mot · GR02U248 · 2003-10-07 00:00:00 — Utrotning av fattigdomen med fokus på Det växer fram en klyfta inom u-världen mellan de länder som expanderar kraftigt och tar in avståndet till i-världen och de länder som stagnerar och blir fattigare. Det är främst länder i som hör till de länder som stagnerar med en fattig befolkning. Men även i enstaka länder i och går utvecklingen i fel riktning. I stora delar av u-världen är en snabb social utveckling påtaglig. I Stillahavsasien, , och ökar medellivslängden kraftigt och är nu . Bortsett från och delar av minskar födelsetalen kraftigt och är med undantag av enstaka länder snart nere på i-landsnivå. visar att det är möjligt med en bred och snabb utveckling i huvuddelen av u-världen, trots tillfälliga bakslag och kriser. Ett flertal länder har gått från grav vanskötsel och djup misär till hastig utveckling på bara . Inget land är dömt att förbli i bottenlös fattigdom. måste fokusera på erfarenheter från länder som har lyckats med en snabb utveckling. Även en tidigare kraftigt vanstyrd ekonomi kan genom en målmedveten politikförändring få till stånd en positiv spiral bort från hunger till snabb ekonomisk tillväxt. Omvärlden är en bidragande faktor till den snabba utvecklingen i många . Handeln är av stor betydelse. Även utlandsinvesteringar är av stor vikt, inte minst för kunskapsöverföring. Det privata biståndet spelar en betydligt större roll än vad man har insett. Det offentliga biståndet har en mer marginell betydelse för i sin helhet. Det spelar dock större roll för de fattigaste länderna. Det är fortsatt viktigt för kunskapsöverföring, särskilt det gäller rättsstaten, miljöfrågor och annan kunskapsöverföring som inte är direkt marknadsrelaterad. Det svenska statliga biståndet bör förutom stödet till de globala och europeiska utvecklingsansträngningarna fokusera på de länder där huvudproblemen finns, nämligen låginkomstländer. Där är situationen mest allvarlig och behovet av offentligt bistånd viktigt eftersom handel och investeringar inte är särskilt omfattande. plågas trots delvis ökad bräcklig demokratisering av krig, hunger och miljökatastrofer. Man kan ge många olika förklaringar till att befinner sig i den situation som råder, men en viktig orsak har varit omvärldens bristande intresse. Från moderat håll menar vi att det svenska biståndet här och framför allt måste inriktas på följande akuta huvudproblem: Krigen och konflikterna som plågar en betydande del av . Hiv/aids och andra allvarliga utbredda sjukdomar som förlamar utvecklingsansträngningarna. Den stora skuldbördan som ligger som ett ok över många länders ekonomier. Program för snabb fattigdomsutrotning skall ta initiativ till en total skuldavskrivning för högt skuldsatta låginkomstländer, varav huvuddelen finns i . Den skall kombineras med fyra villkor: ej ny upplåning, ej leda till korruption och vanstyre, ej användas för krig och komma de fattiga till godo. Nystart i biståndsarbetet. Biståndssamarbetet har inte varit så framgångsrikt i flera av låginkomstländer. Mycket bistånd har inte lett till snabba framsteg, ibland t.o.m. till tillbakagång. Därför behövs en nystart för att snabbt bryta den onda cirkeln så att fattigdomsutrotningen kan påbörjas. måste fokusera på erfarenheter från länder som har lyckats med en snabb utveckling. Även en tidigare kraftigt vanstyrd ekonomi kan, genom en målmedveten politikförändring, få till stånd en utveckling bort från hunger till snabb ekonomisk tillväxt. En konsekvent kompetensuppbyggnad med medverkan från länder som , och och mer framgångsrika kan tillföra nya infallsvinklar från länder som framgångsrikt angripit fattigdomsproblemen. Flera utvecklingsenheter bör upprättas i ett låginkomstland i södra . Bistånd måste utformas i den miljö där det skall verka, inte i . Alla flickor och pojkar måste få en grundläggande utbildning. Senast efter skuldavskrivningen bör alla barn i en årskull börja i en skola som verkligen