mot · GR02So408 · 2003-10-07 00:00:00 — Tandvård efter behov och inte efter ålder begär att regeringen lägger fram förslag till ett förbättrat behovsstyrt högkostnadsskydd i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om barn- och ungdomstandvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konkurrens och likvärdiga spelregler.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förändra utbildningen för legitimerade tandhygienister till att omfatta 120 poäng.2 1 Yrkande 3 hänvisat till FiU. 2 Yrkande 4 hänvisat till UbU. Regeringens högkostnadsskydd för äldre, som infördes , är på väg att haverera. Budgeterade medel räcker inte till och äldre känner sig lurade av ett högkostnadsskydd som inte håller vad det lovar. I grunden är det också diskriminerande att endast låta patienter komma i åtnjutande av högkostnadsskyddet, medan yngre tvingas betala nästan hela kostnaden för sin tandvård. Personer som är väntar dessutom ofta med att åtgärda sina tandproblem. Detta leder inte bara till en kraftigt försämrad tandhälsa för denna grupp, utan kan också leda till följdsjukdomar, exempelvis hjärtproblem, till följd av infektioner. Reformen har vållat stora administrativa problem. Väntetiden för beslut om ersättning uppgår till . Ofta dröjer det innan pengarna betalas ut av . Fler än 30 000 personer står i kö. För att något bromsa kostnadsexplosionen har beslutat att folktandvårdens prislista ska utgöra grund för ersättningen. Problemet är att de priser som anges ofta inte har någon verklighetsanknytning, eftersom många typer av ingrepp som finns på listan i princip inte utförs av folktandvården i alla landsting och alltså inte har kunnat prissättas korrekt. Konsekvensen har blivit att ersättningen för samma ingrepp kan vara dubbelt så stor i vissa landsting, jämfört med andra. Om systemet inte förändras är risken stor för att tandvården tudelas och att patienter i gruppen 65-plus kommer att hänvisas till den landstingsdrivna tandvården. har tagit ställning för en annan modell. För dem som endast har ett mindre tandvårdsbehov är det rimligt att helt ta bort subventionerna. Personer med stora behov bör däremot ges ett förstärkt skydd. Vi föreslår också att den åldersindelning som har beslutat om rivs upp och ersätts med ett enhetligt system som gäller alla som inte omfattas av barn- och ungdomstandvården. Statens kostnader för tandvårdsförsäkringen uppgick till , vilket i dagens prisnivå motsvarar ca . För tandvårdskostnader betalade staten hälften. stod staten för av kostnaden. Detta kan jämföras med anslagsramen som uppgick till i ett system där en kostnad på , för exempelvis tandreglering, endast kompenseras med av staten. Den borgerliga regeringen 199194 bidrog också till att göra försäkringen mindre generös, men valde att koncentrera resurserna till individer med stora behov. Den största förändringen av tandvårdsförsäkringen stod dock den socialdemokratiska regeringen för när den i ett slag avskaffade stora delar av det offentliga stödet. Den genomgripande förändring som beslutades (1999) hade både bra och dåliga sidor. Till pluskontot kan föras att tandvårdstaxorna avreglerades. På minuskontot finns den nya uppdelning av tandvården i bastandvård samt tandreglering och protetik som i onödan har komplicerat ersättningssystemet. Ett minskat ekonomiskt utrymme för tandvård ökar betydelsen av att avsatta medel används på rätt sätt. I ett läge där staten tvingas begränsa kostnadsramarna för tandvårdsförsäkringen måste högkostnadsskyddet för de grupper av befolkningen som har stora odontologiska vårdbehov prioriteras. Detta är och har också varit en moderat utgångspunkt. Det är viktigt att det alltid finns ekonomiska drivkrafter för att välja den mest kostnadseffektiva behandlingen och för att hushålla med samhällets resurser. Genom att som i regeringens maxtaxa för 65-plus ha ett tak, dvs. ett högkostnadsskydd, som därefter ger en 100-procentig subvention riskerar man att skapa ett överutnyttjande av tandvården. Det leder till köer och ekonomiska problem och till att finansieringen av tandvården ställs mot andra typer av angelägna vårdinsatser. Subvention efter behov och inte efter ålder I kunde man läsa ett inlägg av som kommer att tvingas göra implantat som kostar . Hon har tidigare lidit av ätstörningar, något som gett upphov till tandskador, och skrev därför ett brev till socialminister med frågan om hon kan få ersättning inom ramen för hälso- och sjukvårdens högkostnadsskydd i stället för genom tandvårdsförsäkringen. Av svaret från framgår att hon högst