mot · GR02Kr209 · 2003-10-07 00:00:00 — Ursprunget har man oftast i den gamla militärmusiken, som omvandlades till Regionmusiken och därefter till Länsmusiken. Förutsättningarna var dock mycket skiftande vid bildandet av den nya Länsmusiken. På vissa ställen hade regementsnedläggningarna kommit tidigt och den militära musiken hade upphört. När sedan organisationen med länsmusik startade blev fördelningen av medel haltande. Camerata Roman i län är en kammarorkester, som just drabbats av den här konstruktionen. I ett land som vårt, med en stor yta men med en liten befolkning måste, av såväl praktiska som ekonomiska skäl, vissa koncentrationer göras. Samordningar i nätverk och därmed följande kontakter och utbytesmöjligheter leder också till musikaliska konstnärliga fördelar. För olika musikgenrer kan många fördelar vinnas genom en formaliserad samordning. Denna kan dock ha olika utseende. Ingen konstform mår väl av att stöpas i samma form som andra. Det är därför viktigt att olika samverkansprojekt, som t.ex. det som föreslås av jazzklubbar och föreningar eller det i startade genrecentret för folkmusik, kan prövas och stödjas och kanske kompletteras med andra organisatoriska åtgärder. Sådana förslag måste kunna stödjas, men det måste ankomma på genre eller musikslag att själva välja den för dem bäst anpassade samverkansformen. En viktig form av offentlig musik är det som kallas ceremoniell musik, dvs. musik som framförs vid statsceremoniella tillfällen som statsbesök, invigningsevenemang m.m. Den utförs främst av det fåtal militärmusikkårer som finns kvar. En av dessa kårer, flygvapnets, är till två tredjedelar en civil orkester. Dessa orkestrar utgör bl.a. förebilder för de cirka 300 amatörblåsargrupperna i landet. I samband med försvarsneddragningarna har det även lagts förslag till väsentliga minskningar av anslagen till dessa orkestrars verksamhet. Det skulle kunna leda till nedläggningar och väsentlig skada för den ceremoniella musiken i , såväl den civila som den militära. Vi anser att insatser måste göras för att rädda kvaliteten på den ceremoniella blåsmusiken. Det som i dagligt tal kallas film har något mera än på nacken. Filmen som konstform har mycket sent fått ett erkännande som en egen kulturform. var tidigare ett av de mera betydelsefulla filmländerna. har vårt land åter blivit en filmnation att räkna med, och många svenska filmskapare och skådespelare har mött världsberömmelse. I skapas filmer som röner stor internationell uppmärksamhet. Det handlar både om vanliga spelfilmer och om dokumentärer för såväl vuxna som barn. De tidiga periodernas produktion, liksom en del sentida film, har skapat ett filmhistoriskt arv av mycket stor omfattning. har det material som använts i filmer antingen lett till självdestruktion, brandrisker eller färgförändringar/färgförlust. Bevarandeproblematiken är med andra ord omfattande. Stora delar av det filmmaterial som () tidigare haft ansvaret för befinner sig utomlands eftersom såväl medel för renovering/säkring som möjligheter till den rent fysiska förvaringen saknats i . Det är i detta sammanhang viktigt att slå vakt om vårt lands filmhistoriska arvsrätt. En uppgift för den nybildade filmvårdscentralen i är också att restaurera och bevara den icke fiktiva filmen i . Men eftersom problemanalysen skilde sig så tydligt mellan å ena sidan och å andra sidan hembygdsföreningar, privata filmsamlare m fl finns det skäl att noga följa och eventuellt ompröva den verksamhet som sker i . Filmen, som tidigare distribuerades i form av celluloidremsor till de visande biograferna, kan distribueras på ett smidigare sätt och med hjälp av nya media. Därigenom kommer den pågående trenden nedåt i besöksfrekvenser och i visningslokaler att kunna vändas och få en annan utveckling. Detta betyder mycket, inte minst för glesbygden. Inte bara visningsmöjligheterna förändras, utan även produktionsformerna. Digital teknik, datastyrda manipulationer och animationer är bara några av de faktorer som påverkat filmens utveckling. Trots detta fortlever celluloidremsan både som ett verksamt och betydelsefullt inslag i filmkonsten och, inte minst, som en viktig symbol. I filmens barndom fanns ett antal filmcentra i . Sedermera kom det mesta att centreras till . växer återigen regionalt baserade produktionscentra för film upp, Filmpool Nord och är exempel på nya centra där en stor del av svensk filmproduktion nu sker. Förutom det rent konstnärliga behovet av att visa olika miljöer ger detta möjligheter för