mot · GQ02Ju2 · 2003-03-03 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:38 Straffansvar för terroristbrott avslår proposition 2002/03:38 Straffansvar för terroristbrott. har FN arbetat med att finna en hållbar definition för begreppet terrorism men misslyckats. för rättsliga och inrikes frågor beslöt under det så kallade Tammerforsmötet att ta fram en egen definition av terroristbrott och gemensamma kriterier när det gäller straff för de brott som skulle komma att falla under den gemensamma definitionen. Kort efter det hemska terrordådet i intensifierades arbetet och hade en kompromiss uppnåtts. Det rambeslut som blev resultatet av kompromissen vid toppmötet i är behäftat med stora tolkningssvårigheter, och risken att demokratiska fri- och rättigheter beskärs är uppenbar. Detta var också en genomgående kritik hos de organisationer som svarade på den remiss som genomförde efter det att rambeslutet antagits i Laaken. I denna remissrunda inbjöds såväl juridiskt sakkunniga som organisationer som specialiserat sig på mänskliga rättigheter att ge sina synpunkter. Det är ett förfarande som normalt ligger på regeringen att genomföra men som man inte ansåg sig ha tid med före antagande av rambeslutet. I detta sammanhang bör också nämnas Lagrådets mycket kraftiga kritik som sammanfaller med många remissinstanser när det gäller just processen. Den kritik som Lagrådet framför, att alternativa lagstiftningstekniker inte övervägts och att tidsramar inte hållits, är också allvarlig. Kampen mot internationell brottslighet och terrorism är mycket viktig. Kampen för demokrati och mänskliga fri- och rättigheter likaså. En av de bärande komponenterna i kampen mot terrorismen och dess grogrunder är försvaret och förstärkningen av de mänskliga rättigheterna och demokratin. Det förslag som regeringen nu presenterar visar att dessa frågor inte tillräckligt beaktats vid framtagandet av rambeslutet. Vid mötet i i samband med att kompromissen om terroristrambeslutet beslutades antog rådet ett uttalande där vissa företeelser undantas från definitionen i rambeslutet. Vi anser att det är mycket oroande att ett icke-juridiskt bindande dokument skall fungera som garanti för att motstånd mot diktaturer inte skall bedömas som terrorism. Lagrådet uttrycker i sitt yttrande också oro över huruvida den lagstiftning som presenteras kommer att räcka till för att uppfylla rambeslutets krav. Denna farhåga delas också av vissa remissinstanser. anser att regeringen förvisso gjort vissa ansträngningar för att skydda de mänskliga rättigheterna i den svenska lagstiftningen men delar oron att lagstiftningen inte kommer att accepteras som tillräcklig av rådet och kommissionen. anser att definitionen av terroristbrottet är otydlig. Kriterierna för lagval är svåra och alltför flexibla. Den föreslagna lagstiftningen kan inte anses uppfylla legalitetsprincipens krav vad gäller klarhet och tydlighet. Inte kan lagen heller sägas uppfylla kravet på förutsägbarhet. De straffskalor som följer på brotten i fråga är mycket höga, varför kravet på klarhet till och med borde ställas än högre än i vanliga fall. Den följdlagstiftning som föreslås i propositionen visar också att de mänskliga rättigheterna inte fullt ut beaktats. Som exempel vill vi framhålla den ändring som föreslås vad beträffar lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Med avskaffandet av undantaget när det gäller politiska brott riskerar vi att inskränka rätten till asyl. De uteslutningsregler från rätten till asyl som bör finnas regleras i och skall inte inskränkas därutöver. Flera remissinstanser avstyrker förslaget, däribland . Ett annat exempel på tveksam följdlagstiftning är de ändringar som görs i sekretesslagen (1980:100). Den kritik som framförts när det gäller risken för att en misstänkt inte får tillgång till all information vid en eventuell rättegång bemöts inte i propositionen. prioriterar kampen mot internationell brottslighet mycket högt, men då den lagstiftning som ligger på bord inte uppfyller våra högt ställda krav på rättssäkerhet anser vi att skall avslå propositionen.