fungerar. Hälsovårdsinsatser måste komma i fokus. Den katastrofala utvecklingen med särskilt hiv/aids måste brytas. Sjuka och döende människor kan inte utveckla ett land. En basal hälsovård måste komma alla till del. För utvecklingen av effektiva läkemedel och vacciner mot tropiska sjukdomar som inte drabbar den rika världen bör en marknad garanteras. Information om hivsprevention måste på ett effektivt sätt nå ut till alla. FN och EU måste stödja utvecklingen av en afrikansk säkerhetsordning. De många krigen i förhindrar utveckling och underlättar smittspridning. Aggression måste stoppas och krigen avbrytas. Ett system för att garantera mänskliga rättigheter och demokrati på den afrikanska kontinenten måste byggas upp. kan tjäna som ett föredöme och EU måste ge stöd till detta. kan inte utvecklas utan regional integration. Många har en ekonomi som i storleksordningen är som västerländska städer. Länderna kan inte utvecklas i isolering utan enbart i samarbete med varandra. Den viktigaste handeln sker mellan grannländer. Europaintegrationen ger goda erfarenheter. 3 Förslag till riksdagsbeslut 5 4 Utvärdering och uppföljning 6 5 Fokus på låginkomstländer. 6 en missgynnad kontinent 7 7 Krig och konflikter plågar 8 8 Afrikansk freds- och säkerhetsordning 8 9 Mänskliga rättigheter och demokrati 9 10 Hiv ett hot mot stora delar av världen 10 11 Utbildning för alla barn i 11 12 Skuldavskrivningar för 11 13 Röj undan handelshinder för och inom 12 14 Effektivisering av biståndet 13 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att biståndet skall främja en snabb utrotning av fattigdomen som övergripande mål. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att rättsstaten, respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och marknadsekonomi är centrala målsättningar i samarbetet med biståndsländerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att FN nu skall fokusera på fred i och prioritera fredsfrämjande insatser samt att FN och EU skall stödja utvecklingen av en afrikansk freds- och säkerhetsordning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kraftigt bör stärka resurserna för fredsfrämjande insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det svenska biståndet bör inriktas på bekämpandet av hiv/aids. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om sänkta kostnader samt garantier för utveckling av läkemedel mot sjukdomar som främst drabbar . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utbildning för alla flickor och pojkar i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att måste värna frihandeln genom att inom EU och WTO ständigt arbeta för avskaffande av tullar och handelshinder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall ta initiativ till en total skuldavskrivning 2005 för högt skuldsatta låginkomstländer samt att en sådan skuldavskrivning skall kombineras med fyra villkor: ej nyupplåning, ej främja korruption och vanstyre, ej bidra till finansiering av anfallskrig och komma de fattiga till godo. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att noggrann utvärdering ger kunskap om hur svenskt bistånd kan effektiviseras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nystart av utvecklingspolitiken så att fattigdomsutrotningen kan påbörjas på allvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att målet för politik för global utveckling uttryckligen skall vara FN:s millenniemål, med tillägget att främja mänskliga rättigheter och demokrati. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att frivilligorganisationer bör få en utökad roll i biståndet, särskilt i länder med korrupta regimer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utformningen av biståndet bör ske i u-landsmiljö. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om resultat- och kvalitetsmål för svensk utvecklingspolitik. anvisar till utgiftsområde 7 anslag 8:1 Biståndsverksamhet för 16 i enlighet med vad som anförs i motionen. avvisar regeringens förslag till utgiftsområde 7 att anslaget Samarbete med slås samman med anslaget Internationellt utvecklingssamarbete för . anvisar till utgiftsområde 7 anslag 8:7 Samarbete med för . 