mot · GR02K13 · 2003-10-17 00:00:00 — I ingressen till konventets konstitutionsförslag står att läsa att länderna ska vara tacksamma mot ledamöterna av Europeiska konventet för att de har utarbetat denna konstitution på de europeiska medborgarnas och de europeiska staternas vägnar. Den tacksamhetsklausulen, med det helt obegripliga förutsättandet att de europeiska medborgarna önskar sig det EU-konventet förespråkar, är i sig ett argument mot konventets förslag. Vi vill markera att inte motsätter sig samarbete i sig. Debatten handlar inte om samarbete eller inte, utan om vilket samarbete vi vill se i , eller mer tillspetsat om samarbete eller superstat. demokratiska vision är att makten ska vara så nära människor som det överhuvudtaget är möjligt. Vår politik är att varje individ ska kunna påverka varje beslut som de själva blir påverkade av, inte bara indirekt utan också direkt. Det kräver långtgående decentralisering, såväl som ett globalt beslutsfattande i de frågor som inte känner några gränser. Det kräver alltså vidare ett ökat internationellt samarbete, något som alltid förordat och ställt sig bakom. Vår analys är att ett svenskt utträde ur EU, efter en folkomröstning, vore ett steg mot denna utveckling. 5 Ett annat EU institutionella frågor Konventets förslag innebär många och stora förändringar av EU:s institutioner. Sammantaget innebär de en kraftig förstärkning av EU:s överstatliga karaktär, och innebär att den reella makten flyttas ännu längre bort från medlemsstaternas befolkningar. Under denna punkt kommer vi kortfattat gå igenom vår syn på dessa förslag, och presentera ett antal förslag för att förbättra EU-systemet. 5.1 Nej till EU-president! Konventet föreslår att man ska avskaffa det roterande ordförandeskapet i och ersätta det med en vald ordförande, som ska väljas för en period av och kunna omväljas en gång. Ordföranden ska dessutom väljas med kvalificerad majoritet, vilket betyder att de stora medlemsländerna får ett mycket stort inflytande över valet. Detta förslag stärker de stora ländernas makt i EU. Det kommer också att stärka det överstatliga inslaget i som bör vara ett mellanstatligt organ. Regeringen har argumenterat för en permanent ordförande, eller EU-president, med motivet att det skulle stärka det mellanstatliga organet inom EU. För oss är det oförståeligt hur man kan vilja stärka det mellanstatliga organet just genom att minska det mellanstatliga inslaget i detsamma. Medlemsländerna kommer inte längre att vara likaberättigade, och går miste om den inblick i processen och de kunskaper som ett ordförandeskap innebär. Det roterande ordförandeskapet i rådet har också haft stora fördelar genom att stimulera den folkliga debatten, intresset och kunskapsbildningen i EU-frågorna i ordförandelandet. Risken är uppenbar att ett införande av detta förslag kommer att föra EU ännu längre från medborgarna. är med anledning av ovanstående helt avvisande till förslaget om en vald ordförande i . 5.2 Andra regler för kvalificerad majoritet Konventet föreslår att man ska överge kompromissen från om röstviktningen i ministerrådet. Det är i sig ingenting vi från sörjer. Problemet är att de nya reglerna för kvalificerad majoritetsröstning (QMV) som kommer istället blir minst lika illa. Enligt de nya reglerna för QMV, som föreslås träda i kraft , ska kvalificerad majoritet anses vara uppnådd när ett förslag stöds av en majoritet av staterna, förutsatt att dessa stater innehåller av EU:s befolkning. Denna nya maktfördelning stärker de stora medlemsländernas makt på bekostnad av de små. Länder med höga invånarantal får lättare att blockera beslut. De fyra största länderna, , , och , förfogar tillsammans av folkmängden. Det finns en klar risk att de fyra stora helt kommer att dominera beslutsfattandet. Detta kommer att få stor inverkan på förhandlingsmönstren, och små länder löper risk att marginaliseras. Vi anser att de små ländernas röst måste värnas för att EU:s arbete ska ske med den legitimitet som krävs. Därför förkastar vi detta förslag. Vi förespråkar istället, i likhet med minoritetsförslaget inom konventet (som utarbetades under ledning av en av konventsledamöter, ), ett system där kvalificerad majoritet innebär tre fjärdedelar av medlemsstaterna och en majoritet av befolkningen. Ett sådant system skulle skapa en bättre balans mellan stora och små stater, och garantera att alla medlemsstater får inflytande över besluten. 