professionell film, amatörfilm, medieutbildningsanstalter och televisionen att samverka. Samverkan på det produktions- och teknikmässiga området ger positiva synergieffekter. Filmen får genom regionaliseringen också en större ekonomisk betydelse i respektive landsända. Med en omfattande kringverksamhet har filmproduktion på många håll blivit en inte oväsentlig näringslivsfaktor. Filmen kan, som en del av de rörliga bildmedierna, också hjälpa till att förmedla andra kulturformers yttringar, t.ex. skådespel. För utbildningssektorn har film och andra närbesläktade media fått en ökad betydelse, både som kunskapsförmedlare och som arbetsredskap i det egna skapandet. Som redan nämnts är det av stor vikt att det finns ett nära samband mellan utbildning, amatörfilmare och professionella i samma område. De kan på ett positivt sätt befrukta varandras verksamheter. upphör gällande filmavtal, och vi utgår från att resultatet av tänkta ambitioner i relation till uppnådda mål utvärderas . () har påpekat att uppdraget i rådande filmavtal är alltför detaljreglerat och därmed försvårar institutets möjligheter att agera flexibelt. Vi har förståelse för SFI:s kritik och föreslår att det kommande filmavtalet lämnar större möjligheter för SFI att agera utifrån verkligheten och den tekniska utvecklingen. Den svenska filmcensuren har funnits . Tiderna förändras och vi anser att det är dags att avskaffa förhandsgranskningen, den s.k. filmcensuren, för vuxna. revisorer har granskat hotet mot kulturarvet i rörliga bilder och konstaterar att bildbeståndet är svårt att överblicka. Man pekar bl.a. på svårigheterna med skilda principer för katalogisering, pågående dubbelsparande och oklarhet över hur mycket film som behöver bevaras. Revisorerna framhåller att regeringen måste ta fram en strategi för att klargöra en ambitionsnivå och ansvarsfördelning, dels en ekonomisk analys för att ska få ett bättre underlag för fortsatta ställningstaganden. Vi instämmer i detta. 10 Form och design Att skönhet är ett fundamentalt mänskligt behov visar historien. Människans förmåga att formge har varit en förutsättning för att förbättra tillvaron och till överlevnad. Föremål är också symboler för kulturen. Design, formgivning och konsthantverk exemplifierar några av de olika begrepp med delvis skiftande innebörd som används inom form- och designområdet. Samspelet mellan form och funktion är en ganska ny företeelse i vårt land. Med dagens stora utbud av likartade produkter får design och form en ökad betydelse, och produktutvecklingen handlar bl.a. om funktion och budskap. Design är också ett viktigt konkurrensmedel. En duktig industridesigner kan bli det strategiska verktyg som gör att det lilla företaget lyckas på marknaden. Intresset för svensk arkitektur, form och design ökar och hör till våra nya utmaningar. Forskningen kring designområdet behöver få bättre möjligheter. Konsthantverkets, formgivningens och industridesignens historia, liksom den samtida designen, behöver både dokumenteras och analyseras. Design är i lika hög grad en kultur- och näringspolitisk fråga som en utbildningsfråga. Därför är samspelet mellan olika aktörer formgivare, utbildningsanstalter, företag, privata och offentliga beställare, brukare m.fl. viktigt. Det är också angeläget att höja statusen för svensk hemslöjd. Hantverksarvet är en viktig beståndsdel för den kulturella identiteten och vårt land kan få ytterligare internationell pondus om hantverk och industri i kombination med design ges ökad betydelse. Grundutbildningen inom arkitektur på de tekniska högskolorna har stor betydelse för att vi ska få kompetenta arkitekter. Men det finns skäl att ifrågasätta om landets arkitektutbildningar har rimliga förutsättningar att genomföra de högt ställda mål som satts upp. lät regeringen utvärdera arkitektutbildningen. Studien visade bl.a. att resurserna var otillräckliga och att utbildningen för arkitekter borde förlängas till . Men på detta område har inget skett. Det behövs också vidareutbildningar för att öka kunskapen om nya material, miljöanpassade färger och lim eller andra miljökänsliga produkter för aktiva inom olika hantverksyrken och även för att öka kompetensen inom andra yrkesgrupper. Företag skulle kunna ges möjlighet att söka pengar ur en fond, både i form av lån och bidrag. För att utnyttja de offentliga resurserna på ett bättre sätt är det angeläget att de samlas på färre aktörer. är det ett lapptäcke som är svårt att överblicka. Offentliga medel bör i första hand gå till utbildning och forskning. Vi har tidigare framhållit att det behövs olika mötesplatser där företag, designer och formgivare kan mötas och inspireras, dels för att vidga kunskaperna kring design och hantverk, dels för att öka tillgängligheten också för allmänheten. Därför är det glädjande att ett särskilt råd för arkitektur, form och design planeras. Det är angeläget att inte låsa fast ansvaret på en institution utan i stället ta tillvara den kompetens som finns på flera håll i landet. i kan t.ex. få ansvaret för ett område, , och Föreningen för andra. roll i sammanhanget bör ses över och ges större utrymme. 