mot · GQ02So42 · 2003-03-10 00:00:00 — Frågor om vårdnad och umgänge hör i högsta grad samman med att förebygga och åtgärda psykisk barnmisshandel. Vi menar att barn som bevittnar övergrepp måste ges bättre skydd än vad nuvarande lagstiftning medger. Vi vill därför uppdra åt regeringen att återkomma till med ett förslag till hur lagstiftningen bör utformas. 13 En nationell handlingsplan för den sociala barn- och ungdomsvården finns nio nationella handlingsplaner som regeringen initierat. Flera av handlingsplanerna berör angelägna samhällsfrågor. Men flera av de nationella handlingsplanerna inkräktar på den kommunala självstyrelsen. Äldreomsorg, handikappolitik och hälso- och sjukvård är några av de områden där regeringen försöker kringgå den kommunala självstyrelsen genom nationella handlingsplaner. Det gör att regeringen kan detaljstyra landstings- och kommunförvaltningar utan att behöva anslå resurser som möjligheterna till avgiftsfinansiering begränsas. Frågetecken kan resas huruvida handlingsplaner löser de problem som skall lösas. Vi anser att de problem som lagstiftaren uppmärksammar primärt bör lösas genom lagstiftning. Om implementering eller styrningsproblem uppmärksammas kan lagstiftningen ändras genom till exempel förbättrad samverkan. Regeringen anger begränsad kunskap om regelförändringars konsekvenser samt att barn- och ungdomsvården inte utvecklats i enlighet med de mål som fastställt som syfte för en nationell handlingsplan. Därför vill regeringen tillsätta en utredning som skall göra en samlad analys och föreslå åtgärder. Bland regeringens förslag förekommer forskning och samverkan i syfte att förbättra barn- och ungdomsvården. Därför finns anledning att ifrågasätta vad en nationell handlingsplan tillför. Vi anser att av utredningar och initiativ som regeringen beskriver bör realiseras i lagstiftning innan skall ta ställning till ytterligare en handlingsplan. 14 Ytterligare förslag som stärker skyddet för utsatta barn 14.1 Legitimering av socionomer När föräldrar inte kan ta ansvar för sina barn måste det offentliga kunna bistå med hjälp. I flera uppmärksammade fall har medierna visat att det finns brister i handläggning av dessa ärenden. Därtill har tillsynsmyndigheter, såsom till exempel , konstaterat att det finns brister i arbetsformer. Eftersom ett omhändertagande beslutat av det offentliga ställer stora krav på rättstryggheten bör ansvarsutkrävandet förbättras. , det fackliga med examen från olika beteendevetenskapliga och samhällsvetenskapliga utbildningar som företräder en majoritet av landets socionomer, har drivit ett krav om legitimation för socionomer. 1998 fattades beslut om att inrätta en . är drygt 2 500 socionomer auktoriserade. För auktorisation krävs yrkeserfarenhet, intyg från två personer om lämplighet för yrket och, slutligen, extern handledning omfattande minst . Legitimation är en viktig kvalitetssäkring för de medborgare som kommer i kontakt med socionomer, vare sig de är verksamma som socialsekreterare i kommunerna eller som kuratorer i hälso- och sjukvården. Både myndighetsutövning och psykosocialt behandlingsarbete kräver stor kunskap och kompetens. En legitimation är ett sätt att stärka kvaliteten och garantera medborgarna att de möter en utbildad socionom. råder det en brist på socionomer i hela landet. Detta har inneburit att även personer utan adekvat utbildning erhåller anställning som socialsekreterare. En annan konsekvens är att helt nyutexaminerade socionomer tvingas utföra de svåraste arbetsuppgifterna utan stöd av erfarna kollegor. Om problemet inte skall bli större är det nödvändigt att arbetsgivarna gör satsningar i syfte att klara den framtida personalförsörjningen av socionomer. En fördel med att utfärda legitimation för socionomer är ökade möjligheter för ansvarsutkrävande. En socionom som är direkt olämplig kan då förhindras utöva sitt yrke. På så sätt kan rättssäkerheten öka. 14.2 Socialtjänstlagen och besöksförbudet kan vuxna belagda med besöksförbud enligt 27 § socialtjänstlagen bjuda ungdomar på sprit utan att det är möjligt för polisen att ta sig in i bostaden och skydda barn och ungdomar, eftersom detta brott enbart ger böter. För att polisen skall kunna ingripa, och göra en husrannsakan, krävs misstanke om brott som ger fängelse som påföljd. Vi anser att brott mot besöksförbudet enligt socialtjänstlagen bör inbegripa fängelse i straffskalan. Dras parallellen till ordinarie besöksförbud i kan straffet sättas till fängelse i högst . Ett annat förslag är att föra in detta under allmänt åtal, det vill säga att åklagare skall kunna väcka åtal även utan medgivande. Då får polisen möjlighet att ingripa vid misstanke om brott. 