5.3 Nej till EU-regering! Enligt konventets förslag får president en starkare ställning. kommer ordförande väljas av , efter förslag från . Rådet ska ta hänsyn till valen till och ägna sig åt lämpligt samråd innan det med kvalificerad majoritet lägger sitt förslag. Om rådets förslag inte godtas av ska det lägga fram ett nytt förslag inom en månad. Konventets förändringar innebär på denna punkt en maktförskjutning till sida. Risken är också att ordförande inte kommer att vara en oavhängig representant med uppdrag att arbeta för EU:s bästa som helhet, utan istället vara beroende av den politiska majoriteten i . Förslaget innebär också att ordförandens ställning inom stärks och transparensen minskar, då parlamentet inte ska säga sitt om varje enskild kommissionär. Det blir tydligare att det är ordföranden som väljer EU-kommissionärerna. Ett medlemsland ska ta fram tre förslag på lämpliga kandidater till , från vilka ordföranden kan välja fritt. Ordföranden får också en utökad rätt att avsätta EU-kommissionärer. Enligt krävs det kommissionens godkännande för att avsätta en EU-kommissionär. Med konventets förslag får ordföranden rätt att ensam bestämma detta. EU tar i och med konventets förslag ett steg mot att omvandla till en europeisk regering. ordförande får en roll som påminner om en premiärministers. Frågan är dock om vi verkligen vill ha en utveckling mot parlamentarism inom EU? Parlamentarism är ett bra system för att organisera demokratin i ett land, men det är inte ett bra system för ett internationellt samarbete. Det låga valdeltagandet i valet till visar med all önskvärd tydlighet att folket inte efterfrågar parlamentarism på EU-nivå och att problemet med det demokratiska underskottet inte kan lösas på detta sätt. 5.4 En EU-kommissionär per medlemsstat! Det har varit mycket debatt kring frågan om varje medlemsstat ska få ha en egen EU-kommissionär. Enligt fördraget representerar inte EU-kommissionärerna sina hemländer utan EU som helhet, men i praktiken spelar EU-kommissionärerna en viktig informell roll för att deras hemländers perspektiv ska komma fram i systemet. Det är därför som frågan anses så viktig. Enligt konventets förslag ska varje land få en EU-kommissionär, men ska delas upp i två grupper. Endast det så kallade kollegiet som består av presidenten, utrikesminister och tretton EU-kommissionärer ska ha rösträtt. Detta förslag kan innebära att unionens beslutsprocess försämras. Risken finns att de länder som saknar fullvärdiga EU-kommissionärer får mindre tyngd och sämre möjligheter att få in sina perspektiv i processen. Denna risk är större för de små medlemsstaterna än för de stora, eftersom de stora ländernas tyngd i ministerrådet gör att det alltid kommer att tas hänsyn till dem ändå. anser alla länder ska vara representerade i med en ledamot var, och att alla EU-kommissionärer ska ha rösträtt. anser vi inte att makt bör utökas. har stora befogenheter. anser att makt bör begränsas till att i princip ha rent administrativa uppdrag. 