten av mandatperioden kommer den ansamlade skuldbördan för beviljade men inte betalda sjukersättningar att öka med tiotals miljarder . Hur mycket detta åtagande kan väntas öka med har regeringen dock inte tyckt att den behövde upplysa om. Detta visar på att det, trots de uppstramningar som skett, fortfarande finns brister i budgetprocessen. Den samlade inverkan som ett budgetårs verksamhet har på behovet att eller med fördröjning ta ut skatt redovisas inte med någon fullständighet för , och därmed inte heller för väljarna. En tabell av det slag som finns (på s. 26 under UO 10) för sjukersättningar är ett steg framåt, men inte ett tillräckligt sådant. Det som sker med skuldbördan för tidigare förtidspensioner och framtida sjukersättningar visar att det är ohållbart med den ofullständiga redovisning som sker. Det finns all anledning att lära av det som inträffat och vara vaksam för vilka långsiktiga framtida åtaganden som kortsiktiga beslut innebär. Detta kräver att regeringens ekonomiska redovisning till och till väljarna förbättras, så att åtminstone större väntade förändringar av tillgångar, upplupna kostnader och andra viktiga poster i statens balansräkning finns med i en samlad redogörelse i budgeten. En sådan redogörelse kan bli ett viktigt stöd för och för väljarkåren i att inte felbedöma möjligheterna att genomföra försvagningar av budgeten. Kortsiktiga utgiftsbeslut i en högkonjunktur kan uppfattas som populära vid själva beslutstillfället, men de kan bli en svår börda när tiderna blir sämre. Risken att detta förbises är särskilt stor när besluten leder till utbetalningar eller bortfall av inbetalningar som inträffar . Ett välkänt och drastiskt tidigare exempel är det äldre kommunala tjänstepensionsavtalets uppbyggnad av en stor skuldbörda som på de flesta håll inte bokfördes till sitt verkliga värde när den år arbetades upp. Den budgetsituation nu har kan också ses ur det här perspektivet. Med Socialdemokraterna i regering, och stödpartier som underlag för politiken, utnyttjades inte högkonjunkturen till att hålla tillbaka och avveckla åtaganden. Istället gjordes nya inteckningar i de framtida skatteintäkterna, och vad den drastiska skuldökningen i sjukförsäkringsdelen av socialförsäkringssystemet skulle kunna orsaka verkar man inte på allvar ha försökt ta hänsyn till. Den samlade tyngden av dessa åtaganden kan bli mycket besvärande under sådana år då tillväxten försvagas och konjunkturen försämras. Risken för att regeringen då tillgriper panikbesparingar är stor. Detta kan för övrigt hända , eftersom regeringen tycks nonchalera risken med den nästan obefintliga marginalen för året. Det behövs en helt annan strategi för att hantera de offentliga åtagandena på ett genomtänkt sätt och se till att det även gentemot väljarna redovisas en fullständig bild av statens ekonomiska ställning och av statsfinansernas framtida stabilitet eller brist på stabilitet. Därvid bör man, i tillämpliga delar, använda de metoder som utvecklats för att ge det allmänna pensionssystemet en tydlig balansräkning och en automatiskt verkande balansering som hindrar att en ohållbar finansiell situation uppstår. Statens verksamhet är så mycket mer omfattande och delvis av så annorlunda karaktär att tekniken från redovisningen av balansen i ålderspensionssystemet bara kan användas för delar av statens åtaganden. Men med stor sannolikhet går det att förbättra budgetering och redovisning avsevärt med att tillämpa det tänkande som utvecklats under arbete med pensionsreformen. Att det svenska allmänna pensionssystemet har en balansräkning och en på denna byggande automatisk balansering är något som utvecklats i , som något i väsentliga delar helt nytt, utan tidigare motsvarigheter i andra länders allmänna pensionssystem. Att tillämpa liknande metoder för att göra statens hela redovisning bättre och i högre grad kunna undvika att kortsiktiga beslut vållar framtida allvarliga obalanser skulle också vara, om inte unikt, så i varje fall ovanligt i ett internationellt perspektiv. har dock, förutom ett intresse att ha ordning i de egna statsfinanserna och undvika överinteckning , även ett starkt intresse av att andra länder i vår omgivning också skaffar sig liknande system för att upprätthålla den långsiktiga balansen i både statsbudget och pensionssystem. Även om vi själva med tiden kan arbeta oss ur de ekonomiska svårigheter som är en följd av tidigare felsteg så kan vi drabbas av mycket svåra störningar om länder i vår omgivning fastnar i en ohållbar statsfinansiell situation. De slag av budgetoreda, överbud och obalanser som varit ett långvarigt problem i och som tagits på alltför lite allvar av regeringen är också i liknande och ännu värre former ett mångårigt problem i flera andra EU-stater. Dessa har i många fall också en demografisk utveckling som kommer att spetsa till problemen och liksom i innebära nya svåra utmaningar när det gäller att ha en politik för ekonomiska framsteg och bevarad välfärd. Det bör ge regeringen till känna, med anledning av det vi här tagit upp om brister i redovisningen av ansamlade ekonomiska åtaganden, är inte bara att regeringen för svensk del bör låta utveckla en förbättrad redovisning av statens samlade ekonomiska åtaganden. Regeringen bör även verka för att motsvarande arbete sker internationellt. Såväl i EU-kretsen som inom kan här göras ett utvecklingsarbete som kan bli till stor nytta för medlemsländernas framtida samhällsekonomi och välfärd. Inkomsttitel Fysiska personers inkomstskatter