14.3 En utvärdering av lagen om särskild företrädare för barn I propositionen nämns inte lagen om särskild företrädare för barn som trädde i kraft . Både Barnmisshandelskommitténs och betänkanden behandlade problemen med att skydda barn vars föräldrar misstänks för övergrepp. I och med lagen om särskild företrädare för barn fick polisen möjlighet att, utan föräldrars samtycke, tala med barnet och möjliggöra undersökningar för att säkra bevis mot en misstänkt förövare. möjligheter att kontakta barn som misstänks befinna sig i utsatta situationer är väsentligt mer beskuren. I remissvaren till anför bland annat att detta bör utredas närmare. Vi instämmer i denna uppfattning och anser att en första utvärdering av lagen om särskild företrädare för barn bör genomföras och att det utreds om en liknande lagstiftning är applicerbar på . 14.4 Domstolarnas handläggning av barnärenden , vars betänkande är grund till många av regeringens förslag, hade i uppdrag att utvärdera och föreslå förbättringar i rättsväsendets insatser mot barnmisshandel. Polisens, åklagarnas och kriminalvårdens insatser utreddes, men inte domstolarnas. Domstolarnas insatser är av avgörande betydelse för helhetsbedömningen av rättsväsendets bemötande av barn. Vi beklagar att regeringen inte tog tillfället i akt att ge kommittén tilläggsdirektiv som kunde ge en helhetsbild av rättsväsendet. En analys av alla delar av rättsväsendet borde ha genomförts då kommittén i sitt slutbetänkande säger att kunskap om barn i landets domstolar måste förbättras. Vi anser att regeringen bör fylla den kunskapslucka som finns inom rättsväsendets område. Den tillsatta har i sina direktiv att utreda domstolarnas hantering av vårdnadsprocesserna. En liknande utredning anser vi vara angelägen på straffrättens område. I en sådan genomlysning kan det vara bra att utvärdera den lagförändring som gjordes då majoritet beslöt att försvaga barnkompetenskravet i domstolarna. 14.5 Motverka återfall genom behandling Av Barnmisshandelskommitténs betänkande framgår att samhällets målsättning kan inte begränsas till att skydda barn från svåra skador eller våldsam död utan måste innefatta att ge barn i svåra familjesituationer hjälp till en familjesituation som kan gagna fortsatt allsidig utveckling. När en förälder döms för barnmisshandel måste nödvändiga insatser vidtas för att ge förövaren möjlighet att inse det brott han/hon begått och ges hjälp att förändra sitt beteende med målet att i fortsättningen av barnens uppväxt kunna vara en bra förälder. är inte detta möjligt. Detta beror dels på att straffsatserna är för låga för att genomföra effektiva behandlingsprogram. Dels har inte kriminalvården de nödvändiga instruktionerna och resurserna för att genomföra en sådan målsättning. På dagens anstalter finns över huvud taget inga program för dessa, för barnen viktiga, förövare. av anstaltstiden på fängelserna går till programverksamhet. Av denna ringa tid, används till program kring våld och det finns inget specifikt program för förövare som slagit sina barn. Förövare som slår sina barn skall kunna genomgå behandlingsprogram för att efter avtjänat straff inte falla tillbaks i tidigare beteende. Ett exempel som kunde utvecklas inom anstalterna är att bygga ut det behandlingsprogram som drivs inom frivården i kallat . Regeringen har inte angivit några ekonomiska konsekvenser för förslagen. Det innebär att om förslagen medför ekonomiska konsekvenser för kommunerna kvarstår frågan hur förslagen skall finansieras. Detta problem är inte marginellt, utan bör beaktas mot bakgrund av att av landets kommuner har problem med att finansiera den löpande verksamheten. Regeringen anger också att vissa förslag kräver resurser. Till exempel föreslår regeringen att , hälso- och sjukvården samt förskolan, skolan och skolbarnsomsorgen skall samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa. En sådan omfattande samverkan kan knappast ske med dagens resurstilldelning. Det framgår om inte annat av propositionen då skäliga resurser behöver i såväl tid som pengar avsättas för uppdraget. Vi anser därför att regeringen bör återkomma till med en realistisk ekonomisk konsekvensanalys av de föreslagna åtgärderna.