5.5 Nej till utrikesminister! Konventet föreslår att EU ska få en utrikesminister som ska leda unionens utrikes- och säkerhetspolitik. Utrikesministern ska ha ett mycket brett mandat. Han/hon ska både utforma förslag och verkställa politiken. Han/hon ska också vara inblandad i EU:s strukturerade militärarbete. På en och samma gång ska han vara viceordförande i , och ordförande för rådet för EU:s utrikesministrar (den s.k. dubbelhattningen). Denna roll är för bred, den kan leda till intressekonflikter och bör redan på dessa grunder avvisas. Syftet med konventets förslag är att utveckla en utrikespolitik för hela EU. Konventets förslag är tydligt: Europeiska unionen skall föra en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som skall grundas på en utveckling av medlemsstaternas ömsesidiga politiska solidaritet, på en identifiering av frågor av allmänt intresse och på en ständigt ökande grad av konvergens i medlemsstaternas åtgärder. Vi tycker inte att det är något självändamål att institutionalisera och styra utrikespolitiken för EU:s 25 sinsemellan ofta mycket olika medlemsländer. Här, som så ofta annars, menar vi att mångfald kan vara en fördel. Det är bra att länder kan agera olika och det är bra att ländernas folkvilja kan få genomslag i politiken. Hur hade till exempel världsopinionen mot angreppskrig mot utvecklat sig om EU redan haft en utrikespolitik och medlemsstaterna samlats kring en utslätad kompromisslinje och stått fast vid den? Ingen kan förneka att det var till stor fördel för fredsrörelsen både i världen som helhet och i att och tog ställning mot kriget, höjde den politiska temperaturen, legitimerade krigsmotståndet för breda grupper, och bidrog till att vända världsopinionen mot kriget. Risken med en utrikespolitik på EU-nivå är att det civila samhällets och de folkliga krafternas inflytande minskar. Samverkan är också på det utrikespolitiska området självfallet av godo, framför allt vid allvarliga lägen i omvärlden. Det kan också finnas behov av gemensamma kapaciteter för analys och omvärldsbevakning. Men vi menar att de som ivrar för en stark och fördjupad utrikespolitik mest verkar vilja tro att det är just institutionerna i sig som ska garantera ett homogent politiskt utfall. I själva verket, menar vi, indikerar den splittring som uppstod inför invasionshotet av på ett mycket illustrativt sätt vilka oerhört starka och styrande krafter som skulle behövas för att förmå olika länder att fatta samma beslut och gå i samma riktning. Inrättandet av en utrikesminister på EU-nivå är ett tydligt och viktigt steg mot förverkligandet av en utrikespolitik för EU, vilket vi motsätter oss. Rent rationellt kan man konstatera att utrikesministerns roll i praktiken förefaller omöjlig. Det måste ses som fel ordning att först tillsätta en utrikesminister för att sedan hoppas på en ökad samordning av den gemensamma utrikespolitiken. Vilken linje ska en EU-utrikesminister driva vid en ny kris inom unionen av den typ gav upphov till? De frågorna besvaras inte av konventet, och regeringen har också underlåtit att kommentera problemet. 5.6 Gör till ! Fördraget innebär att inflytande utökas, bland annat genom att medbestämmandeproceduren görs till huvudregel. får också bättre insyn och utökat inflytande över genom förändringarna av proceduren för att utse ordförande. Vi beklagar att fortfarande inte fått rätten att initiera förslag till ny lagstiftning. Vi anser dessutom att man ska passa på tillfället i och med att fördragen slås samman till ett för att döpa om till det mer rimliga namnet eller i mer formella sammanhang till Europeiska unionens parlament. När allt nu samlas i ett fördrag slutar den gamla indelningen i EU-rätt och EG-rätt. Därmed skulle ge en korrekt bild av vad det representerar. är en geografisk benämning på ett område som är tveksamt definierat och dessutom i sin helhet inte medlem av EU, det är sålunda en vilseledande benämning. 