4 Utvärdering och uppföljning Det finns av svensk erfarenhet av offentligt bistånd främst till . Det finns exempel på positiva framsteg som understötts av offentligt bistånd. Det är kunskap som aldrig skulle ha överförts eller verksamheter som aldrig skulle ha startats utan detta. Men den breda erfarenheten av det offentliga biståndet i är mindre framgångsrik. Många länder som fått omfattande bistånd har trots detta inte lyckats få till stånd en utveckling utan tillhör fortfarande jordens fattigaste länder med stagnation, ökad fattigdom, sjukdomar och svält. Bistånd har utgjort en betydande del av resurser, i flera länder i storleksordningen av landets BNP. Rimligen borde biståndet ha haft en betydande påverkan på utvecklingen i dessa länder. Den generella bilden är inte särskilt upplyftande. Fattigdomen ökar, medellivslängden blir kortare och situationen vad gäller hälsa, utbildning och även livsmedelsförsörjning blir sämre. Att från sida fortsätta med biståndsprogram, som har pågått och som har gett mycket magert resultat, kan inte vara en rimlig politik. Om utvecklas som det har gjort under de gångna decennierna, är framtidsperspektivet dystert. Resultatlöst bistånd blir inte bättre av att förlängas. Ovilligheten att erkänna de brister och misstag som gjorts och att dra lärdomar av erfarenheten är bekymmersam. Biståndet ges ofta en förenklad och glättig bild. Det bistånd som bidrar till minskad fattigdom och förbättrade levnadsvillkor lyfts fram. Det bistånd som går till regimer som gör sitt folk fattigare hamnar i bakgrunden. Det offentliga biståndet kan aldrig bli bra om inte en öppen utvärdering sker. Det finns en stor och besvärande mörk sida av biståndet. har medansvar för att vissa inte utvecklas. Därför gäller det att nu på ett helt annat sätt skapa incitament för en god och snabb standardökning i där det övergripande målet för biståndet måste vara att främja en snabb utrotning av fattigdomen. Förutsättningen för att skall lyckas i sin utveckling är densamma som gäller i resten av världen. Det finns inga hemliga recept eller något slags egna afrikanska vägar. Vi vet av bitter erfarenhet att endast marknadsekonomi kan ge välstånd till en bred befolkning. Den bygger på de faktorer som skänkt välstånd till länder som och resten av de utvecklade länderna: fri företagsamhet och frihandel i kombination med utbildning för alla inom ramen för ett rättssamhälle grundat på demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. Fundamentalt handlar det om att öppna upp möjligheterna för den enskilde afrikanen att skapa välstånd för sig och de sina. 5 Fokus på låginkomstländer Sida är verksamt i över hundra länder, och det finns en tendens att försöka göra allting överallt. En alltför diversifierad verksamhet är omöjlig att leda och gör det därmed svårt att följa upp med kritiska utvärderingar på ett tillfredsställande sätt. Det är likväl omöjligt att upprätthålla både lokalkännedom och fackkunskaper på alla områden. De breda kontaktytor och fasta relationer som är så angelägna för ett effektivt bistånd försvåras också. Det finns därför anledning att koncentrera det svenska biståndssamarbetet till de länder där vi mest effektivt kan bidra till att utrota fattigdomen. Med andra ord skall biståndsinsatser i större utsträckning riktas till låginkomstländerna i . 6 en missgynnad kontinent är missgynnat i många hänseenden. Klimat, sjukdomar och ofruktsamma jordar gör villkoren besvärligare. Den afrikanska kontinenten har också utsatts för en hård behandling av utomstående aktörer, framför allt av europeiska statsmakter. Slavhandeln var den mest grymma formen av europeisk påverkan. Förutom det ohyggliga lidandet för slavarna själva och deras nära och kära påverkade det utvecklingen på hela kontinenten. Fasta bosättningar och organiserat samhällsliv försvårades eller omöjliggjordes av slavjägarnas räder. Kolonialismen var en annan del av negativa påverkan på som innebar att främmande statsmakter utövade kontroll över afrikanska folk och naturtillgångar. Inte sällan skedde det under förnedrande, förtryckande och rent av brutala former. När kolonierna avvecklades kom socialismen med ursprung i socialistiska partier och i Sovjetblocket. Resultatet för nya och självständiga stater blev förödande. De socialistiska regimerna bibehöll det tidigare systemet med en omfattande statsstyrning, om än i nya former, och en sund utveckling hindrades därmed. Den europeiska påverkan har således historiskt inte varit av godo. Det gäller nu att komma över gångna tiders negativa faktorer och koncentrera sig på det som gör det möjligt att utveckla i snabb takt. Endast genom en snabb välståndsökning finns det möjlighet att komma till rätta med fattigdomen och underutvecklingens problem. 7 Krig och konflikter plågar En tredjedel av länder är eller har varit i krig. Krig och oroligheter föröder mänskligt liv och försvårar eller omöjliggör normal utveckling på grund av att en stor del av de krigförande staternas redan knappa resurser ägnas åt krigsansträngningar. Krig är inte något unikt för . Däremot är den kontinent som i störst utsträckning påverkas av de krig som pågår i ett band från vid kust snett över till . Därutöver har plågats av långvariga inbördeskrig. Ett första steg för att skapa förutsättningar för ökat välstånd i regionen måste därför vara att få stopp på de pågående krigen. FN måste prioritera fredsfrämjande insatser i . Det är obegripligt att med ansvar för internationell fred och säkerhet är och har varit så passivt i de afrikanska krigen. Inte minst FN:s skandalösa uppträdande i samband med folkmordet i , då säkerhetsrådet valde att passivt förbise framför att agera, har fått folk att misströsta om FN. Kostnaderna för fredsfrämjande insatser är förvisso höga, men kostnaden för att inte ingripa är mycket högre. Befolkningen i de krigsdrabbade länderna betalar ett oerhört högt pris för den passivitet som t.ex. drabbade folk. Det finns ett mycket starkt samband mellan fred, demokrati, fattigdomsminskning och utveckling. Själva förutsättningen för detta samband är att det råder stabilitet och säkerhet. och EU måste ta sitt ansvar och i större utsträckning bidra till att krigsdrabbade länder kan ges förutsättningar för en fredlig utveckling. bör därför kraftigt stärka resurserna för fredsfrämjande insatser i . 8 Afrikansk freds- och säkerhetsordning Att få stopp på pågående krig och möjliggöra samtal mellan krigförande parter är första prioritet, men det räcker inte med detta. När väl säkerhet och stabilitet uppnås måste det finnas en organisation för att förebygga framtida konflikter och bygga samhällen i frihet och fred. bör därför inom EU och i FN ta initiativ till att stödja en afrikansk freds- och säkerhetsordning där det europeiska fredssamarbetet med ett fast, organiserat och förpliktigande samarbete mellan länderna, byggt på starka organisationer kan ses som förebild. Vi måste stödja de försök som görs till regionalt afrikanskt samarbete för krishantering och konfliktlösning. Dessa nätverk som byggs av egen kraft mellan är essentiella för samhällen som strävar mot demokrati. Situationen brådskar dock då av invånare lever i länder som är eller har varit i krig. Det krävs att vi inom samverkar tillsammans med för att bistå de afrikanska länderna att skapa en sådan ordning. Likväl måste såväl EU som känna ett ansvar för att understödja de goda krafterna i . Detta ansvar gäller både finansiella resurser, en beredskap att delta själva och övrigt stöd till fredsbevarande insatser. Tilläggas bör ändå att det finns ett större engagemang i konflikter i flera , , och , samt bistånd till terroristbekämpning till flera länder i vilket är positivt. Sammantaget gör allt detta stor skillnad för sak. Dels genom direkta konkreta åtgärder, dels i syfte att lyfta fram och synliggöra Afrikafrågor i internationell politik på ett annat sätt . 9 Mänskliga rättigheter och demokrati Organiserat mellanstatligt samarbete bidrar inte enbart till ökad stabilitet och säkerhet utan främjar även respekten för mänskliga rättigheter och demokrati. Frågan om mänskliga rättigheter och demokrati har i sin tur en säkerhetsskapande dimension då demokratier inte för krig med varandra utan istället kommer överens på fredlig väg. Demokratier grundar sig även på respekt för den enskildes rättigheter och skyldigheter, vilket leder till minskade spänningar mellan olika grupper inom ett land. Ett första steg vore att t.ex. inom eller utom AU eller SADC söka etablera ett fast och förpliktande samarbete gällande mänskliga rättigheter och demokrati mellan förvisso bräckliga, men dock demokratiska länder i . med sin parlamentariska dimension och med sina normer och domstol skulle kunna vara en förebild. växte fram ur skuggan av och var den första internationella samarbetsorganisationen med huvuduppgift att fastslå normer för och bevaka utvecklingen av mänskliga rättigheter och demokrati. Biståndsgivare som och EU bör kunna dela med sig av sina erfarenheter. Genom att göra en insats och stimulera ett liknande samarbete som stöder och hjälper enskilda länder i att utveckla och hålla fast vid mänskliga rättigheter och demokrati kan krig, fattigdom och underutveckling förpassas till de afrikanska historieböckerna. Respekten för mänskliga rättigheter och demokrati förutsätter inte bara att länder samarbetar sinsemellan utan även att det finns en fungerande rättsstat i varje land där staten värnar om den enskildes frihet och rätt. Det handlar inte om stora ekonomiska kostnader utan mer om ett förhållningssätt konstituerat i varje lands grundlag. Rättsstaten och demokratiska institutioner ger också ekonomiska fördelar då de ger en förutsägbarhet för investeringars utfall och därmed skapar stora möjligheter till marknadsfinansiering. Man bör heller inte underskatta de nationella och lokala mediernas roll i de afrikanska länderna. Via fria, oberoende och öppna medier kan man indirekt och långsiktigt bidra till att allas åsikter får framföras och därmed skapa möjligheter för att bygga en öppen demokrati. 10 Hiv ett hot mot stora delar av världen Sjukdom och ohälsa är ett dominerande problem som både är en orsak till och ett resultat av underutveckling. Hiv/aids, malaria, mässling, hakmask, snäckfeber, sömnsjuka och många andra sjukdomar förkortar liv och gör livet svårt i stora delar av den afrikanska kontinenten. Av uppskattningsvis mer än 42 miljoner hivsmittade människor i världen finns över två tredjedelar i söder om , och det tillkommer 5 miljoner nya smittade . av dessa är i , och en stor del är barn . Medellivslängden i de värst drabbade länderna har redan sjunkit . I vissa länder understiger den t.o.m. . Hela familjer drabbas hårt när de arbetsföra föräldrarna blir sjuka, barnen tvingas stanna hemma från skolan av dubbla orsaker; läraren i skolan är sjuk och man måste ersätta föräldrarnas arbete på åkrarna. Enbart i södra har flera miljoner barn blivit föräldralösa på grund av aids. Även sjukvården och läkarhjälpen försvagas när många av de vårdande också insjuknar. Förutom det direkta lidande och skada sjukdomarna orsakar försvårar de också utvecklingsansträngningarna i ett större perspektiv. Människor som lider av sjukdomar och ohälsa får svårare att finna den energi och den utvecklingskraft som behövs för att få ett samhälle att blomstra. Med en snabb ekonomisk utveckling skulle sjukdomarna inte få de förödande konsekvenser som de nu har. Den basala hälsovård som länderna borde ha utvecklat för länge sedan skulle väsentligt kunna reducera problemen med sjukdom och ohälsa. Problemet har inte varit brist på resurser. Endast en mindre del av biståndsflödet hade krävts för att bygga upp en grundläggande hälsovård, som i sin tur kraftfullt hade främjat både social och ekonomisk utveckling. Ett stort problem är att få fram effektiva och billiga mediciner mot tropiska sjukdomar. Det förekommer flera framgångsrika försök med olika typer av antivirala medel mot hiv där många afrikaner ingår i försöksgrupperna. Tyvärr är den bistra sanningen att när medicinen väl är färdigutvecklad är den alldeles för dyr för att kunna användas i . I är det av dem som behöver bromsmediciner mot hiv som har tillgång till dem. Visserligen har bromsmedicinerna blivit billigare i , men det behövs krafttag från både privat och statlig sektor för att människor som behöver medicin ska få tillgång till den. Man måste ytterligare sänka behandlingskostnaderna för både hälso- och sjukvård samt kostnaderna för medicin. Ökar tillgången till rådgivning och information blir även andra tjänster mer lättåtkomliga, bland annat möjlighet att behandla alla de infektioner som uppkommer i samband med immunosuppression orsakad av hiv. En ytterligare lösning på detta problem kan vara den modell som den amerikanske presenterat. Den innebär att de rika länderna garanterar en marknad för ett visst vaccin eller en viss medicin. Exempelvis skulle EU kunna vara garant för att köpa ett effektivt malariavaccin till 25 miljoner nyfödda barn om ett effektivt sådant vaccin utvecklas. Vidare kan också ett minimipris per dos garanteras. De mottagande länderna kan tillfrågas om att ta en del av kostnaden, men poängen är att inget land eller organisation ger några pengar förrän ett effektivt vaccin verkligen existerar. Läkemedelsindustrin står för forskning och utveckling och för risken av misslyckade projekt. 11 Utbildning för alla barn i Både för att skapa utveckling, demokrati och öka hälsan i är utbildning är en nyckelfråga. Sett utifrån ett demokratiperspektiv är och bör rätten till grundutbildning vara en grundläggande rättighet. I innebar t.ex. folkskolestadga en dramatisk förändring i så måtto att en hel befolkning inte bara skulle ges rättigheten att utbilda sig utan också fick en skyldighet att göra det genom skolplikten. I är analfabetismen fortfarande utbredd. Det är inte bara den äldre generationen som saknar skolunderbyggnad, utan även en alltför liten andel av de unga får grundläggande utbildning i konsten att läsa, skriva och räkna. Särskilt viktigt är att alla flickor får utbildning eftersom de ofta diskrimineras. Det säger sig självt att det är svårt att få till stånd en utveckling i ett land där de flesta inte har någon utbildning alls. Att ta till sig ny kunskap och idéer om man inte ens kan läsa, skriva eller räkna är oftast oöverstigligt. Möjligheterna att skydda sig mot hiv/aids och andra sjukdomar minskar om man inte kan läsa sig till den hälsoupplysning om preventiva åtgärder som ges. Den stora skuldbördan är ett ok för många länders ekonomier. 41 låginkomstländer, varav 33 i , har mycket hög skuldsättning. Tillsammans är de skyldiga ca , vilket är långt över deras samlade BNP. Lånen gavs och skulle i de flesta fall aldrig ha givits som lån eftersom det handlar om mycket fattiga länder. Enligt får HIPC-länderna av sitt BNP i bistånd, varav går tillbaka i form av räntor och amorteringar. Västvärlden betalar sin egen utlåning, vilket är en bakvänd ordning. De högt skuldsatta låginkomstländernas (HIPC) räntor och amorteringar betalas med andra ord av med bistånd från västvärlden. Skuldbördan är likväl en belastning för de fattigaste av som ofta har en negativ ekonomisk utveckling, en sjunkande BNP per capita samt skulder som överstiger deras avbetalningsförmåga och leder till ett osunt beroendeförhållande. För västvärlden handlar det om att se sanningen i vitögat. Dessa skulder kommer inte att betalas tillbaka annat än genom egna utbetalningar. Oavsett lånen misslyckats eller om de var felaktiga från början, är det viktigt att ta konsekvenserna av detta och skriva av skulden.