mot · GR02Kr326 · 2003-10-07 00:00:00 — Sponsring av konst är en affärsverksamhet som syftar till att hjälpa företag att stärka sin profil utåt, marknadsföra eller omdefiniera ett varumärke eller för att eventuellt förbättra företagets rykte. Genom Art and Business kan ett företag stärka sin profil och kulturorganisationen får ytterligare en arena att verka från. Företaget kan marknadsföra sig och sina produkter eller tjänster och stärka länken till samhället. Genom kultursponsring kan konst, kultur och näringsliv interagera och samverka med varandra. Genom att låta olika världar mötas kan nya idéer och konstellationer utvecklas. Erfarenhetsutbyte bidrar till att olika delar kan tillvarata fördelar från varandra. Tyvärr begränsas företagens möjlighet att sponsra kulturverksamhet på grund av skattereglerna för sponsorskap. För att sponsring ska vara avdragsgill för företag och organisationer måste sponsringen uppfylla ett av två krav. Det ena kravet innebär att verksamheten som blir sponsrad måste komma med en motprestation som motsvarar sponsorbidraget. Motprestation kan exempelvis vara representation, reklamskyltar, konferensrum, biljetter m.m. Om ingen motprestation finnes, måste sponsorns verksamhet ha tydligt samband med mottagarens verksamhet för att företagets sponsorutgift ska vara avdragsgill. Indirekta motprestationer, som rätten att utnyttja namn eller image, är endast avdragsgill om det finns en koppling mellan sponsorns verksamhet och den som blir sponsrad. Kultursponsring är ofta av imageskapande karaktär vilket medför att denna typ av sponsring får lägre prioritet hos företagen. Detta till skillnad från idrottsverksamhet där motprestationen vanligtvis är tydlig. Reklamskyltar för sponsorn, eller att idrottsutövarna bär kläder där sponsorn marknadsförs, är vanligt förekommande motprestationer när idrottsverksamhet sponsras. Skillnaden mellan hur sponsringen tar sig i uttryck gör att idrottsrörelsen får större del av företagens marknadsföringspengar än vad den kulturella verksamheten får. Kultursponsringens motprestation är ofta av mer indirekt karaktär vilket medverkar till att företag väljer att sponsra verksamhet där motprestationen är uppenbar. Detta bidrar till att kulturverksamhet inte får del av välbehövliga sponsorintäkter. anser att kultursponsring bör främjas, vilket innebär att reglerna för sponsorskap bör ses över och därmed underlätta företagens möjlighet att sponsra kulturverksamhet. Detta bör ges regeringen till känna. Turismen är en av starkaste exportindustrier och den basnäring som har den starkaste tillväxten. Kulturturism är ett sätt att utveckla turismen och tänka i andra banor än de traditionella. Turismen behöver inte bara ge upplevelser för stunden utan även ge fördjupade kunskaper och nya intressen. När upplevelsen blir det viktiga kommer lokala initiativ att bli betydelsefulla. Platser med genuina unika upplevelser i natur och kultur blir starka konkurrensmedel. Genom att lyfta den lokala historien och kulturen på rätt sätt kan många fler orter bli intressanta ur turistsynpunkt. Det handlar om att ta vara på den kunskap och erfarenhet som finns lokalt. Mycket av det vi söker när vi reser i finns i våra traditioner och vår historia. Turister söker gärna det udda och exotiska. Det är just vardagskulturen som av många turister upplevs som särskilt intressant. Den lokala kulturen är en av förutsättningarna för turism, både här hemma och utomlands. Vi kan som turistland erbjuda upplevelser som naturen, det svenska landskapet, vildmarksäventyr, tystnaden, den svenska maten, svensk historia och kultur, storstadsliv m.m. Det behövs samverkan mellan kulturlivet och turistorganisationerna för att göra landets kultur och konstnärliga verksamhet mer känd och lättillgänglig. Medvetna satsningar på kulturturism är en drivkraft för den lokala ekonomiska utvecklingen och sysselsättningen. Turistdelegationen är en statlig myndighet för strategier, statistik och samordning inom svensk turism. Turistdelegationen bör få ett uppdrag att se hur kulturen på ett mer aktivt sätt kan placeras i turistsammanhang. Detta bör ges regeringen till känna. 