5.7 Stärk kontrollmakt! Vi anser att kontrollmakt ska stärkas ytterligare för att motverka problemen med ineffektivitet och felaktigt användande av resurser inom EU-systemet. ger ansvarsfrihet inte bara till utan också till samtliga övriga institutioners generalsekreterare, med undantag av ECB. Det är dock bara vad gäller som denna kontrollmakt är fördragsfäst. Fördragsfästning borde bli verklighet, framför allt med tanke på att ministerrådet i allt högre utsträckning finansierar operativ verksamhet med hjälp av särskilda anslag. Även ECB borde utsättas för någon form av parlamentarisk kontroll, till exempel enligt det svenska systemet där ger ansvarsfrihet. Dessutom är fördragets formulering om att bevilja ansvarsfrihet missvisande, fatta beslut om är lämpligare så att det tydligt framgår att det finns andra beslut än ett positivt. Första delen av artikel III-315.1 bör således ha följande lydelse: På rekommendation av ministerrådet skall fatta beslut om ansvarsfrihet till kommissionen. skall fatta beslut om ansvarsfrihet till ECB samt övriga institutioners generalsekreterare. För att kunna utföra ett gott kontrollarbete behöver parlamentet tillgång till information. Sista meningen i fördragets artikel III-315.2 lyder: Kommissionen skall på begäran lägga fram alla nödvändiga uppgifter för . Detta har gett upphov till tolkningsstrider och bör förtydligas till: Samtliga institutioner skall på begäran lägga fram alla uppgifter som bedömer som nödvändiga. arbetar i enlighet med den första texten och ett ramavtal som i praktiken ger rätt att vägra lämna ut information. I andra fall får informationen bara läsas av en eller två ledamöter och är till oigenkännlighet förvanskad med strykningar. Den föreslagna lydelsen skulle få slut på tolkningsstriderna och stärka kontrollmakt. En förstärkt kontrollmakt är ett krav i klassisk svensk förvaltningssed som, inte minst mot bakgrund av de senaste årens ekonomiska skandaler, borde drivas hårt av den . har till uppgift att granska och kan rikta misstroendevotum om man ej anser att sköter sin verksamhet ordentligt. I samband med de stora skandalerna i så framkom en stor brist i denna hantering eftersom inte kunde rikta misstroendevotum mot en enskild EU-kommissionär. Detta är en stor brist eftersom den enskilda EU-kommissionärerna då kan gömma sig bakom hela och undvika enskilt ansvar. anser att ska kunna rikta misstroendevotum både gentemot enskilda EU-kommissionärer och mot hela . bör även kräva att begreppet miljörevision och social revision införs. En artikel borde skrivas in som behandlar detta. Revisionsrätten ska skaffa nödvändig kompetens för miljörevision och social revision och EU-budgeten skall i möjligaste mån innehålla kvantifierbara miljömål och sociala utvecklingskriterier. Detta skulle ge en ökad samordning mellan ekonomiska, miljömässiga och sociala mål och ge en bättre koherens mellan olika program. Man skulle inte riskera att ett EU-finansierat motorvägsbygge skulle gå rakt igenom en EU-finansierad fågelskådarstig, för att nämna ett nutida exempel. 5.9 Nej till flexibilitetsklausul! Konventsförslagets artikel I-17 innebär att EU får möjlighet att med enhällighet anta rättsakter på områden som inte angetts i fördraget. Detta innebär att det är EU som avgör vad EU ska ha makt att besluta. EU får därmed kompetens att åta sig nya kompetenser, så kallad kompetenskompetens. Denna gummiparagraf har tidigare funnits inom första pelaren, men utvidgas nu till att gälla näst intill hela EU. Detta kan anses bryta mot principerna för statsskick och därmed regeringsformens 10 kap. 5 §. 5.10 Nej till passerellerna! Passerellerna, artikel 24:4 och 39:8, innebär att med enhällighet kan besluta om att kvalificerad majoritet ska råda inom områden där fördraget kräver enhällighet. Dessa förändringar ska kunna genomföras utan att fördraget ändras och ratificeras av medlemsstaterna. Det betyder att det blir lättare att flytta mer makt till EU. Passerellerna gör det möjligt för EU att övergå från mellanstatligt till överstatligt beslutsfattande. Att avskaffa vetorätten är att övergå från överstatlighet till mellanstatlighet. Passerellerna innebär, precis som i fallet med flexibilitetsklausulen, att EU tillskansar sig kompetenskompetens. Förslaget om att införa passereller är mycket olämpligt, och vi välkomnar regeringens skepsis inför detta förslag. Passerellerna kan också anses bryta mot statsskickets grunder. 