mot · GR02U6 · 2003-09-19 00:00:00 — Ansvaret för den omoderna och ineffektiva organisationen ligger både på FN:s ledning och de regeringar som är FN:s huvudmän. För att de nödvändiga reformerna ska bli av krävs att både ledningen och medlemsstaterna utsätts för hårt tryck. Vi lever i ett land med stolta humanitära traditioner. FN-idén har starkt stöd, och därför är det av högsta vikt att åtgärda de allvarliga brister som finns inom FN-systemet. Vi kräver därför att regeringen tar initiativet till en omedelbar översyn av och verksamhet. Som en av de största tillskyndarna av FN-idén är ansvar för organisationen stort. Det bästa stöd organisationen kan få är hjälp med att utveckla verksamheten mot större effektivitet, öppenhet och resultatinriktning. Parallellt måste finanserna stärkas. Många av FN-organen har länge hållits på svältkur som arbetsuppgifterna har utökats, detta är i längden ohållbart! Vi anser att det civila samhällets roll i utformandet och genomförandet av den internationella utvecklingspolitiken bör stärkas, detta inte minst inom det humanitära biståndet. Frivilligorganisationer spelar en viktig roll för det för oss mycket viktiga humanitära biståndet genom sina resurser och distributionssystem framförallt då officiella kanaler inte kan nyttjas p.g.a. väpnade strider eller diktaturregimer. Folkliga organisationer med bas hos de fattiga bör också involveras genom exempelvis rutinmässiga konsultativa processer, något som saknas . Det är av största vikt att regeringen utvecklar tydligare visioner, målsättningar och metoder för hur ett mer aktivt och regelbundet lyssnande ska gå till. 9 Konflikthantering och säkerhet instämmer helt i regeringens krav på en vidareutveckling i synen på konflikt- och säkerhetsfrågorna. deklarerade svenska att hela dess verksamhet ska genomsyras av ett konflikthanteringsperspektiv. Vi anser att ett sådant perspektiv också ska genomsyra all utrikespolitisk verksamhet inom EU. Bekämpningen av miljöproblem, hiv/aids, vattenfrågan och befolkningstillväxten är alla faktorer som är intimt förknippade med konflikt- och säkerhetspolitiska aspekter för många länder. har vid flertalet tillfällen betonat de säkerhetspolitiska aspekterna av spridningen av t.ex. hiv/aids. Man har redogjort för hur sjukdomen berör länders stabilitet och säkerhet på olika plan. När allt fler vuxna insjuknar raderas framsteg i hälsa och barnadödligheten ökar. Produktionen av mat minskar drastiskt, familjer och samhällsgrupper bryts ned, ekonomisk migration och flyktingströmmar ökar. Sjukdomen hotar den sociala och ekonomiska utvecklingen när den arbetsföra generationen dör ut. Därmed förvärras vanligt förekommande problem som starkt bidrar till riskerna för väpnad konflikt och humanitära katastrofer. Enligt kan en minskning av antalet vuxna i ett land leda till en reducering av nationalinkomsten med upp till . Många militära styrkor i har upp till fem gånger så hög infektionsgrad som den civila befolkningen. I kombination med försvagade ekonomiska och institutionella strukturer blir landet mer sårbart för både interna och externa konflikter. Ytterligare konsekvenser av hiv/aids är att sjukdomen riskerar att underminera den internationella kapaciteten som i sin tur kan bidra till fredsuppbyggande insatser. För del är risken stor att man snart inte kan delta i fredsbevarande operationer om inte spridningen av hiv/aids inom armén stoppas. Resonemanget tydliggör att utvecklings- och hälsoarbete tillsammans med biståndet utgör nödvändiga delar i det konfliktförebyggande arbetet. Det konfliktförebyggande biståndet riktat till riskzoner och till fredsuppbyggande insatser i efterkrigsområden behöver förstärkas och bli bättre. Det internationella samfundet behöver förbättra sitt varningssystem för att upptäcka potentiella konflikter för att förmå sätta in förebyggande insatser . Det kan handla om att förhindra svältkatastrofer, miljöförstörelse eller vattenbrist som i förlängningen kan leda till konflikter. En viktig del av det konfliktförebyggande arbetet är även att skipa rättvisa och ställa krigsförbrytare inför rätta. Denna form av bistånd bör i högre utsträckning riktas till uppbyggnad av rättsväsende, fängelsevård och domstolar. I det fredsuppbyggande arbetet behövs det ofta ett brett spektrum av olika biståndsinsatser såsom humanitär hjälp, minröjning, infrastruktursprojekt, demokratistöd, civila poliser, kommunalt stöd m.m.. betonar vikten av bistånd riktat mot insatser för förståelse och försoning mellan tidigare stridande folkgrupper. För att öka säkerheten för människor i efterkrigsområden eller i sönderfallna stater med utspritt krigsmateriel, bör ett förstärkt bistånd riktas mot att öka kapaciteten för minröjning och effektivisera insamlingen av handeldvapen m.m. Det finns även behov av att ytterligare öka integreringen mellan de fredsbevarande insatserna och den fredsuppbyggande verksamheten. Regeringens förslag till mål för utvecklingssamarbete ska vara att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Vi menar att denna målbild lätt kan feltolkas, både av mottagarländer, deras institutioner och våra svenska motsvarigheter. Istället är följande målbild att föredra: En förbättring av den fattiga människans levnadsvillkor. Genom denna formulering slipper vi en svensk politik för utvecklingssamarbete som präglas av vad som kan tolkas som västerländskt översitteri och ett avsteg från en av regeringens principer för den nya utvecklingspolitiken att samarbetsländerna i ökad grad själva ska bestämma och ansvara för sin egen framtid. Ordet skapa föranleder oss att tro att biståndsgivarna är de enda som har kunskapen om hur detta ska gå till. Vår föreslagna formulering präglas dessutom av ett långsiktigare tidsperspektiv. Om den svenska utvecklingspolitiken i dess grunder främst ska handla om att skapa förutsättningar framstår det som om politiken är kortsiktig när all form av utvecklingssamarbete och biståndsverksamhet istället bör handla om långsiktiga åtaganden. 11 Inriktningen och effektiviteten i utvecklingssamarbetet 11.1 Nej till sammanslagning av politikområden Regeringen föreslår att ska fortsätta att bedriva ett effektivt utvecklingssamarbete med tyngdpunkt på de fattigaste länderna och att samarbetet med och det internationella utvecklingssamarbetet slås samman. är starka förespråkare för ett effektivt svenskt utvecklingssamarbete och bistånd riktat mot . Men vi delar inte regeringens uppfattning att dessa politikområden bör slås samman. Vi menar att det finns en risk för att resurser från andra minst lika behövande områden omfördelas till politikområdet för . 11.2 Begränsat antal samarbetsländer Regeringen har framställt den svenska utvecklingspolitiken som om ska finnas med överallt där det finns behov. Det är en hedervärd tanke men vi menar att det inte är rimligt. För att inte förlora effektiviteten i utvecklingssamarbetet och biståndet anser vi att inom ramen för det breddade synsättet ändå måste fortsätta prioritera ett antal samarbetsländer. En lämplig begränsning är ca 20 länder, vilket bör ske . Fördelen med prioriterade länder är uppenbar i det att det ökar möjligheterna till kontrollerade samarbetsformer, effektivare samarbete, bättre revision och uppföljning. De länder som i så fall inte ingår i den prioriterade skaran kan stödja genom mer kunskapsinriktat bistånd inom ramen för internationellt samarbete. Ett fortsatt system med programländer gör det också lättare att arbeta fram tydliga strategier för när biståndet till ett land ska avslutas och när samarbetet ska övergå i mer normala former av ekonomiskt och politiskt samarbete. 11.3 Avbindning av bistånd är för en successiv avbindning av biståndet. Vi vill betona nödvändigheten av flexibilitet för en sådan process. bör låta avbindningen ske i samma takt som övriga västländer och kontinuerligt utvärdera effekterna av den. Den internationella solidariteten betonar skyldigheterna och omtanken mellan människor och stater oberoende av gränserna som skiljer dessa åt. lever vi i en värld som i mångt och mycket är gränsöverskridande till sin karaktär. Därför är det relevant att analysera hur våra politiska beslut i och i EU påverkar andra delar av världen. Hur påverkar t.ex. vår handelspolitik möjligheterna för länderna i syd att resa sig ur fattigdomens slaveri? Eller hur påverkar våra miljöfarliga utsläpp livsbetingelserna i andra delar av världen? Det är viktigt att med tydlighet utröna de effekter som nationella och europeiska politiska åtaganden har, inte bara för oss själva, utan också för omvärlden. Därför vill vi införa vad vi kallar för konsekvensbeskrivningar, både på nationell nivå och på Europanivå. Om eller EU exempelvis inför tullar på ett visst livsmedel så ska en konsekvensbeskrivning skildra och analysera vilka ekonomiska, och därmed i förlängningen också välfärdsmässiga, konsekvenser beslutet får för berörda fattiga länder. 12 Förvaltning och lärande 12.1 Samordningskansli inom Statsrådsberedningen Den kommer inte med några konkreta åtgärdsförslag i sin utvecklingsproposition när det gäller hur organiseringen av den övergripande förvaltningen av utvecklingspolitiken ska se ut. Det saknas tydliga instrument för styrning, genomförande och samordning av den föreslagna politiken. Detta ser vi som beklagansvärt. Det nya integrerade synsättet som ska prägla utvecklingspolitiken och genomsyra alla svenska beslutsfattare och departement kräver effektiv resultatstyrning och uppföljning. En årlig redovisning inför av genomförandet av utvecklingspolitiken är ett krav från . Detta bör ske i form av en resultatskrivelse från . För att arbetet ska fungera effektivt i praktiken ser vi det därför som en nödvändighet att införa ett kansli inom Statsrådsberedningen med ansvar för: en sammanställning av departementens respektive bidrag till politiken för global rättvisa, återrapportering av den förda politiken, framställning av bakgrundsanalyser, initierandet av interdepartementala arbetsgrupper vid behov, identifiering av departementsöverskridande frågor inom politikområdet. För samordningsfunktionens arbete krävs det en ökad spetskompetens inom departementen. Utöver ett samordningskansli inom Statsrådsberedningen krävs det utökad samordning mellan olika fackaktörer och bildandet av organisationsöverskridande arbetsgrupper för specifika frågor. För samordning och samstämmighet inom det civila samhället bör ett inrättas för utbyte av kunskap och erfarenheter på nationell nivå. Ett sådant nationellt forum borde ingå i en större global organisation där det civila samhället representeras i expert/specialistgrupper med rådgivande funktion för de stora multilaterala organisationerna. 12.3 Expertgrupp för förbättrad internationell samverkan En självständig funktion för utvärdering av det internationella utvecklingssamarbetet är en nödvändighet. föreslår utöver detta att , som historiskt betydande biståndsgivare och förespråkare för de fattiga i världen, tar initiativet och installerar en expertgrupp med huvuduppgift att utreda den internationella samordningen av bistånds- och utvecklingspolitiken. Expertgruppen skulle förslagsvis innefatta företrädare för , berörda organisationer, näringslivet samt forskare på utvecklings- och biståndsområdet. Syftet med arbetet inom gruppen bör vara att studera samverkan med andra länder inom ramen för utvecklings- och biståndsområdet och komma med förslag på ytterligare former för internationell samverkan och samstämmighet. Detta för att komma med förslag på hur man bäst uppnår en fortsatt utveckling och harmonisering av EU:s biståndspolitik, för reformeringen av FN, för en revidering av UNDP:s och IMF:s roll för det globala utvecklingssamarbetet och för utvecklingen av regelverken gällande de globala gemensamma nyttigheterna. Vår syn är att en sådan expertgrupp skulle vara ett betydande tillskott i arbetet med utformningen av det internationella samstämmighetsindex som är under utarbetning. Skånberg (kd)