mot · GR02Ju461 · 2003-10-07 00:00:00 — Kraven för att bli ledamot av tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om kraven för att bli ledamot av . I (RB) 8 kap 1 § 2 st ges en legaldefinition av vad en advokat är. Där stadgas nämligen att den som är ledamot av är advokat. I RB 8 kap 2 § anges vilka krav den som vill bli ledamot av måste uppfylla. vara svensk medborgare eller medborgare i annan stat inom EU eller EES, ha hemvist i eller annan stat inom EU eller EES, ha avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domarämbete, ha genomgått för advokatverksamhet erforderlig praktisk och teoretisk utbildning, ha gjort sig känd för redbarhet och även i övrigt bedömas lämplig att utöva advokatverksamhet. Samma krav återfinns i stadgar. Denna motion handlar om de kunskapsprov som omtalas i punkt 3 ovan. I 3 § 2 p av stadgarna för ADVOKATSAMFUND finns beträffande kunskapsprov en likalydande formulering som i RB. (Stadgarna fastställs av regeringen enligt RB 8 kap 1 §.) I kungörelse 1964:29 angående kunskapsprov för behörighet som domare, m m stadgas att de kunskapsprov, varom talas i bland annat RB, är juris kandidatexamen (eller juristexamen, det vill säga den benämning som nuvarande juris kandidatexamen hade). I bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) finns angivet vilka mål, utöver de allmänna målen i 1 kap 9 § högskolelagen, som en student skall ha uppnått för att erhålla juris kandidatexamen. Där anges till exempel vilka juridiska discipliner studenten skall ha förvärvat kunskap i. har det i funnits en enhetlig juristutbildning och denna utbildning har lett fram till juris kandidatexamen. Det har således varit naturligt att kräva att den som vill utöva något av de juristyrken som regleras av staten skall ha avlagt juris kandidatexamen. Den ovan nämnda kungörelsen är ett exempel på en sådan reglering. Juristutbildningen har också i stor utsträckning varit utformad för att tillgodose rättegångsväsendets behov av jurister (domare, advokater, åklagare). började emellertid en ny typ av juristutbildningar växa fram. Det tydligaste exemplet på detta är det affärsjuridiska magisterprogrammet med Europainriktning, som startades vid 1994, men även i ger en liknande utbildning. Vi kommer i den följande diskussionen att utgå ifrån det affärsjuridiska programmet i och vårt syfte är att beskriva varför även andra juristexamina än juris kandidatexamen bör ge behörighet att bli ledamot av med behörighet att utöva domarämbete. Affärsjuridiska programmet med Europainriktning Det affärsjuridiska programmet står på flera sätt för nytänkande när det gäller utbildningen av jurister. Utbildningen integrerar juridik och ekonomi, även om tonvikten utan tvekan ligger på juridik. Från och med antagningen omfattar utbildningen 180 poäng, vilket är en betydelsefull skillnad jämfört med förhållandena , när en motion liknande denna väcktes i , då utbildningen omfattade 160 poäng. Av dessa 180 poäng är 130 p juridik (tidigare 115 p), 15 p är företagsekonomi, 5 p är nationalekonomi och 30 p är språk: tyska eller franska för jurister inklusive undervisning i tysk respektive fransk juridik. En termin är en utlandstermin med studier vid ett tyskt eller franskt universitet. Beträffande språkundervisningen, se vidare nedan. Programmets upphovsman, professor , såg i sin tidigare verksamhet som chefsjurist inom banksektorn ett tydligt behovet av jurister som har goda kunskaper även i ekonomiska spörsmål. Därför är en av grundtankarna bakom programmet just att integrera juridik och ekonomi, så att de blivande affärsjuristerna får en förståelse för hur dessa båda discipliner är sammanlänkade. (Ett exempel: aktiebolagslagen [ABL] säger att ett aktiebolag inte får dela ut mer än det fria egna kapitalet i vinst. Det fria egna kapitalets storlek bestäms av redovisningen och framgår av balansräkningen. För att kunna tillämpa ABL måste man därför behärska redovisning.) Det har ibland hävdats att svenska domstolar haft svårt att fälla