5.11 Öka öppenheten! Konventets artikel I-49 innehåller vackra ord om öppenhet och insyn, men även förslag som går i rätt riktning. Frågan är nu hur långt detta kommer att förverkligas i praktiken. Öppenheten är en stridsfråga inom EU som inte avgjorts i fördraget utan hänskjuts istället till en framtida EU-lag som vi ännu inte vet hur den kommer att se ut. Vi stödjer förslaget om att ministerrådets möten ska vara öppna när ministerrådet ägnar sig åt lagstiftande, men de arbetsgrupper där förhandlingarna förs och av lagarna i praktiken redan antas kommer även i fortsättningen att vara slutna. Risken är att ännu mer beslut kommer att flyttas till denna nivå, och vi förespråkar därför att även dessa möten skall vara offentliga. Det vore ett rejält framsteg för öppenheten i EU. De frågor som avgörs med medbestämmande med kommer slutligen att avgöras i förlikningskommittén. Det är uppfattning att allmänheten har rätt att veta hur och rådet kommer till sina beslut. Därför bör möten med förlikningskommittén vara offentliga. 5.12 Stryk paragrafen om partier på EU-nivå Artikel I-45:4 stadgar följande: De politiska partierna på europeisk nivå bidrar till att skapa ett europeiskt politiskt medvetande och till att ge uttryck för unionsmedborgarnas vilja. Vi ställer oss skeptiska till om detta är nödvändigt att ha med i fördraget. Fördragstexten ovan är ingen beskrivning av verkligheten, utan möjligen ett önskemål över hur det skulle kunna vara. Vi ser inget självändamål i att man ska konstruera nya partier på EU-nivå som riskerar att likrikta EU:s och medlemsstaternas politiska liv och bidra till en minskad demokratisk mångfald. Av dessa skäl föreslår vi att denna paragraf strykes ur fördraget. 5.13 Offentliggör ECB:s protokoll! Konventet föreslår att ECB:s administrativa handlingar ska bli offentliga. Det är bra, men än viktigare vore det om ECB:s protokoll kunde bli offentliga istället för att vara hemligstämplade . Regeln om öppenhet måste även omfatta . 5.14 Ja till meddelarfrihet i EU! EU:s anställda saknar fortfarande meddelarfrihet. Anställda inom EU-byråkratin som vågar kritisera och avslöja korruption och ineffektivitet drabbas fortfarande av sanktioner, och riskerar omplacering eller avskedande. För att komma tillrätta med EU-byråkratins omfattande problem måste EU:s anställda tillförsäkras yttrandefrihet och meddelarfrihet. EU borde välkomna, inte avvisa, så kallade whistle-blowers. Vi välkomnar regeringens inställning att ska arbeta för en stärkt yttrandefrihet för de EU-anställda och förutsätter att frågan kommer drivas med stor kraft under regeringskonferensen. 5.15 Ja till starkare medborgarinitiativ! Förslaget om medborgarinitiativ (artikel I-46:4) är i grunden ett positivt förslag, men riskerar i praktiken att bli tandlöst. Förslaget kräver att man samlar in minst 1 miljon namnunderskrifter från ett ännu okänt, dock betydande, antal medlemsstater där man anser att det krävs en unionsrättsakt för att genomföra man ska uppmana att göra detta. Understrykas bör att det fortfarande endast är en uppmaning. Skrivningen är också vinklad i riktning mot ytterligare centralisering. Det vore bra om man tydliggjorde att medborgarna har rätt att uppmana att avskaffa redan befintlig EU-lagstiftning och återföra makt till medlemsstaterna. anser också att det måste klargöras i konstitutionen hur många medlemsländer som krävs samt att antalet namnunderskrifter blir färre än 1 miljon. 5.16 Tydligare skrivningar om unionens finanser Frågan om hur EU ska införskaffa och använda sin budget är en viktig fråga då det rör sig om stora belopp. Konventet har lagt ett förslag som innebär stora förändringar av beslutsprocedurerna på detta område. Frågan vad dessa förändringar innebär i sin helhet är dock svår att analysera. I skrivelsen förklarar regeringen, med avseende på de nya reglerna över hur utgifterna ska beslutas, att kommer att få mer inflytande över jordbrukspolitiken, som rådet får ökat formellt inflytande över övriga utgifter. Vi är inte helt på det klara över de bakomliggande resonemangen. Vi misstänker att frågans komplexitet är en starkt bidragande orsak till att så få remissinstanser har valt att kommentera den. Vi noterar också att regeringen inte är helt nöjd med konventets förslag. Vi föreslår därför att utskottet särskilt ska uppmärksamma frågan om unionens finanser och utreda den vidare. välkomnar förslaget om att enskilda personer får utökad möjlighet att väcka talan vid . 