11 Funktionshindrade och kulturen Det övergripande målet för svensk handikappolitik är delaktighet för alla på jämlika villkor. Inflytande, tillgänglighet och självbestämmande är viktiga principer. kulturpolitiska beslut var ett av målen att särskild hänsyn skulle tas till eftersatta gruppers behov. kulturpolitiska beslut kan sägas ställa motsvarande krav eftersom det offentliga skall verka för att alla får möjlighet till delaktighet respektive att skapa reella förutsättningar för alla att använda den d.v.s. kulturen skall vara tillgänglig för funktionshindrade. Människor med funktionshinder är ingen enhetlig grupp. Man har olika utbildning, kommer från olika familjeförhållanden och olika sociala grupper. Likväl finns det generella förhållanden. Utbudet av kultur och möjligheterna att delta måste därför vara flexibelt. Tillgängligheten har blivit mycket bättre, men åtskilligt återstår. Hörselskadade kan t.ex. upptäcka att ett biobesök inte är värt besväret eftersom filmen inte är textad eller det saknas hörslinga. Döva personer har behov av att kunna skapa och delta i kulturell verksamhet på ett språk de känner sig bekväma med. Tolk kan då behövas i vissa sammanhang. Rullstolsburna kan fortfarande ha svårigheter att ta sig in i vissa teater- eller konsertlokaler. Vi anser att anpassningar för funktionshindrade skall ske i största möjliga utsträckning. Utbildning är en rättighet i , men alla har inte samma möjligheter till utbildning. utbildningsstöd (Sisus) har i uppdrag att förbättra förutsättningarna för utbildning och studier för unga och vuxna med funktionshinder. Förutom att arbeta med information ansvarar Sisus också för vissa stödformer inom utbildningsområdena folkhögskola, universitet och högskola. Det är få studenter med funktionshinder som går vidare till universitet och högskola enligt Sisus. Och enligt uppgift från , och är och har antalet studenter med funktionshinder varit litet. Många skolor har handlingsprogram för studenter med funktionshinder, men vi anser att man mera aktivt måste se över möjligheten för fler elever med funktionshinder att ta del av utbildningen. Synskadade kan inte läsa textremsan till utländska TV-program. Om textremsan läses upp i en särskild ljudkanal skulle dessa problem kunna undanröjas. Inte minst i takt med den nya digitala TV-tekniken bör en sådan utveckling påskyndas. Enligt det nya avtalet med staten om radio och TV kommer fler TV-program att textas. Detta är något vi välkomnar. Med nuvarande regler om tillgänglighet för talböcker har t.ex. många föräldrar till barn med funktionshinder inte tillgång till barnens läromedel när de skall stödja och hjälpa sitt barn med skolarbetet hemma. I enlighet med formuleringarna i Salamanca-deklarationen bör detta önskemål kunna uppfyllas. Många av landets kulturskapare lever under mycket knappa och ofta oberäkneliga förhållanden. Är man inte en väl etablerad konstnär är det ofta mycket svårt att leva på sitt arbete utan att få kompletterande stöd från det offentliga. Detta bör förändras. Vi vill understryka vikten av att landets kulturskapare får så goda möjligheter och förutsättningar som möjligt att kunna försörja sig på sitt konstnärskap. är det enda parti som har ett heltäckande förslag för en politik som gynnar kulturskaparna och deras ekonomiska situation. Trygghet innebär för konstnären att hans eller hennes kraft kan användas för skapande och utveckling av kulturarvet, i stället för oro om den ekonomiska situationen. Skattetrycket måste sänkas och bidrag avvecklas. Vi anser att det bör tillskapas ett bemanningsföretag för kulturskapare. Reglerna inom socialförsäkringssystemet bör också anpassas på sådant sätt att de tar hänsyn till det faktum att många konstnärer har en mycket ojämn och ibland sporadisk inkomst. Vidare måste det införas kompletterande pensioner för fler kulturskapare, på samma sätt som det finns för medlemmar i .