7 Kultur ur ett folkhälsoperspektiv Vikten av förebyggande folkhälsoarbete har belysts under den pågående debatten om långtidssjukskrivningarna. Att endast fokusera på att lappa ihop människor som är sjuka är inte den enda modellen. Det är minst lika viktigt med förebyggande insatser. Det är av största vikt att sätta i gång ett omfattande folkhälsoarbete där kulturen kan spela en viktig roll. har vi sett en rad kulturprojekt där man har lyckats med att vända en negativ spiral till en positiv utveckling för människor i olika kriser och skeden i livet. Det är dags att uppmärksamma, utvärdera och dra lärdom av dessa insatser. Se dem inte som isolerade företeelser. Folkbildningen t.ex. har kommit en bit på väg när det gäller att uppmärksamma dessa frågor. Det finns goda exempel på hur man på olika platser i arbetat med folkhälsan i ett förebyggande syfte. Ett exempel är livet i ett samarbete mellan tillsammans med . Här arbetar man med olika livsstilsfrågor. 7.1 Kultur i vården Kulturen är en viktig bestämningsfaktor för folkhälsan. bedrivs ett flertal forskningsprojekt vad gäller sambandet mellan kulturell stimulans och hälsa. Det finns studier som påvisar att kulturupplevelser har ett nära samband med god hälsa. Forskning kring kulturens effekter på sjuka människor, visar att det råder tydliga samband mellan konstupplevelser, musikupplevelser, imaginationer och förbättrad hälsa. Kulturupplevelser är inte bara viktiga ur ett läkande perspektiv. De är minst lika viktiga ur en annan aspekt patienten kan få något annat än sin sjukdom att tänka på. Kulturverksamhet och kulturell stimulans skänker glädje och skapar mening i tillvaron, något som är oerhört viktigt för sjuka människor. Det finns flera exempel på hur kulturella upplevelser bidrar till ökad livskvalitet för vårdtagare. Vid ett flertal sjukhus i har man haft kulturverksamhet för patienter i form av studiecirklar, bildkonst, litteratur och musik. Denna verksamhet har givit goda effekter på patienterna. I finner vi positiva resultat från där tillsammans med Vuxenskolan bland annat arrangerar sång och musikaktiviteter inom äldrevården. Detta har givit mycket goda effekter på de äldre. bedriver tillsammans med och ett 5-årigt forskningsprogram Kultur i vården och vården som kultur som syftar till att stödja kulturens betydelse för omsorgen av patienterna. Forskningen kommer bland annat att fokusera på hur olika former av kulturell verksamhet ger effekter på patienters hälsa, kreativitet och infektionsresistens. landstings satsning på kultur har skapat impulser i såväl och som i . Forskningen har också bidragit till ett ökat intresse för att starta lokala projekt i . anser att kulturen är en viktig bestämningsfaktor för folkhälsan och att kulturen kan ge ett värdefullt bidrag till både läkningsprocessen och livskvaliteten hos vårdtagarna. Satsningar på kultur inom vården bör uppmuntras och stödjas. Detta bör ges regeringen till känna. 7.2 Avdragsrätt för kulturaktiviteter för anställda Då kulturell stimulans visar sig ha goda effekter för folkhälsan anser vi att kulturaktiviteter, liksom friskvårdsaktiviteter, bör prioriteras i människors liv. Ett sätt att öka välbefinnandet hos människor kan vara att prioritera kulturella aktiviteter på arbetsplatserna genom att låta kulturaktiviteter för anställda vara en avdragsgill kostnad för arbetsgivarna. Då kultur ger en positiv inverkan på livskvaliteten anser vi att arbetsgivarna ska kunna erbjuda sina anställda kulturella aktiviteter, på samma sätt som man prioriterar friskvård. Då skulle personalen kunna välja om de vill få en förbättrad folkhälsa genom kulturaktiviteter eller motion. I korthet innebär vårt förslag att kulturaktiviteter bör betraktas som en skattefri personalvårdsförmån i likhet med skattefria motionsförmåner. Detta bör ges regeringen till känna. Spelberoende är ett allvarligt beroendetillstånd som uppvisar likheter med alkohol- och narkotikamissbruk. Enligt räknas 125 000 personer som spelberoende i någon mån. Spelandet, som från början är lustfyllt, övergår med tiden till en tillvaro med förödande konsekvenser för relationer, arbete och ekonomi. Livet kretsar kring spelandet och jakten på pengar. Risken för kriminalitet är hög. Den spelberoende ljuger om sitt spelande och förnekar sina problem inför sig själv och andra, ofta drabbas de anhöriga mycket svårt. Det är också viktigt att uppmärksamma de spelberoendes anhöriga. De anhöriga får ofta dra ett oerhört tungt lass i samband med spelmissbruket och dess tragiska konsekvenser. Det är oroande att den genomsnittsliga debutåldern för spel sjunker allt längre ner i åldrarna. Man kan alltså misstänka att avsaknaden av åldersgränser samt bristande respekt för de åldersgränser som finns särskilt drabbar ungdomar som utvecklar spelberoende. Internet och databeroende liksom användandet av spel som t.ex. gör att allt fler unga fastnar i spelberoendet. Stöd och hjälp i olika former måste utvecklas för att förebygga och behandla problem med spel. Det behövs en rad åtgärder för att både minska och förebygga dessa problem. anser att det är av stor vikt att förebyggande åtgärder prioriteras. Då kan spelberoende hindras redan innan beroendet tagit fart. Det fyra första statliga kasinona är igång och vi kan redan se spelets avigsidor. När beslut togs i om att tillåta kasinospel fanns ett krav om att inrätta en hjälplinje för spelberoende. Denna linje är endast öppen kl 916 med specialkompetent personal. Tiderna bör utökas och mer kompetent personal bör anställas. Särskilt öronmärkta pengar bör anslås till detta. De medel som anvisades till åtgärder för spelberoende vid beslut om kasinospel är små i förhållande till de vinster staten tar in. Kasinonas eget ansvar att rapportera om, och försöka förhindra, spelmissbruk har uppenbara brister och fungerar inte i praktiken. Detta enligt en forskningsrapport och kasinoanställdas erfarenheter. Det är viktigt att de som arbetar med spel också uppmärksammar och tar spelmissbruk på allvar. Med det planerade utökade spelandet i kommer det ständigt uppstå nya grupper av svårt patologiska spelare, och då måste det finnas möjligheter att ge dessa hjälp. Det kommer att krävas mer omfattande behandlingsinsatser. Sådana insatser kan komma att kräva långtidsbehandling inom institutioner eller mycket kompetenskrävande korttidsbehandling i form av öppenvård samt åratals stöd för de drabbade. Det är viktigt i utformningen av politiken på området att prevention av problemen prioriteras så att risken för att många personer hamnar i behov av omfattande och dyra hjälpinsatser minskas. Det handlar om primärpreventiva insatser i form av t.ex. utbildning av vårdpersonal, utvecklande av självhjälpsmaterial för spelare med problem, hjälp och upplysning till spelares anhöriga och närstående, stöd till föreningar för spelberoende, allmän folkupplysning om riskerna för spelberoende, arbete inom den svenska spelindustrin för att utveckla mindre skadliga spel och ett ansvarsfullt spelande över huvud taget. välkomnar att regeringen avsätter ytterligare för insatser mot spelmissbruk budget, men det behövs avsevärt mycket mer pengar för att kunna lösa de stora problem som finns. Det är också nödvändigt med effektivare behandlingsinstanser för att komma till rätta med spelmissbruket. Detta bör ges regeringen till känna. Endast ett behandlingshem är helt specialiserat på behandling av spelberoende och ytterligare ett har detta som sin huvudsakliga inriktning. De allra flesta tar alltså emot människor med andra missbruksproblem. Kostnaden för vården kan variera, i huvudsak , beroende på behandlingstid. Vården har bekostats av , , kriminalvården eller den hjälpbehövandes arbetsgivare. Det är stor skillnad på olika kommuners beredvillighet att bistå med vård för spelproblem. Det behövs fler behandlingsplatser med kompetens att ta sig an spelberoende personer. De flesta behandlingshem använder 12-stegsmodellen, som också tillämpas för alkohol- och narkotikaberoende. Det finns begränsad kunskap om resultatet av vården. Kunskapen om lämpliga metoder måste öka, och andra alternativ än institutionsvård måste också utvecklas. Detta bör ges regeringen till känna. 8 Kultur ur ett integrationsperspektiv Den statligt finansierade kulturen når inte alla grupper i . Detta visar många undersökningar som gjorts. Det är detta som föranlett att driva frågan kring om efterfrågan och utbud verkligen stämmer överens. Det är av största vikt ur ett demokratiskt och rättvist perspektiv att kulturens pengar kommer alla grupper i samhället till del. Var man bor, kön, ålder, ursprung eller ekonomiska förutsättningar ska inte spela någon roll. Tillgänglighet och utbud är i högsta grad en integrationsfråga. Kulturen ska kunna tjäna som en brygga mellan och våra nya svenskar. Det är bl.a. inom kulturen de naturliga mötesplatserna finns. Här möts människor med olika bakgrunder för att dela erfarenheter samt skapa nya. Mötesplatserna kan ge förståelse och kunskap om det nya samhället. Det är viktigt att kulturen följer med samhällsutvecklingen och att det finns kulturella arenor för våra nya svenskar och deras kulturella former och kulturella bidrag. Det är viktigt att vårt mångkulturella samhälle återspeglas i kulturen. Dagens samhälle ser annorlunda ut mot vad det gjorde för bara . Det måste synas även i kulturen i hur den yttrar sig och för vilka den är tillgänglig. Kulturen berikas inte av homogenitet utan får sin livskraft genom nya influenser och en mångfald av idéer och tankar. På landets teaterscener råder en klar brist på skådespelare med invandrarbakgrund. Särskilt har de stora teaterscenerna en homogen skådespelarensemble och det är sällsynt med skådespelare som inte har svensk bakgrund. Likaså är har landets teaterhögskolor problem med att rekrytera andra elever än svenskar. Det gäller att våga bryta det traditionella och söka efter det nya, teatrarna måste förändras i takt med samhället. Vi anser att rekrytering på landets teatrar och teaterskolor bör breddas för att nå alla grupper i samhället. Det är inte bara antalet personer med invandrarbakgrund som är viktigt för att få ökad integration inom kulturområdet. Den kulturella verksamheten bör även öka integrationsambitionerna när det gäller det kulturella uttryckssättet. Det är viktigt att vårt mångkulturella samhälle också avspeglas på landets teaterscener, i dansen, i musiken och i konsten. Integration innebär inte assimilation, utan är tvärtom ett samspel mellan flera parter där ömsesidig respekt och tolerans kan växa fram. Alla måste vara delaktiga och medansvariga i integrationsutvecklingen. En förutsättning för ökad integration i kulturlivet är förhöjd öppenhet för påverkan och förändring. Integrationsarbetet måste vara ett kontinuerligt arbete, inte något som drivs i projektform. Kulturområdet är ett område där integrationsarbetet måste förbättras i såväl nya uttrycksformer som i rekrytering av människor med invandrarbakgrund. Detta bör ges regeringen till känna. En viktig del av den regionala kulturen är länsmuseerna. Dessa sprider information och intresse för den egna regionens kulturarv och historia. Museerna är tillsammans med bibliotek och arkiv en viktig del av samhällets minne. Vi behöver dem för att lagra erfarenheter och för att kunna analysera och förstå de orsakssammanhang som ligger till grund för vår egen tids komplexa verklighet. Det är angeläget att museerna utvecklar sin pedagogik så att de motsvarar behov och önskemål som allmänheten har och som t.ex. skolan kan ha. Museernas stora kunskapsbank har, delvis på grund av sin svårtillgänglighet, långtifrån tagits i bruk när museerna hade kunnat lämna viktiga bidrag till belysning av olika samhällsfrågor. På flera håll i landet har länsmuseerna ekonomiska bekymmer. Mot bakgrund av vad som ovan anförs finns det anledning att utreda länsmuseernas ekonomiska situation och villkoren i förhållande till de nationella museerna. Detta bör ges regeringen till känna. arbetar ständigt med att kulturen ska finnas nära där människor bor och verkar. Ett steg i denna riktning är att värna om våra hembygdsmuseer. vet att våra hembygdsmuseer verkar under knappa omständigheter. Det finns anledning att se över deras ekonomiska situation. När fornfynd av stort värde hittas placeras dessa fynd i , ofta på . Enligt lag kan fornfynd dock överlåtas eller lånas ut till museum som åtar sig att vårda fornfyndet på ett tillfredsställande sätt. Ett skäl för att avstyrka en ansökan om att få låna ett fornfynd kan exempelvis vara att fyndet har nationellt intresse och bör var tillgängligt för forskare eller att föremålstypen från regionen saknas i de nationella samlingarna. Ett annat skäl kan vara att det nya fyndet hör ihop med föremål från samma fyndplats som redan finns på och att samtliga fynd från en fyndplats bör hållas ihop. anser inte att det är tillräckligt att konstatera att förmålen kan lånas ut. Ett exempel på när fornfynd/kulturföremål inte visas i sin hemmamiljö är de samiska trummorna som finns på istället för på Fjäll- och samemuseet i . har 35 samiska trummor. Av dessa är 9 museets egna. Stigeskatten, största silverskatt, visades tillfälligt på i närheten av sin fyndplats. Stigeskatten fick enorm uppmärksamhet och många människor från och närliggande regioner kom för att se skatten och för att lära sig mer om sin historia och vad som hänt i bygden där skatten hittades. Flera arkeologer kom också till platsen där Stigeskatten funnits för att söka efter fler fornfynd. När fornfynd visas i närheten av sin ursprungliga fyndplats uppstår ett ökat intresse och engagemang från det lokala samhället samt utomstående intressenter. I vanliga fall finns Stigeskatten på och Myntkabinettet i . Det oerhörda intresse som kunde skönjas då Stigeskatten visades i , visar vilket engagemang som väcks hos människor när fynd och museiföremål presenteras nära människors egen bygd och historia. anser att fornfynd ska visas i närhet till fyndplatsen. Givetvis ska det ställas krav på att museet kan garantera fyndets säkerhet. Regeringen bör göra en översyn för att säkerställa att fornfynd ska kunna visas nära fyndplatsen. Detta bör ges regeringen till känna. Intresset för kulturmiljövården har vuxit kraftigt . Likaså har intresset för bygderörelsernas historia ökat. Kulturmiljövårdens aktualitet har bidragit till att vikten av att vårda den gamla kulturmiljön vuxit sig stark. har länsstyrelserna rapporterat om allt fler skador på kulturlämningar i skogen. handhar en inventering av vilka fornlämningar som finns i våra svenska skogar, något som välkomnar då en hel del fornlämningar förstörts av skogsskövling. Kulturminneslagen ger ett starkt skydd för fornminneslämningar och många fornlämningar är dokumenterade. Staten bör fullfölja digitaliseringen av fornminnesregistren, så att skogsföretag och enskilda markägare på ett enkelt sätt kan hämta data och komplettera sin planläggning med relevanta data över kulturobjekten. En grundförutsättning för att minska risken för att fornlämningar blir förstörda i dagens skogsbruk är att fornlämningarna blir kända och registreras. Många områden i vårt land är mycket fornminnestäta. Ansvaret för en arkeologisk undersökning åvilar markägaren. Kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar bör, i normalfallet, åvila exploatören. Utifrån det synsättet är det också naturligt att exploatören upphandlar, på ett marknadsekonomiskt sätt, arkeologiska utredningar och undersökningar. Är exploatören en offentlig instans faller upphandlingen naturligt under . Att kostnadsansvaret åvilar markägaren är vanligtvis inte något större bekymmer för ett stort skogsbolag. Men för mindre företag kan kostnadsansvaret innebära näst intill oöverstigliga hinder. anser att regeringen bör utreda införandet av en generösare tillämpning av förordningen om bidrag till kulturmiljövård och/eller en ny regel som begränsar eller undantar kostnadsansvar för mindre företag. Kostnaderna för uppdragsarkeologiska undersökningar, deras påverkan på samhällsutvecklingen och deras påverkan på tillväxten i samhället, positivt respektive negativt, bör utredas. I det sammanhanget bör riktlinjer för samhällets ambition på området tydliggöras vad gäller publicering och vetenskapliga analyser som skall falla inom exploatörernas kostnadsansvar. Historiska lämningar på kyrkans mark skyddas enligt kulturminneslagen. Lagen är dock något oklar när det gäller kyrkoruiner och kloster. Det medför att det blir svårt att finna svar på exempelvis frågan om man kan få resurser till att bevara klosterruiner etc. Kulturminneslagen bör tydliggöras när det gäller återstoder av kloster. Mot bakgrund av vad ovan angivits anser att en översyn av kulturminneslagen och dess effekter för skogsnäringen bör göras. Detta bör ges regeringen till känna. En levande demokrati förutsätter många mötesplatser där människor kan träffas, skaffa sig nya kunskaper och erfarenheter samt utbyta åsikter och tankar. Grunden i en svensk deltagardemokrati är bl.a. de tusentals mötesplatser som genom föreningsliv, studieförbund och partier erbjuds i det lokala samhället. Studieförbunden erbjuder omistliga mötesplatser för det demokratiska samtalet i studiecirklar, kulturarrangemang och föreläsningar. Detta är mötesplatser där möjligheter finns att finna nya kunskaper och att skaffa sig redskap för att påverka samhällsutvecklingen. Flera generationer av svenskar har fått sin bildning, utbildning och livssyn formad i folkbildningen, studiecirklar, folkhögskola, föreningsliv m.m., och där fått redskap för ett aktivt medborgarskap och uppbyggnad av det demokratiska samhället. Stat, landsting och kommuner ska underlätta medborgarinflytande och delaktighet genom att stärka folkbildningen. Samhället behöver en mångfald studiecirklar, kurser och kulturarrangemang i studieförbund och folkrörelser. Men det förutsätter också en medveten prioritering av detta område inom landsting och kommuner. ger därför till samlingslokalerna eftersom vi anser att samlingslokalernas sociala värde är stort för medborgarna. Detta bör ges regeringen till känna. Många kommuners politik har kraftigt reducerat stödet. På vissa håll har man helt tagit bort stödet till folkbildning och föreningsliv. har landstingen i genomsnitt skurit ner anslagen till folkbildningen . Kommunerna har skurit ner . Detta bidrar till att folkbildningen urholkas och försvagas. Det reducerade stödet försämrar också förutsättningarna för demokratin och medborgarnas delaktighet. har i en rapport och styrning uppmärksammat att de kommunala bidragens storlek kontinuerligt minskat. RRV pekar också på en tilltagande ryckighet i bidragsgivningen, man höjer bidraget ena året och sänker det andra. Uteblivna eller kraftigt sänkta bidrag minskar i hög grad folkbildningens möjligheter att fullfölja sina uppgifter. Många kommuners neddragning av anslagen till folkbildningen är bl.a. ur denna utgångspunkt djupt oroande. Vi välkomnar att regeringen nu tillsatt en utredning som skall belysa en rad olika perspektiv vad gäller folkbildningen, bl.a. konsekvenserna av de minskade bidragen från kommunerna. I utredningen bör även ingå att se över vad som händer om människor söker sig till närliggande kommuner då deras egen kommun minskat eller helt tagit bort bidragen till folkbildningen. Detta bör ges regeringen till känna. 9.6 Allmänna samlingslokaler/mötesplatser Ett levande kulturliv förutsätter mötesplatser där människor kan utöva eget skapande samt ta emot olika kulturyttringar. Träffpunkter behövs inte bara i regionernas centra utan också väl spridda över landet och nära människorna. I glesbygd och mindre tätorter utgör de allmänna samlingslokalerna ett nödvändigt medel för en decentraliserad kulturpolitik. Ett fint förgrenat nätverk av lokala arrangörer är en nyckel till att kunna genomföra lokala kulturutbud och väl förberedda och genomförda evenemang.