kan beviljas en rabatt på , utöver ersättningen från tandvårdsförsäkringen. Högkostnadsskyddet för 65-plus gäller förstås inte heller. Med vårt förslag skulle behandling inte vara gratis, men hennes totalkostnad skulle bli betydligt lägre. Den stannar vid . Det kan jämföras med den rabatt på som socialminister erbjuder. Högkostnadsskyddet 65-plus var underfinansierat och är svårbegripligt. Att sätta ett absolut tak för patientens kostnader är olämpligt. Patienten vill självklart ha den bästa och dyraste vården och lösa alla gamla och nya problem på en gång. Det finns dessutom en märklig uppdelning mellan bastandvård och protetik som ibland göra att det är mer lönsamt att dra ut tänder i stället för att rotfylla och parodontalbehandla. Dessutom är regeringens så kallade högkostnadsskydd långt ifrån heltäckande ens för personer . Vissa material och förberedande arbeten ingår inte i högkostnadsskyddet. Högkostnadsskyddet verkar snedvridande genom att gammaldags reparativa åtgärder som permanent avlägsnar frisk tandvävnad blir billigare för patienterna än åtgärder som på ett mer grundläggande sätt angriper orsakerna. Regeringens högkostnadsskydd gör exempelvis att det ofta lönar sig för patienten att låta dra ut friska tänder. Regeringen anslår i statsbudgeten för att täcka kostnaderna för tandvårdsförsäkringen. Det kan jämföras med att kostnaden för tandvårdsförsäkringen uppgick till . Statens kostnad för tandvården har alltså ökat sedan regeringen införde sitt högkostnadsskydd för 65-plus. Regeringen anslog ursprungligen 600 miljoner för att täcka merkostnaden för reformen, en kostnad som har vuxit till det fyrdubbla, . Problemen med regeringens tandvårdsreform 65-plus börjar nu bli så stora att regeringen via () känner sig tvingad att reagera. Att reformen inte skulle fungera med så lite pengar och så kort startsträcka är ingen överraskning. Som en första åtgärd har man beslutat att folktandvårdens prislista ska vara vägledande för ersättningen till privattandläkarna. Problemet är att många åtgärder sällan eller aldrig utförs av folktandvården. Priserna är därför ofta missvisande. Prisnivån i vissa landsting kan exempelvis vara mer än dubbelt så hög som i andra. I de landsting som har de lägsta priserna kommer de privata tandläkarna att tvingas avstå från att utföra många behandlingar, något som kan leda till en tudelning av tandvården där äldre patienter helt tvingas förlita sig till folktandvården. Men är det förstås även för folktandvården omöjligt att utföra behandlingar som kostar mer än den ersättning som utgår. I pressen har man kunnat ta del av ett stort antal insändare som beskriver verkligheten när det gäller köer, väntetid på besked från och patientens egen kostnad, som uppgår till mångdubbelt det så kallade högkostnadsskyddet därför att grundarbete och materialkostnader inte ingår. Vi menar att Socialdemokraterna har varit otydliga i sitt budskap, något som gör att många äldre känner sig vilseledda och lurade. Vi vet också att många i övre medelåldern väntar med att åtgärda sitt tandvårdsbehov tills de har fyllt för att på detta sätt komma undan med lite lägre kostnader. Detta är ekonomiskt kontraproduktivt då denna framflyttning av vård med stor sannolikhet innebär större kostnader för såväl patienten som staten. Den reform som infördes och som innebar att tandvården avreglerades välkomnades av samtliga aktörer inom tandvården och skapade en framtidstro inom branschen. Vi bygger nu vidare på denna reform genom att föreslå ett högkostnadsskydd för alla. Det ökar tryggheten både för äldre och andra med omfattande tandvårdsbehov. Vi anser att stödet riktat till grupper med stora behov skall öka oavsett ålder men att de med mindre behov själva skall stå för en större andel av kostnaden. Enligt vår mening skall personer med en normal tandstatus själva få stå för tandvårdskostnaden upp till ett högkostnadsskydd på . Självrisken på kombineras i vårt förslag med en subventionsgrad på för högre tandvårdskostnader. Riktigt höga tandvårdskostnader, , täcks med en subventionsgrad på . Det innebär att de med störst behov av tandvård garanteras rimliga kostnader för omfattande behandlingar. Ett system som ger en procentuell ersättning till patienten innebär också fördelar i form av bättre kostnadsmedvetande inte minst för dem som utför vården. () har på vårt uppdrag gjort en uppskattning av kostnaden för att förändra tandvårdsförsäkringen enligt den modell som vi föreslår. Med hjälp av dataunderlag från () har de uppskattat totalkostnaden för vårt förslag till . För att minimera risken för att ersättningssystemet i sig skulle bli kostnadsdrivande vill vi behålla principen att subventionerna fastställs som krontalsbelopp med utgångspunkt i de genomsnittliga kostnaderna i tandvården. När pengar avsätts för vårt system måste hänsyn tas till utfasningskostnaden för det tidigare systemet och den av Socialdemokraterna införda maxtaxan för 65-plus. De medel vi anslår för finansiering av vårt förslag till högkostnadsskydd till alla finns beskrivet i vår moderata budgetmotion (2003/04:Fi240). Staten bör överta finansieringsansvaret för all offentligt finansierad tandvård, utom i vissa avgränsade fall där gränslinjen mellan sjuk- och tandvård inte är helt klar och där verksamheten skall regleras av hälso- och sjukvårdslagen. Tandvård som led i en sjukdomsbehandling skall alltså, liksom sjukvården i övrigt, vara en angelägenhet för sjukvårdshuvudmännen. Avgiften för sådan behandling bör vara densamma som för annan sjukvårdsbehandling. Vi vill också poängtera vikten av att moderna behandlingsmetoder främjas och tillvaratas. Det gäller t ex insikten om att friska vävnader ur medicinskt hänseende bör behållas. Högkostnadsskyddet måste därför vara flexibelt och ta hänsyn till detta. Bastandvård och protetik bör slås samman så att dessa ingrepp ersätts inom samma system. Jämför (m) och (s) Kostnad i kronor för olika tandvårdsbehandlingar med nuvarande regelsystem och med regelsystem Kostnad enligt (alla grupper) Liten bro, en käke Delprotes, en käke Helprotes, en käke Helprotes, båda käkarna Mellanstor bro, en käke Stora broar, båda käkarna Helimplantat, båda käkarna Kombination implantat och egna tänder, båda käkarna Helimplantat med utdragningar, en käke Det rapporteras om brist på tandläkare i och vakanserna är många. Att människor under sin yrkeskarriär arbetar utomlands är förvisso positivt och berikande, men finns cirka 800 svenska tandläkare verksamma i . Kostnaden per utflyttad tandläkare är enligt . För att göra det attraktivt för tandläkare att arbeta i krävs neutrala spelregler och likvärdiga villkor mellan folktandvården och den privata tandvården. Det gäller bl.a. samma skatteregler. Ett stort problem för privattandläkarna är de skillnader i mervärdesskattehänseende som gäller i förhållande till folktandvården. De nuvarande reglerna gynnar den offentliga tandvården och snedvrider konkurrensen. Dessa problem måste få en snar och tillfredsställande lösning. Dessutom krävs att landstingen renodlar sin roll så att de inte fungerar som finansiärer och utförare. Gränsdragningen mellan sjukvård och tandvård är inte alltid självklar. har det presenterats flera undersökningar som visar att tandhälsan på olika sätt samverkar med kroppens hälsotillstånd i övrigt och att det kan vara svårt att dra en knivskarp gräns mellan sjukvård och tandvård. Mot den bakgrunden har den knivskarpa finansieringsgränsen mellan sjukvården och tandvården ifrågasatts. Men att helt införliva tandvården i hälso- och sjukvårdssystemet skulle kosta åtskilligt. Enligt en grov uppskattning av är den totala omsättningen för vuxentandvården ca . Privattandläkarnas uppskattning av kostnadsökningen är att den hamnar . Dessutom skulle en fullt utbyggd tredjepartsfinansiering antagligen leda till problem med kostnadskontrollen, precis som vi har sett med regeringens högkostnadsskydd för 65-plus. En rimlig bedömning, enligt , är att tandvårdskonsumtionen skulle öka betydligt vid en så stor subvention, varför kostnaderna skulle bli väsentligt högre. Ökad kompetens för tandhygienister Sedan den tvååriga tandhygienistutbildningen infördes har arbetsuppgifterna förändrats väsentligt och det finns en stark oro för att nuvarande tvååriga utbildning inte motsvarar dagens arbetsuppgifter och behov. Vid ett antal lärosäten bedrivs en treårig utbildning, trots oklara direktiv vad gäller utbildningens längd och innehåll. Utbildningen som bedrivs ges därför i enlighet med det förslag som beskrev i sin utredning , Tandhygienisternas framtida uppgift och kompetens. Eftersom tandhygienistutbildningen är ett legitimationsyrke medför detta ett speciellt ansvar för såväl den som innehar legitimationen som för utbildningsanordnaren. Det ger också patienten uppfattningen om en viss kvalitetsgaranti. Tandhygienisten har dessutom en viss receptförskrivningsrätt. Tandhygienister skulle på ett helt annat sätt kunna bidraga till att öka tandhälsan hos befolkningen, men då måste utbildningen anpassas till dessa ökade krav. Den tvååriga utbildningen måste förändras till att omfatta 120 poäng.