personer i uppmärksammade mål om omfattande ekonomisk brottslighet, till följd av att rättens ledamöter haft svårt att förstå de komplicerade transaktionerna. Det illustrerar också behovet av jurister som även behärskar ekonomi. Programmet integrerar juridik och språk (tyska eller franska för jurister inklusive undervisning i tysk respektive fransk juridik). Integrationen av juridik och tyska/franska för affärsjurister framstår som mycket angelägen för att svenska jurister skall kunna fungera fullt ut i det nya, . Det räcker inte att kunna tala god engelska; för att kunna tillgodose sina uppdragsgivares intressen på bästa sätt är det uppenbart att en jurist bör behärska åtminstone något ytterligare av de stora, europeiska språken. Undervisningen inkluderar som nämnts en betydande mängd materiell tysk respektive fransk rätt, vilket dels gör studenterna än mer rustade att verka på den europeiska arenan, dels innebär att en del av språkpoängen i utbildningen kan klassificeras som juridikpoäng (vilket dock inte gjorts i poängredovisningen ovan). En termin på programmet är, som nämnts, en utlandstermin med möjlighet till studier i språk och juridik vid ett tyskt eller franskt universitet. Programmet har även i övrigt en europeisk profil. Det tydligaste exemplet på den Europainriktning som redan programmets namn utlovar är självfallet integrationen av juridik och språk. Det bör dock även framhållas att programmets lärare tydligt strävar efter att anknyta undervisningen i rättsteori och därmed hela den teoretiska grunden för programmets juridikundervisning till den kontinentaleuropeiska rättsteoretiska utvecklingen. Programmet fokuserar på näringslivets behov av förebyggande arbete, snarare än på problemlösning i efterhand. Den traditionella juristutbildningen är i hög grad inriktad på att lösa uppkomna problem, det vill säga utbildningen utgår vanligen från domarperspektivet. Affärsjuridiska programmet utgår snarare från näringslivets perspektiv och har ambitionen att göra juristen proaktiv i stället för reaktiv. En affärsjurist från skall kunna förutse rättsliga problem och förhindra dem, skall kunna förlikningsförhandla så att en rättegång kan undvikas etc. På det här sättet tillgodoser det affärsjuridiska programmet ett behov som uppenbarligen finns men som den traditionella juristutbildningen inte har fokuserat på. Affärsjurister är lämpliga advokater kompetensargumentet Såsom framgick av redogörelsen för nuvarande rättsläge, är det inte möjligt för en person som avlagt någon annan svensk juristexamen än juris kandidatexamen att bli svensk advokat. Enligt vår uppfattning är detta inte en tillfredsställande ordning. Personer som avlagt affärsjuridisk magisterexamen är väl kvalificerade och väl lämpade att utöva advokatyrket. Till följd av den koppling som finns, och bör upprätthållas, mellan domarbehörighet och advokatbehörighet, kommer vi även att beröra varför vi anser att personer med affärsjuridisk magisterexamen är kvalificerade och lämpade att utöva domarämbete. Inledningsvis bör framhållas att det affärsjuridiska programmet med Europainriktning ur kvalitetssynpunkt väl kan mäta sig med de traditionella juris kandidatprogrammen. Detta framgår av stora utvärdering av de svenska juristutbildningarna, vilken presenterades . Att programmet utbildar kompetenta jurister, som är attraktiva att anställa även för advokatbyråer, illustreras även av att flera av de utexaminerade affärsjuristerna har fått anställning som biträdande jurister på advokatfirmor (i bl a och ) i konkurrens med personer som avlagt juris kandidatexamen. Vidare bör noteras att programmet, som nämnts, har utökats från 160 till 180 poäng från och med antagningen , varefter programmet är lika långt som de traditionella juristutbildningarna. Enligt vår uppfattning kan de affärsjuridiska magistrarna addera värdefull kompetens till advokatkåren, både i kraft av sin förmåga att integrera juridiskt och ekonomiskt tänkande och i kraft av sina kunskaper i språk och utländsk rätt. behöver fler advokater som har denna kompetensprofil, och det vore oklokt att låta ett föråldrat regelverk lägga hinder i vägen för en sådan utveckling. Ett ytterligare tecken på att samspelet mellan juridik och ekonomi blir allt viktigare är att alltfler revisionsbyråer förstärker sin juridiska kompetens. Flera stora revisionsbyråer har genomfört en utbyggnad av sina juristavdelningar. Om det är viktigt för ekonomer att förstärka sin juridiska kompetens, måste det rimligen också vara positivt att jurister skaffar sig goda kunskaper i ekonomi. Dessutom bör noteras att de advokater som arbetar med affärsjuridik i stor utsträckning fungerar som juridiska rådgivare åt företag och andra klienter. Avtalsskrivande och förhandlingar är viktiga inslag i deras verksamhet. De affärsjuridiska magistrarna från är väl lämpade att fullgöra sådana uppgifter, eftersom utbildningen är inriktad på att ge dem goda färdigheter i rådgivning och annat förebyggande arbete (jfr ovan). Detta faktum illustreras av att flera av de utexaminerade affärsjuristerna som nämnts fått anställning på välkända advokatbyråer. Ett par av dessa advokatfirmor har dessutom, tillsammans med , tidigare uppvaktat i det ärende denna motion behandlar, vilket ytterligare visar att det finns stöd i advokatkåren för de uppfattningar vi ger uttryck för i motionen. Endast advokater kan bli delägare i advokatbyråer, varför de affärsjuridiska magistrarna inte ens efter lång och trogen tjänst kan upphöjas till delägare med nuvarande regelverk något som deras arbetsgivare ser som i hög grad bekymmersamt. När det affärsjuridiska programmet skapades, var ambitionen inte att utbilda jurister för rättegångsväsendet. Att de affärsjuridiska magistrarna trots det är väl kvalificerade att utöva advokatyrket har vi redan beskrivit. När det gäller domarkåren, vill vi påstå att det även där finns behov av jurister som har goda kunskaper i ekonomiska frågor. Det torde också vara värdefullt med domare med kunskaper i främmande språk och utländsk rätt, med tanke på att den internationella handeln, och därmed ofrånkomligen antalet internationella rättstvister, stadigt ökar. Vi tror förvisso att den som har ambitionen att bli domare även framgent kommer att välja något av juris kandidatprogrammen, men vi kan inte se att det finns något skäl att utestänga de affärsjuridiska magistrarna från domarbanan i synnerhet inte som en sådan utestängning också skulle omöjliggöra deras inträde i . Affärsjurister är lämpliga advokater rättviseargumentet På andra håll i finns juristutbildningar, vilkas inriktning liknar det affärsjuridiska programmet i . (I till exempel går utvecklingen mot mer differentiering inom juristutbildningarna, så att man får jurister med fördjupade kunskaper inom vissa områden snarare än jurister som kan lite om mycket. Detta stämmer väl överens med grundtankarna bakom det affärsjuridiska programmet.) Dessa utbildningar ger behörighet till medlemskap i dessa länders respektive advokatsamfund. I RB 8 kap 2 § 3 st stadgas följande: Den som har genomgått en utbildning som krävs för att bli advokat i en stat inom Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som i genomgått ett prov som visar att han har tillräckliga kunskaper om den svenska rättsordningen, skall anses uppfylla kraven i första stycket 3 och 4 (det vill säga bl a utbildningskravet, jfr ovan; vår kommentar.) Vidare stadgas att den som är medborgare i annat EU-land och utövar advokatverksamhet i under sitt hemlands titel, får bli svensk advokat , förutsatt att verksamheten varit regelbunden och huvudsakligen omfattat svensk rätt eller att vederbörande kan styrka att han på annat sätt förvärvat kunskaper i svensk rätt. Detta innebär att en person som läst en affärsjuridisk utbildning i t ex och blivit ledamot av det tyska , får bli medlem i efter att ha avlagt ett inträdesprov eller efter att ha arbetat i . Mot den bakgrunden skulle det vara både märkligt och orättvist om den som har läst en affärsjuridisk utbildning i inte skulle få bli svensk advokat. Det är förvisso inte förbjudet enligt att behandla sina egna medborgare mindre generöst än medborgare från övriga EU-länder, men det framstår knappast som sakligt motiverat. En motion liknande denna väcktes, som nämnts, även vid föregående . Majoriteten i justitieutskottet yrkade avslag på motionen, vilket också blev beslut. Utskottsmajoritetens argumentation för sin ståndpunkt är dock inte övertygande. Den bygger på två argument. Enligt vad utskottet inhämtat från finns det inga planer på att ändra reglerna för medlemskap i vad gäller kraven på juris kandidatexamen. Eftersom behörighetskraven för medlemskap i regleras av kungörelse och högskoleförordningen och det är regeringen som fattar beslut om innehållet i förordningar och motsvarande författningar, är det förvisso så att om regeringen inte ändrar relevanta författningar så kommer behörighetskraven inte att förändras. Att, som utskottsmajoriteten gör, använda detta faktum som ett argument mot att uttalar att behörighetskraven bör förändras, framstår dock som anmärkningsvärt. Om inte annat är särskilt föreskrivet, är i sin fulla rätt att fatta beslut även inom områden som omfattas av regeringens förordningsmakt. Detta argument försvagar inte på något sätt skälen för den förändring som förespråkas i denna motion. Beställer en förändring av behörighetskraven, bör regeringen verkställa den, för att tala klarspråk. Att ändra kraven så att även juristutbildningar som inte uppfyller kraven på en juris kandidatexamen ger behörighet skulle innebära en sänkning av kraven för att bli ledamot av samfundet. Detta är det enda sakargument som framförs i utskottsmajoritetens yttrande. Argumentet brister emellertid på två sätt. För det första syftar motionen till att upplösa kopplingen mellan en viss examensbenämning (juris kandidatexamen) och rätten att bli medlem i . Självfallet måste staten även framgent uppställa behörighetskrav, som den måste uppfylla som vill bli medlem i samfundet. Hur dessa krav närmare skall vara utformade berörs inte i denna motion. Det handlar således inte om att låta även juristutbildningar som inte uppfyller kraven på en juris kandidatexamen bli behörighetsgrundande, utan om att definiera behörigheten utan referens till en viss examensbenämning. För det andra menar vi att vi i denna motion belyst att det affärsjuridiska programmet vid utbildar väl så goda jurister som de traditionella juristutbildningarna. Från och med omfattar dessutom, som nämnts, utbildningen i 180 poäng, det vill säga lika många poäng som de traditionella juristutbildningarna. Vi bestrider därför att det skulle innebära en sänkning av kraven, om kraven utformades så att advokatyrket öppnades även för de jurister som utbildas vid . Härtill kan läggas att man i juris kandidatexamen såsom specialkurser får tillgodoräkna sig kurser i både ekonomi och juridiskt fackspråk. De jurister som utexamineras från andra universitet än har således i många fall inte enbart juridikkurser inkluderade i sin examen. Det är för oss uppenbart att utbildningskraven för att bli ledamot av inte längre bör knytas till en viss, namngiven juridisk examen. Såväl staten som bör bejaka en utveckling som leder till att ny kompetens och nya betraktelsesätt kan tillföras advokatkåren. Det avgörande bör i stället vara vilka konkreta kunskaps- och färdighetskrav man anser sig behöva ställa på advokater (och domare). Alla juristutbildningar som förmedlar dessa kunskaper och färdigheter bör ge möjlighet till medlemskap i respektive behörighet till domarämbete. Exakt hur detta lagtekniskt skall lösas bör undersökas närmare. En möjlighet är att ändra kungörelse och där ersätta hänvisningen till juris kandidatexamen med en mer allmän formulering samt ändra högskoleförordningen så att där framgår vilka krav som ställs på en juristexamen för att den skall ge behörighet till domarämbete, inte specifikt vilka krav som ställs på juris kandidatexamen. Andra lösningar är dock också tänkbara.