6 En union med andra mål EU:s mål och värderingar Artiklarna 2 och 3 i konventets förslag till konstitution anger unionens värden och mål. Det finns mycket positivt att säga om dessa uppräkningar. Listan på bra och goda saker som EU vill stå för är lång och omfångsrik: rättvisa, solidaritet, tolerans, mänskliga rättigheter, värdighet, frihet, demokrati, jämställdhet, icke-diskriminering, rättsstatsprincipen, mångfald, fred, folkens välfärd, eftersträvandet av sociala framsteg och full sysselsättning, en hög miljöskyddsnivå och bättre miljö, fri och rättvis handel, solidaritet mellan generationerna, respekt för den kulturella och språkliga mångfalden, skydd av barnens rättigheter, med mera. Då är listan långt ifrån fullständig. Man bör hålla i minnet att steget mellan politiska deklarationer och verkligheten ofta är mycket långt. Portalparagrafen i det nu gällande anger till exempel att besluten ska fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt. Detta till trots är EU fortfarande präglat av hemlighetsmakeri och bristande öppenhet. välkomnar regeringens skepsis inför begreppet territoriell sammanhållning. 6.1 Öppenhet som målsättning Det är anmärkningsvärt att just öppenheten saknas helt i den långa listan av målsättningar för EU, som den också försvinner ur portalparagrafen. Vi beklagar, i enlighet med tidigare uttalanden från det sammansatta konstitutions- och utrikesutskottet, att öppenheten inte fördes in bland målen för EU när den nu försvinner ur portalparagrafen. Det är svårt att inte tolka detta som att öppenheten riskerar att ta ett steg tillbaka i EU-sammanhang. 6.2 Djurskydd som målsättning En annan viktig målsättning som saknas i konventsförslaget är djurskydd. Detta bör åtgärdas. 6.3 Jämställdhet som målsättning Förtydliganden krävs också vad gäller punkten om jämställdhet. I den engelska versionen står det equality vilket kan översättas både med jämställdhet och jämlikhet. Det bör utredas vidare vad den korrekta innebörden är av denna målsättning. 6.4 Barns rättigheter som målsättning Även i fråga om barns rättigheter bör det göras förtydliganden i vad som avses med målsättningen. 6.5 Inga symboler i konstitutionen Vad gäller artikel IV-1 om unionens symboler så ifrågasätter vi lämpligheten av att skriva in detta i konstitutionen. EU försöker klä sig i de symboler som vanligtvis förknippas med en stat. Genom flagga, mynt, Europahymn och en särskild Europadag, vars årliga firande man nu vill fördragsfästa, använder man de gamla strategierna nationalstatsprojekt för att uppifrån konstruera ett europeiskt medvetande. Vi ser inget behov av detta euronationalistiska projekt. är motståndare till nationalism, både i och i och anser att den sortens tankegångar borde ha stannat i det 1800-tal där de hör hemma. 7 Problem med konkurrerande rättighetsstadgar 7.1 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna skrevs ursprungligen som en politisk deklaration men blir i och med fördraget en del av . Dess exakta ställning är fortsatt oklar och kommer med största sannolikhet att redas ut först genom domstolsavgöranden. Tillsammans med principen om unionsrättens företräde innebär omvandlingen till unionsrätt att EU:s bitvis oklara rättighetsstadga överordnas grundlagen. Ett av de områden där man kan förutse konflikter är tryckfriheten. Remissinstanser ser här ett potentiellt stridande med principerna för statsskicket. Att stadgan förs in i fördraget kan förefalla sympatiskt, men vi vill ifrågasätta det starkt, då de rättigheter som stadgan föreskriver redan finns nedtecknade i varje enskilt medlemslands nationella konstitution.