Allt reformarbete förutsätter stabila statsfinanser. De kommer att påverkas när konjunkturen nu försämras och regeringen inte förberett för en sådan situation. Förslaget måste därför koncentreras till de mest strategiska områdena. Vi prioriterar de skattesänkningar som är viktigast för att få fart på tillväxten. Skattesänkningarna bör ha som ett mål att öka lönsamheten av arbete. Då måste marginalskatterna sänkas. Ett steg i den riktningen är att avskaffa den s.k. värnskatten samt höja brytpunkten, dvs. höja den inkomst över vars gräns statlig skatt tas ut. Härigenom kommer den andel av de skattskyldiga som betalar statlig skatt att bli lägre än med regeringens skattepolitik. Med politik uppnås ett av skattereformens mål, att av skattebetalarna skall betala statlig skatt. Genom skattesänkningar kommer utrymme att skapas för omvandlingar av trafik- och arbetslöshetsförsäkringarna mot större försäkringsmässighet. Den högre avgiften till a-kassan blir avdragsgill. Netto kommer inkomsttagarna inte att få höjda kostnader men systemen kan fungera bättre. Skatten på arbete sänks också genom ett förvärvsavdrag mot kommunalskatt på av inkomsten. Avvecklingen av dubbelskatten på aktier börjar. Kompetensutvecklingen stimuleras genom att avdragsrätten för avsättning till pensions- och kompetenssparande ökar. En skattereduktion för hushållstjänster genomförs i enlighet med det gemensamma fyrpartiförslaget. En skattereduktion ges inom en viss ram för gåvor till internationell biståndsverksamhet. I samband med att fastighetsskatten sänks höjs reavinstskatten på bostäder. Inkomsttitel Juridiska personers inkomstskatt Skatten på fåmansbolagen sänks genom att över en viss inkomstnivå beskattas fåmansföretagare med kapitalinkomstskatt. Inkomsttitel Socialavgifter och löneskatter Arbetsgivaravgifterna sänks för att stimulera sysselsättningen och sänka kostnaderna för företagen. För att få så stor effekt som möjligt koncentreras sänkningen till den privata tjänstesektorn. Avgiften sänks vilket innebär en omedelbar skattesänkning med . Egenavgiften sänks i motsvarande mån. Fastighetsskatten sänks kraftigt genom att skattesatsen sänks från och från för hyreshus. Detta är första steget i en avveckling av fastighetsskatten. Sambeskattningen avvecklas som det första steget mot en fullständig avveckling av förmögenhetsskatten. Därefter höjs fribeloppet, och det tredje året avskaffas förmögenhetsskatten helt. Inkomsttitel Skatt på varor och tjänster vill införa en särskild skatt på sopförbränning som likställer förbränning och deponi. Vi motsätter oss de av regeringen föreslagna höjningarna på hushållens energiförbrukning. Inkomsttitel Nedsättningar av skatter vill avskaffa regeringens s.k. bredbandsavdrag och motsätter sig den form av kringgående av utgiftstaket som anställningsstödet innebär. Vårt system för kompetensutveckling ersätter regeringens skattenedsättning. Inkomsttitel Inkomster av statens verksamhet Att auktionera ut lokalradiofrekvenser, riks-TV, riksradio samt ersätta det nuvarande prövningssystemet med auktionering ger löpande inkomster. Inkomsttitel Inkomster av försåld egendom räknar med att av principiella skäl börja sälja statliga företag. Detta får ske i en takt som är anpassad till vad som är lämpligt med hänsyn till marknadsläget. har vuxit kraftigt under den socialdemokratiska regeringen. Inte minst gäller det antalet politiska tjänstemän. Efter avslutat ordförandeår bör samordningsvinsterna med införlivandet av kunna tas fram. En minskning av är därmed befogad. En viss minskning av statsstödet till partierna är befogad för att minska deras beroende av staten. Presstödet bör i princip avskaffas. Det snedvrider konkurrensen. Förhållandena är nu helt annorlunda än när stödet infördes. Därför bör en större minskning göras. Utgiftsområde 2 Samhällsekonomi och offentlig förvaltning kan läggas ner. Utgiftsområde 3 och uppbörd vill utöka resurserna för skattemyndigheterna för att få en effektivare process. Tullen bör också få ökade resurser för insatser mot den illegala införseln av alkohol och narkotika. föreslår sammanlagt mer än regeringen till förstärkningar av rättstrygghet och rättssäkerhet. Antalet poliser måste öka så att polisen kan vara synlig och effektiv i brottsförebyggande, brottsbekämpande och trygghetsskapande syften över hela landet. Kriminalvården måste förstärkas, både gällande antalet anstaltsplatser, för bättre behandlingsmöjligheter och för bekämpande av narkotika på anstalterna. Domstolsväsendet måste få mer resurser till att utöka sin kapacitet så att bl a handläggningstiderna kortas. Det är viktigt att framhålla en sammanhållen syn på hela rättskedjan. När polisens kapacitet att utreda brott ökas måste övriga myndigheter åklagarväsendet, domstolsväsendet och kriminalvården få förstärkningar av kapaciteten i motsvarande grad. Hela rättskedjan måste fungera, och samordningen mellan myndigheterna bör öka. Åklagarmyndigheter och polismyndigheter bör samarbeta mer, t.ex. genom samlokalisering och sammanfallande geografiska ansvarsområden. Utgiftsområde 5 Internationell samverkan Regeringen föreslår i årets budgetproposition en minskning av anslaget till . Det är illa motiverat och bryter mot de indikationer som UD givit institutet. Då UI har en positiv utveckling både ekonomiskt och i fråga om upplysning och forskning om internationell politik och internationella förhållanden vill vi tillföra ytterligare utöver regeringens förslag. Utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet