mot · GR02K10 · 2003-10-17 00:00:00 — Därutöver föreslår konventet att rådet med enhällighet och efter att ha hört skall anta europeiska lagar och ramlagar för att fastställa villkoren för och gränserna inom vilka de nationella myndigheterna som är ansvariga för straffrättsligt samarbete och polissamarbete får ingripa på en annan medlemsstats territorium i samförstånd med denna stat. Regeringens utgångspunkt är att det är av strategisk nationell betydelse för att det europeiska polissamarbetet kan fortsätta att utvecklas. Det finns därför anledning att ställa sig positiv till huvudinriktningen på konventets förslag i denna del. Regeringen anser dock att det bör vara medlemsstaternas uppgift att avgöra hur polisen och tullen skall vara organiserade så länge de är förmögna att delta i det praktiska internationella samarbetet. EU:s brottsbekämpning baserar sig på samarbete mellan nationella polismyndigheter inom Europol. Det handlar alltså inte om att bygga upp något slags europeiskt FBI eller motsvarande. Vi anser att konventets förslag är rimliga för att tillgodose önskemålet om en effektivare brottbekämpning utifrån detta grundläggande synsätt. Vi vill emellertid framföra viss tveksamhet mot inrättandet av den ständiga kommittén om det inte görs en tydligare avgränsning av kommitténs ansvar. Det finns annars en risk att det blir såväl dubbelarbete som interna kompetensdiskussioner som inte gagnar brottsbekämpningen. 6.7 Straffrättsligt samarbete och åklagarsamarbete Konventet föreslår att det straffrättsliga samarbetet skall bygga på principen om ömsesidigt erkännande och inbegripa en tillnärmning av nationell lagstiftning på det straff- och processrättsliga området. Det föreslås också att unionen skall kunna besluta om minimiregler för ömsesidig tillåtlighet av bevis mellan medlemsstaterna, fastställande av personers rättigheter vid det straffrättsliga förfarandet samt brottsoffers rättigheter. Regeringens utgångspunkt är det som anförts om behovet av att utveckla det europeiska polissamarbetet gäller också för det straffrättsliga samarbetet och åklagarsamarbetet. Det är angeläget att genomföra principen om ömsesidigt erkännande av domar även på straffrättens område. Det straffrättsliga samarbetet bygger på att medlemsländerna i stor utsträckning har en gemensam syn på brott och straff. Det kan dock finnas behov av att på vissa områden harmonisera straffnivåer för att säkerställa att brott verkligen beivras över hela EU. Exempel på detta är straffen för narkotikabrott, trafficking och vissa miljöbrott som bör skärpas i vissa länder inom unionen. Vi välkomnar förslaget till straffrättsligt samarbete. Konventet föreslår att det skall vara möjligt att anta europeiska ramlagar som innehåller minimiregler om brottsrekvisit och påföljder för allvarlig brottslighet med gränsöverskridande inslag. En uppräkning görs av de brottstyper som avses. Det öppnas också för en möjlighet för rådet att med hänsyn till brottslighetens utveckling med enhällighet och med samtycke fastställa andra områden av brottslighet som uppfyller de nämnda kriterierna. Regeringens utgångspunkt är att tillnärmningen av materiell straffrätt bör ske när det behövs för att bekämpa vissa allvarliga och gränsöverskridande brott och för att underlätta det praktiska rättsliga samarbetet. En av EU:s huvuduppgifter skall vara kampen mot den gränsöverskridande, organiserade brottsligheten, konventets förslag om minimiregler om brottsrekvisit och påföljder för vissa brott med gränsöverskridandeinslag är därför bra. Förebyggande av brott. Konventet föreslår att det införs en särskild rättslig grund för brottsförebyggande arbete i syfte att uppmuntra och stödja medlemsstaternas åtgärder för att förebygga brottslighet. Regeringens utgångspunkt är att det är angeläget att stärka brottsoffers rättigheter och att det brottsförebyggande arbetet bör lyftas fram. Myndighetssamarbetet i gränsöverskridande frågor måste förbättras. Vi anser att brottsförebyggande åtgärder som avses här i första hand är en nationell fråga. Förebyggandet bör vara inriktat på sådant som uppnås genom polissamarbete och inte genom förebyggande åtgärder som hör hemma inom andra områden i samhällslivet. Unionen skall därför inte ges kompetens på detta område. Konventet föreslår att det framtida arbetet i det europeiska åklagarkontoret Eurojust skall regleras i en europeisk lag. Det föreslås att Eurojusts uppgifter skall vara att inleda och samordna förundersökningar som genomförs av de nationella myndigheterna, särskilt sådana som gäller brott som riktar sig mot unionens ekonomiska intressen. Konventet föreslår också införandet av en rättslig grund som gör det möjligt för rådet att med enhällighet och med samtycke inrätta en europeisk åklagarmyndighet utifrån Eurojust. En europeisk åklagarmyndighet skulle vara behörig att utreda, lagföra och väcka åtal vid allvarliga brott som påverkar flera medlemsstater och vid brott som riktar sig mot unionens finansiella intressen. Regeringens utgångspunkt är att Eurojust bör ges ramar för att kunna vara med i en vidareutveckling av det europeiska åklagarsamarbetet. Förhållandet mellan Eurojust och de nationella åklagarmyndigheterna bör dock beaktas vidare i det fortsatta förhandlingsarbetet. För beslut om att inrätta en europeisk åklagarmyndighet bör det krävas enhällighet i rådet. De nationella åklagarmyndigheterna samarbetar i Eurojust, som fördragsfästs enligt konventets förslag, vilket vi anser vara positivt. Detta är en bra och riktig princip. Vi anser däremot att det är fel att inrätta en gemensam åklagarmyndighet för EU. En sådan skulle bli en parallell till den nationella myndigheten, eftersom det enbart finns nationell straffrätt. Bakgrunden till förslaget är tanken att den gemensamma åklagarmyndigheten skulle få en särskild uppgift att bevaka EU:s intressen, t.ex. förhindra korruption och förskingring av EU:s medel. Detta är viktigt men motiverar inte att man därför skall upprätta en . Vi menar att det dessutom skulle strida mot den grundläggande principen att EU inte skall ha förvaltning på nationell eller lokal nivå. Det är medlemsstaterna som ansvarar för att tillämpa EU-beslut på nationell och lokal nivå. Förslaget om en gemensam åklagarmyndighet bör därför avvisas. 6.8 Unionens yttre åtgärder Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Konventet föreslår att huvudregeln för beslutsfattande på detta område även fortsättningsvis skall vara enhällighet, möjligheten att fatta beslut med kvalificerad majoritet föreslås dock utvidgas till att gälla även förslag som utrikesministern lägger fram på uppmaning av . Vidare innebär konventets förslag att initiativrätten på detta område tillfaller medlemsstaterna och utrikesministern. Därutöver föreslår konventet att de allmänna bestämmelserna om s.k. fördjupade samarbeten även skall innefatta utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Regeringens utgångspunkt är att förslaget att behålla enhällighet som huvudregel vid beslutsfattande bör välkomnas eftersom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken bygger på att den har alla medlemsstaters stöd. Regeringen är av samma orsak tveksam till förslaget att utvidga möjligheterna till fördjupat samarbete till detta område. Vi välkomnar konventets förslag till en betydligt stärkt utrikes- och säkerhetspolitik. Dock beklagar vi att konventet inte var berett att gå längre. Vi skulle gärna se att besluten inom det utrikes- och säkerhetspolitiska området kunde fattas med kvalificerad majoritet med tre väsentliga undantag; dels möjlighet till konstruktivt avstående från beslut, dels att ett beslut aldrig får tas mot en medlemsstats vitala nationella intresse, och slutligen att beslut om militära insatser alltid är nationella och deltagandet frivilligt. EU:s utrikesagerande föreslås även vara delat mellan kommissionen och ministerrådet, som på detta område inte bara är en beslutsinstans utan också har verkställande funktioner. För att motverka denna olyckliga uppdelning föreslår konventet att den vice ordförande i kommissionen som ansvarar för dess utrikesfrågor också skall svara för den funktion som upprätthålls av rådets höge representant och benämnas utrikesminister. Under denna förutsättning välkomnar vi konventets förslag att inrätta en utrikesminister som kombinerar två uppgifter. Vi anser att den framtida utformningen av en effektiv utrikes- och säkerhetspolitik bäst skulle gagnas av om kommissionen fick det samlade verkställande ansvaret även för detta område. Det skulle underlätta samordning och konsekvens i EU:s inre politik, t.ex. jordbrukspolitiken, och dess utrikesagerande, vilket är viktigt eftersom inrikes- och utrikesaspekten av olika sakfrågor i allt högre grad vävs samman. Utrikesministerns föreslagna roll som ordförande i rådet för utrikesfrågor är ett avsteg från principen om kommissionens och rådets skilda roller. Förslaget i denna del är dikterat av önskemålet från utomstående länder att ha kontinuitet i relationen med EU vad avser den delen av utrikesagerandet som ligger under rådet. Vi kan acceptera förslaget, men även denna problematik skulle underlättas om det verkställande ansvaret för utrikesrelationerna låg samlat inom kommissionen. Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. Konventet föreslår en vidareutveckling av den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken för att förbättra EU:s möjligheter att bidra till det internationella fredsfrämjandet utanför unionens gränser. Unionens krishanteringsuppgifter föreslås vidareutvecklas så att de tydligare täcker in både unionens konfliktförebyggande verksamhet och dess fredsfrämjande arbete med både civila och militära medel. Konventet föreslår också att det inrättas en europeisk byrå för försvarsmateriel, forskning och militära resurser i syfte att bättre samordna och utveckla de militära resurser som ställs till unionens förfogande. Därutöver föreslås att två särskilda samarbeten, som inte behöver innefatta alla medlemsstater, skall inrättas på försvarsområdet direkt genom fördraget. Det är s.k. strukturerat samarbete och att det i det konstitutionella fördraget skall fastställas att den gemensamma försvarspolitiken kommer att leda till ett gemensamt försvar. Enligt förslaget kommer det att ske när stats- och regeringscheferna enhälligt fattar ett sådant beslut och efter att medlemsstaterna antar ett sådant beslut i enlighet med sina konstitutionella bestämmelser. Regeringen anser att unionens förmåga att påverka frågor som rör internationell fred och säkerhet både kan och bör förbättras. Många av konventsförslagen kan därför utgöra positiva bidrag till unionens framtida förmåga att förebygga konflikter och hantera internationella kriser. Regeringen menar att en vidareutveckling av Petersbergsuppgifterna är en naturlig del i denna process och att det även är positivt med ökad mellanstatlig samordning. Vi välkomnar konventets förslag att stärka den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Vi anser att det blir särskilt viktigt att väsentligt öka EU:s förmåga till krishantering, vilket ställer krav på medlemsländerna att ställa nödvändiga resurser till förfogande. Förslaget om s.k. strukturerat samarbete är överflödigt då samarbetet i sin militära del bygger på en s.k. koalition av de frivilliga. 6.9 Den gemensamma handelspolitiken Konventet föreslår ett flertal ändringar i bestämmelserna om den gemensamma handelspolitiken. Bland annat föreslås den gemensamma handelspolitiken omfatta även utländska direktinvesteringar. Vidare föreslås att handel med tjänster inom utbildning, folkhälsa och de sociala sektorerna också skall omfattas av de allmänna principerna för den gemensamma handelspolitiken. Enligt konventets förslag skall ges en förstärkt roll på handelspolitikens område genom att de åtgärder som krävs för att genomföra denna skall antas enligt medbeslutandeförfarandet. Vid ingående av internationella avtal föreslås att skall samtycka. Konventet föreslår att beslutsfattande med kvalificerad majoritet skall vara huvudregel i rådet vid ingående av internationella avtal. För områden som rör handel med tjänster som innebär personers rörlighet samt handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter skall det krävas enhällighet. Regeringens utgångspunkt är att det är bra att unionens kompetens att agera inom den gemensamma handelspolitiken tydliggörs. I allmänhet välkomnas möjligheten för rådet att besluta med kvalificerad majoritet. Regeringen anser också att reglerna för beslutsfattande som rör EU:s externa handelspolitik bör motsvara reglerna för interna beslut på detta område. Vidare anser regeringen att enhällighet alltid bör vara beslutsregel för beslut om ingående av handelsavtal inom tjänstesektorer som har nära anknytning till nationell politik, i de fall avtalen går längre i harmonisering än vad som gäller internt inom EU. Det bör enligt regeringen även övervägas om det finns behov av att förtydliga medlemsstaternas rätt att upprätthålla vissa statliga monopol även inom den gemensamma handelspolitiken. Vi välkomnar förslagen på handelsområdet, men anser att det bör gå längre. Vi anser att det är särskilt glädjande att unionen sätter målet att gradvis avskaffa alla restriktioner för internationell handel. Beslut om ingående av handelsavtal inom tjänstesektorerna bör beslutas på samma sätt som när det gäller varuhandel, d.v.s. med kvalificerad majoritet. Vi anser, till skillnad från regeringen, att det inte bör finnas något särskilt skydd för att upprätthålla statliga monopol. 6.10 Samarbete med tredje land Konventet föreslår att gemensamma mål och principer skall bli styrande för unionens yttre agerande inklusive utvecklingssamarbete, ekonomiskt, finansiellt och tekniskt samarbete samt humanitärt bistånd. Inom utvecklingssamarbete föreslår konventet att fattigdomsbekämpning skall vara det främsta målet. Förslaget gör en åtskillnad mellan utvecklingssamarbetet och genomförandet av unionens ekonomiska, finansiella och tekniska samarbete med annat tredje land än utvecklingsländerna. Därutöver föreslås att kommissionens ställning skall stärkas såtillvida att dess nuvarande möjlighet att främja samordningen mellan unionens och medlemsstaternas humanitära insatser skall stärkas. Regeringens utgångspunkt är att det finns goda skäl att bejaka de ambitioner för unionens samarbete med tredje land som sätts upp och de därmed föreslagna förändringarna. Vi välkomnar konventets förslag i detta avseende. Vi anser dock att uppdelningen av ansvaret för utrikespolitiken mellan rådet och kommissionen gör att EU:s interna samordning försvåras. Konventet föreslår att de nuvarande artiklarna om sanktioner i EG-fördraget sammanförs i en artikel. Det föreslås också införandet av en rättslig grund för sanktioner mot fysiska och juridiska personer samt icke-statliga grupper och enheter. Dessutom föreslås en särskild rättslig grund för åtgärder avseende kapitalrörelser och betalningar. Om det är nödvändigt för att uppnå målen på området för frihet, säkerhet och rättvisa, särskilt i fråga om förebyggande och bekämpning av organiserad brottslighet, terrorism och människohandel, får enligt konventets förslag, en ram för åtgärder avseende kapitalrörelser och betalningar såsom frysning av tillgångar fastställas i europeiska lagar. Regeringens utgångspunkt är att förslaget innebär en förenkling av nuvarande regelverk. Enligt regeringen blir en viktig uppgift i det fortsatta arbetet att bevaka att det finns garantier för att sanktioner som beslutas eller genomförs av unionen får en utformning som inte strid med grundläggande rättssäkerhetskrav. Vi välkomnar konventets förslag. EU har varit en föregångare när det gäller att övergå från allmänna sanktioner till s.k. smarta sanktioner som inriktas på de personer som är ansvariga för diktatur eller som sysslar med brottslighet och terrorism. Konventet föreslår att avtal som unionen ingår skall vara bindande för unionens institutioner och för dess medlemsstater i och med att EU får status som juridisk person. Oberoende av vilket område avtalet gäller föreslås rådet ge bemyndigande att inleda förhandlingar och utfärda förhandlingsdirektiv samt ingå de avtal som förhandlats fram. Regeringens utgångspunkt är att förslaget bör välkomnas eftersom det inverkar positivt på unionens roll på den internationella arenan. Vi tillstyrker konventets förslag. 6.13 Förbindelser med internationella organisationer och tredje land Konventet föreslår att nuvarande bestämmelser om unionens förbindelser med internationella organisationer och tredje land skall finnas kvar och att det skall åligga utrikesministern och kommissionen att säkerställa genomförandet av bestämmelserna om förbindelser med internationella organisationer. Den direkta representationen föreslås bli en uppgift för unionens delegationer i tredje land. Regeringens utgångspunkt är att den roll unionens delegationer skall spela i internationella organisationer bör avgöras från fall till fall. Utgångspunkten bör alltid vara att unionens delegationer skall ha ett nära samarbete med medlemsstaternas representationer. Vi anser att konventets förslag är bra. Det bör dock understrykas att EU endast kan företräda EU på de områden där man har kompetens. kommer därför även att ha en egen utrikesrepresentation. Konventet föreslår att det införs en klausul i fördraget som förklarar att alla unionens tillgängliga instrument skall kunna utnyttjas för att förhindra terroristhot inom EU, skydda de demokratiska institutionerna och civilbefolkningen vid en eventuell terroristattack, eller för att bistå en medlemsstat som drabbas av en terroristattack, en annan av människor skapad katastrof eller en naturkatastrof. En utsatt medlemsstat skall kunna begära hjälp och assistans från övriga medlemsstater. Regeringens utgångspunkt är att stöd från EU:s medlemsstater, precis som , skall vara frivilligt och ges efter nationella beslut. Regeringen menar att den föreslagna klausulen fastslår att alla instrument som står till unionens förfogande kan användas, detta innebär dock inte någon bindande försvarsförpliktelse varför förslaget är förenligt med vår militära alliansfrihet. Vi anser att solidaritetsklausulen kodifierar den solidaritet som bör gälla mellan EU:s medlemsstater . 6.15 Förslag om inre marknaden Konventet föreslår att nu gällande artiklar om inre marknaden placeras i ett sammanhållet avsnitt i fördraget. En anpassning av artiklarna till den s.k. lagstiftningsproceduren föreslås. Regeringens utgångspunkt är att konventets förslag bevarar den nuvarande balansen, ökar användandet av kvalificerad majoritet vid beslutsfattandet och gör avsnittet om den inre marknaden mer överskådligt. Regeringen menar att den inre marknadens framskjutna plats i fördraget bör manifesteras ytterligare. Undantag från principen om fri rörlighet bör vara klart och tydligt reglerade. Vi välkomnar konventets förslag. Konventet föreslår att det införs en särskild rättslig grund för immaterialrättsliga frågor. Vidare föreslås att fastställande av språkkrav i dessa sammanhang skall ske med enhällighet. Regeringens utgångspunkt är att en särskild rättslig grund för immaterialrättsliga frågor skapar större tydlighet på detta område och är ett steg i rätt riktning. Regeringen anser att det bör införas majoritetsröstning på detta område vad gäller fastställande av språkkrav. Vi anser att konventets förslag är bra. Vi vill understryka vikten av att fastställande av språkkrav kan göras med majoritetsbeslut. 6.17 Arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor Konventet föreslår inga större förändringar på det sociala området. Utgångspunkten föreslås, precis som i nuvarande fördrag, vara att frågor om välfärdens utformning samt om de grundläggande reglerna på arbetsmarknaden utgör nationell kompetens. Unionens kompetens på dessa områden skall främst avse att genomföra åtgärder som främjar samarbetet mellan medlemsstaterna. Regeringens utgångspunkt är att kompetensfördelningen mellan medlemsstaterna och unionen på det sociala området bör behållas. Konventets förslag bör stödjas. Enligt regeringen möjliggör beslut med kvalificerad majoritet på detta område framsteg på det sociala området inom den kompetens som unionen har. Regeringen anser också att medbeslutande för kan övervägas i vissa delar. Vi välkomnar konventets förslag på det sociala området. Det innebär att socialpolitiken och sociala transfereringar är och förblir nationella frågor. EU kommer inte att utvecklas till en transfereringsunion. De propåer om det s.k. sociala som framförts avvisades, vilket är bra. På arbetsmarknadsområdet, som förvirrande nog också benämns det sociala området, föreslår konventet inga egentliga förändringar i förhållande till nuvarande ordning. Vi anser dock att det hade varit önskvärt att den rättsliga grunden för den s.k. sociala dialogen hade tagits bort ur fördraget. Att de avtalsslutande parterna ges en särställning i den europeiska lagstiftningsprocessen anser vi vara odemokratiskt. I synnerhet som arbetsmarknadens parter inte kan ställas till svars för lagstiftningen. De är heller inte representativt tillsatta utan utses av en minoritet av de som berörs. Traditionerna på detta område varierar starkt mellan de olika medlemsstaterna. Konventets förslag innebär inte några sakliga förändringar på folkhälsoområdet. Utgångspunkten skall, liksom , vara att frågor som rör folkhälsopolitikens utformning är nationell kompetens. Konventets förslag innebär ett förtydligande av att unionen har en roll i fråga om att stödja medlemsstaternas insatser för att bekämpa omfattande gränsöverskridande sjukdomar. Sådana åtgärder får dock inte innebära någon harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar. Regeringens utgångspunkt är att folkhälsopolitikens omfattning är ett nationellt ansvar. Regeringen menar att det är särskilt viktigt för att kunna behålla en restriktiv nationell narkotika- och alkoholpolitik. Kompetensfördelningen mellan medlemsstaterna och unionen bör, enligt regeringen, i princip behållas på detta område. Regeringen anser att förslaget att förtydliga unionens roll inom detta område bör kunna accepteras under förutsättning att kompetensfördelningen på smittskyddsområdet inte förändras. Konventets förslag innebär att folkhälsopolitiken är ett fortsatt nationellt ansvar. Dock skall unionen kunna stödja medlemsstaternas insatser när det gäller att bekämpa gränsöverskridande sjukdomar. Vi har inget att erinra mot konventets förslag. 6.19 Hälso- och sjukvård Konventet föreslog inga ändringar med avseende på detta politikområde. Av artikel III-179.7 framgår det att unionen, när den vidtar åtgärder på folkhälsoområdet, fullt ut skall respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälso- och sjukvård. Regeringen menar att de senaste årens rättsutveckling gör det angeläget att förtydliga medlemsstaternas ansvar att organisera och ge hälso- och sjukvård. Enligt regeringen gäller detta i första hand vid genomförandet av den inre marknaden, men även inom den gemensamma handelspolitiken. Regeringen anser att medlemsstaterna i fördraget bör uppmuntras att samarbeta inom detta område. Vår utgångspunkt är att det är medlemsstaterna som bär ansvar för organisationen av hälso- och sjukvårdssystemet. Vi välkomnar till skillnad från regeringen de senaste årens rättsutveckling som innebär att patienter ges rätt att söka sjukvård över nationsgränserna. Det är särskilt viktigt för patienter som får vänta i sjukvårdsköer på adekvat behandling. Patienternas efterfrågan av sjukvård bör ses som en del av den inre marknaden. Vi menar dessutom att också rätten till etablering för vårdtjänstproducenter skall omfattas av reglerna för den inre marknaden. Konventet föreslår att den nuvarande bestämmelsen som reglerar strukturfondernas ändamål kompletteras med målet territoriell sammanhållning. Vidare föreslås regler för strukturfonderna och för upprättandet av en sammanhållningsfond. Konventet föreslår också att lagstiftningsförfarandet skall tillämpas .