mot · GR02U7 · 2003-09-19 00:00:00 — Från att tidigare huvudsakligen ha styrt handel med varor skapades nu nya regelverk som även omfattar tjänster, immaterialrätt, investeringsåtgärder etc. Nytt i och med WTO var också att det multilaterala handelsregelverket nu också omfattar handel med jordbruksprodukter. Många av dessa nya avtal styr länders regler långt bortom tullar och kvoter. De styr också sådant som patentregler, regleringar av utländska investeringar, inhemska regleringar kring tjänsteproduktion etc. Dessa nya avtal har varit i fokus för en hel del av den livliga diskussion som förts kring WTO och kring hur handelsavtal egentligen bäst utformas för att gynna ekonomisk och social utveckling. Propositionen hänvisar till den övergripande handelspolitiska strategi för WTO som lade fast i skrivelsen Öppen handel rättvisa spelregler 1998/99:58. Denna skrivelse fastställdes i samband med att EU:s politik inför ministermötet i lades fast. EU har inte ändrat sin politik. har dock en diskussion förts. Många nya analyser, fallstudier och diskussionsunderlag har tagits fram. Bland annat har det gjorts flera studier som visar att TRIPS WTO:s avtal om immaterialrätt har många problematiska aspekter i förhållande till en rättvis och hållbar utveckling. Ett par exempel är TRIPS consequences for developing countries, Implications for Swedish Development Cooperation, framtagen av och på uppdrag av Sida 2001 och Integrating Intellectual Property Rights and Development Policy från den av brittiska regeringen utsedda oberoende Commission on Intellectual Property Rights (2002). FN:s kommission för mänskliga rättigheter har i upprepade resolutioner och underlag uttryckt frågor och oro över t ex TRIPS och GATS. UNDP har också i flera rapporter diskuterat dessa nya handelsregler och konstaterade bl.a. i : However the post-Uruguay Round trading regimes has circumscribed the scope in most developing countries for replicating some of the policy measures which contributed to East Asian success. (Den ordning för handel som varit rådande efter Uruguayrundan kringskurit möjligheterna att i de mest utvecklade länderna att vidta de politiska åtgärder som bidrog till att framgångarna i . En utkommen rapport (resultatet av ett långt forskningsprojekt) finansierad bl.a. av UNDP Making Global Trade Work for People pekar på vikten av ett policyutrymme för att kunna utveckla diversifierade ekonomiska strategier och hur WTO:s olika regleringar kan bli problematiska när det gäller att förverkliga sådana strategier. För en långsiktigt svensk strategi för en rättvis och hållbar utveckling i världen är det viktigt att konstatera att diskussionen fortsatt efter 1999. Vi anser att handelspolitiken måste fortsätta att utvärderas och analyseras samt att det ges ett utrymme som står öppet för omprövningar av den svenska politiska strategin . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Framför allt gäller detta de av WTO:s avtal som sträcker sig längre än att endast omfatta handel med varor, dvs. GATS, TRIPS, TRIMS. I dessa sammanhang bör generellt sett inta en mer kritisk position. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 12 Investeringar på gott och ont Regeringens proposition betonar på flera ställen nödvändigheten av investeringar. Investeringar som skall befrämja utveckling kan dock inte se ut hur som helst. När det gäller investeringar i är det väl känt att det handlar om ett mynt med två sidor. Investeringar kan skapa arbetstillfällen och ekonomisk utveckling men de kan också medföra exploatering, ohållbart miljöutnyttjande och undanträngande av spirande inhemsk industri eller annan näringsverksamhet. Det är därför centralt att skapa regelverk, både nationellt och internationellt, som befrämjar investeringar som leder till en hållbar och rättvis utveckling. Det förs en omfattande diskussion om huruvida det är gynnsamt för att skapa ett investeringsavtal, vilket EU och f.n. driver. Även här har en rad nya rapporter och analyser utkommit , bland annat den brittiska parlamentariska rapporten från med titeln at the WTO; Issues for (2003). Vi anser att om förhandlingar om ett investeringsavtal i WTO skall inledas så bör ytterligare analyser göras och möjligheter för en omprövning av den svenska inställningen finnas. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 13 Säker tillgång till livsmedel En annan särskild fråga är hur handelsregler för jordbruksvaror skall utformas för att dessa i största möjliga utsträckning skall främja en hållbar utveckling och säker tillgång till livsmedel för världens alla människor. En mycket fundamental faktor är givetvis att exportstöd av olika slag liksom handelsstörande subventioner upphör. Men mycket pekar på att detta inte räcker. I som helhet är av arbetskraften sysselsatt inom jordbruket i många länder betydligt fler. Flera fallstudier (till antalet hela 14 stycken) som FAO gjorde 2000 visar att en avreglering av jordbruksmarknaden i länder med stor fattigdom riskerar att få negativa konsekvenser för livsmedelssäkerheten. Framför allt drabbas småbönder. En viktig anledning till utslagningen är givetvis subventionerade livsmedel från rika länder. Men utslagningen kan också bero på icke subventionerade livsmedel. Inom överskådlig tid är det helt enkelt inte möjligt för de miljoner småbönder som kan drabbas att finna alternativa försörjningar. Länder med stor fattigdom bör därför få skydda sin livsmedelsproduktion. Det är också viktigt att notera att jordbruksproduktion även på andra sätt skiljer sig från produktionen av industriprodukter. Det bygger i större utsträckning på naturgivna förutsättningar och det finns många komplexa samband att betrakta. Uthålligt jordbruk och en långsiktig produktion förutsätter diversifierade odlingssystem, som också kan tillhandahålla stora och viktiga bidrag till den biologiska mångfalden. Propositionen för fram att existerande handelshinder för jordbruksprodukter bör monteras ned, detta oavsett om det handlar om handelshinder i Nord eller Syd och oavsett om det handlar om skyddet av överflödig produktion i EU eller om livsmedelsförsörjningen i länder med stor fattigdom. Vi anser att förhållningssättet när det gäller jordbruksprodukter måste särskiljas från förhållningssättet när det gäller industriprodukter för att länder med stor fattigdom skall kunna försvara sin rätt att skydda den del av deras produktion som är viktig för befolkningens livsmedelsförsörjning. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 14 Stöd för handelsrelaterad kapacitetsuppbyggnad Olika former av stöd till länder med stor fattigdom för handelsrelaterat kapacitetsuppbyggnad är mycket viktiga. Det handlar om allt från stöd till diversifiering av produktionen till stöd för kompetens och institutionell kapacitet att analysera konsekvenser av avtal och förslag och kunna driva sina egna intressen i handelsförhandlingar. Det är viktigt att sådant stöd är villkorslöst i bemärkelsen inte direkt eller indirekt knutet till några förväntade positioner hos det mottagande landet. Det är också viktigt att sådant stöd är förankrat i ett utvecklingssammanhang och en utvecklingskompetens hos givaren. I propositionen står att formerna bör utredas för möjligheten att upprätta ett . Detta skulle innebära att man flyttar det bistånd som lämnas inom ramen för Sida. Detta måste noga analyseras. Inom Sida integreras detta bistånd i ett brett utvecklingssammanhang med en hög institutionell kompetens när det gäller olika aspekter av fattigdomsbekämpning (kön, miljö, rättigheter etc). Ett särskilt institut skulle kunna medföra att en handelsrelaterad kapacitetsutbyggnad rycks ur detta viktiga sammanhang. Det finns en betydande risk att det handelsrelaterade biståndet i praktiken blir mindre inriktat på att bekämpa fattigdomen och mindre inriktat på att befrämja utveckling om det frikopplas från detta sammanhang. Vi anser att en handelsrelaterad kapacitetsuppbyggnad bör vara nära integrerad med annat utvecklingssamarbete för att en helhetssyn på arbetet i kampen mot fattigdomen skall kunna säkerställas och praktiseras. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 15 Skuldfrågan och HIPC-intiativet Skuldavskrivningar är en viktig del av utvecklingspolitiken. finns det s.k. HIPC-initiativet som skulle avlasta de fattigaste länderna en del av deras skulder. Detta initiativ är klart otillräckligt. Det erkänner till och med . HIPC-initiativet har inte skapat någon stabilitet. Därför diskuterar man s.k. topping up-åtgärder, som handlar om att ge extra stöd just vid slutpunkten av HIPC-processen. Skuldavskrivningarna är av stor betydelse om man eftersträvar att uppnå FN:s s.k. millenniemål. Följaktligen menar vi att skuldavskrivningarna måste få en mer framskjuten plats i den svenska utvecklingspolitiken när det gäller länder med stor fattigdom. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Det råder en orimlig ordning när det gäller skuldsituationen för länder med stor fattigdom. Hållbarheten i skuldsituationen bedöms och fastställs av fordringsägarna IMF och . Länder med stor fattigdom befinner sig på de anklagades bänk, där rätt skall skipas av en domare som också är målsägare ett juridiskt förhållande inte olikt de som rådde under feodalismen. Propositionen tar upp frågan om ett internationellt konkursförfarande, vilket är bra även om IMF i detta sammanhang tillåts spela en alltför avgörande roll. IMF:s roll i sammanhanget bör dock begränsas. Vi menar i konsekvens med detta att bör stödja den ordning som Jubel 2000 föreslagit och argumenterat för ett öppet och oberoende skiljedomsförfarande mellan långivare och låntagare. Detta vill vi att skall regeringen till känna. 16 HIPC-initiativet och fattigdomsbekämpningen HIPC-initiativet är nära knutet till strategier med siktet inställt på att bekämpa fattigdomen PRS-processerna. Dess betydelse uttrycks på flera ställen i propositionen. Det saknas emellertid en problematiserande diskussion om dessa strategier och hur de skulle kunna förbättras. Det finns flera delar av denna problematik. I och med att HIPC kopplas stå starkt till strategierna kan det i ett skuldtyngt land uppstå en press att ta fram en sådan snabbt. Detta inverkar ofta negativt både på kvaliteten och processen. Detta kommenteras inte i propositionen. Det finns en växande diskussion om ländernas verkliga manöverutrymme. Många säger sig vilja basera krav (utformade av t.ex. IMF) på makroekonomiska reformer. Det händer ofta att IMF är av en annorlunda åsikt än regeringar och parlament men propositionen nämner inget om detta dilemma. Propositionen anger inte heller vilken aktör som vid sådana tillfällen skall ha störst inflytande över politiken när det gäller kampen mot fattigdomen och HIPC-processen. Slutligen är deltagandeprocessen i framtagandet av strategierna ofta kritiserad, inte minst den del som handlar om ett reellt deltagande när den makroekonomiska politiken utformas. Vi efterlyser en kritisk framåtsyftande analys av konflikterna och av problematiken kring utformningen av de nationella planerna för kampen mot fattigdomen hur de fungerar och vilka förbättringar dessa kan medföra. Detta vill vi att skall regeringen till känna. Om de fattigaste länderna skall kunna uppnå FN:s utvecklingsmål, att halvera antalet människor som lever i extrem fattigdom, möjliggöra skolgång för alla barn samt kraftigt minska barna- och mödradödligheten , måste de betala mindre på sina utlandsskulder. och gemensamma skuldlättnadsinitiativ, HIPC, är inte tillräckligt i detta avseende. HIPC-initiativets definition av hållbar skuld innehåller inget utvecklingsperspektiv, utan handlar snävt om den nivå som ett fattigt land kan upprätthålla utan att hamna i betalningseftersläpningar utifrån statiska beräkningar av exportinkomster etc. Utvecklingspropositionen säger sig välkomna en debatt kring definitionen av vad som är en hållbar skuld. Men den kan ta ytterligare ett steg genom att explicit koppla hållbarheten till en nivå som gör det möjligt för de fattigaste länderna att uppnå FN:s utvecklingsmål om att halvera antalet människor som lever i extrem fattigdom, möjliggöra skolgång för alla barn samt kraftigt minska barna- och mödradödligheten. Såväl FN som har räknat på vad det kostar för fattiga länder att förverkliga dessa mål. På detta sätt förändras konditionaliteten/villkorandet på regeringarna hur de frigjorda pengarna skall användas. Den logiska slutsatsen blir att flertalet av de fattigaste länderna behöver både totala skuldavskrivningar och ökat bistånd. Men inte bistånd som bara går tillbaka till den rika världens banker och institutioner. Propositionen beskriver att existerande mekanismer för skuldavskrivning är tillräckliga när man beskriver HIPC. Vi menar att så inte är fallet. Till och med själv har i en rapport konstaterat brister i processens omfattning och takt. Omkring 40 länder omfattas av HIPC-initiativet, men endast ett fåtal av dem har nått fram till den s.k. slutpunkten. Skuldfrågorna kräver mer drastiska lösningar för att det skall vara möjligt att uppnå milleniemålen . Det krävs nya mekanismer bortom som i en snabbare takt kan skriva av skulderna. Det hävdar såväl ledare för unionen, som FN-organ och den internationella Jubelrörelsen. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 17 Folkligt inflytande allmänt När det gäller den svenska utvecklingspolitiken är det viktigt att denna speglar ett folkligt inflytande och har en folklig förankring. Vad som sker i har ett avgörande inflytande på ekonomier i länder med stor fattigdom. Därför är det som sker inom av allmänt intresse. Det är av allmänt intresse för medborgarna i de nordiska och baltiska länderna att få veta något om hur deras representant i agerar, hur man kommer överens om sitt agerande länderna emellan och vilka resultat man uppnått. Detta är något för de flesta, såväl medborgare som medier, något okänt. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter, parlamentariker ingår i delegationer, hearings anordnas, m.m. Man lägger även ut sina rapporter på Internet. Någon sådan ordning har vi inte i de nordisk-baltiska länderna. Däremot har man det i , , , och . Man kan invända att den nordisk-baltiska representationen är liten inom om man jämför med t.ex. . Men litenhet är inget argument för bristande information. Det vore alltså rimligt att en likartad ordning infördes för de svensk-baltiska länderna. Detta vill vi att skall regeringen till känna. En mycket viktig faktor när det gäller att vidmakthålla det svenska biståndets nivå både när det gäller kvantitet och kvalitet är den svenska biståndspolitikens djupa folkliga förankring, att den diskuteras och debatteras, eftersom den till stora delar också genomförs och förverkligas av svenska organisationer och folkrörelser. Utan denna förankring i folkrörelser och organisationer skulle det sannolikt bli svårt att vidmakthålla den starka svenska biståndsviljan och solidariteten med fattiga människor i världen. I regeringens proposition behandlas inte dessa för den svenska biståndspolitiken betydelsefulla frågor. 18 IMF, och det folkliga deltagandet Propositionens målsättningar att utgå från fattiga människors erfarenheter och prioriteringar välkomnas starkt. Det finns dock behov av tydligare visioner, målsättningar och metoder för hur den svenska politiken i högre grad kan lyssna till de fattiga människorna. Det finns mekanismer och metoder för hur regeringen konsulterar stater och regeringar. Det finns i betydligt mindre grad mekanismer och metoder för hur man kan konsultera det civila samhället vid en utformning av svensk utvecklingspolitik. Sida har utarbetat vissa riktlinjer i denna riktning. Vi tror att politiken kan förbättras genom en utbyggnad av sådana konsultativa processer även för och . nationella fattigdomsstrategier PRSP (Poverty Reduction Strategy Papers) fungerar som villkor för skuldavskrivningarna men också som kanal för svenskt och internationellt bistånd. Initiativet visar på en klar positionsförändring i politik. Studier av hur dessa fattigdomsstrategier fungerar i praktiken visar dock på behov av en rad kvalitativa och institutionella förbättringar av politiken. En tydlig slutsats av de många fallstudier som finns är att det finns omfattande brister i ansatser att överföra ägarskapet av fattigdomsstrategierna till länderna och befolkningarna själva. En annan slutsats är att det ofta finns en inneboende motsättning i och valutafonden IMF:s politik, en målkonflikt som organisationerna inte i tillräckligt hög grad förmår att lösa. Det finns återkommande rapporter från det civila samhället om exempel där IMF och makroekonomiska recept ofta anses oförenliga med vad det civila samhället uppfattar som fattigdomsbekämpning. Ett exempel är avgiftsbeläggning av hälsovård för fattiga. När folkliga organisationer vill diskutera dessa frågor med respektive regeringar möts de ofta av beskedet att IMF:s och i viss mån recept inte är förhandlingsbara när de nationella fattigdomsstrategierna skall utformas. Den svenska propositionen är något motsägelsefull vad gäller fattigdomsstrategierna och de internationella institutionernas roll. Det konstateras att IMF:s bedömningar är viktiga och bör bestå. skriver man att IMF uppfattat och tagit åt sig av den omfattande kritiken och att det är viktigt att fattigdomsstrategierna verkligen förankras i konsultativa processer. Om det finns olika verklighetsbeskrivningar och motsägelsefulla budskap är det än viktigare att understryka att det är fattigdomsperspektivet och det folkliga deltagandet som skall väga tyngst om motsättningar uppstår och att den svenska politiken är att verka i den riktningen inom dessa institutioner. För att skapa trovärdighet när det gäller efterlevandet av båda perspektiven menar vi att det krävs tydliga mekanismer, regler och kompetens inom statens olika organ. De konkreta instrument som föreslogs i Globkom återfinns bara i viss utsträckning i propositionen. Regeringen skriver att man ämnar återkomma i ett senare skede med information om hur politiken skall följas upp. Det är viktigt att detta verkligen sker och att Globkoms förslag verkligen realiseras och får tänder. Det gäller bl.a. inrättandet av en koordineringsfunktion inom , en funktion som får tydliga direktiv i att kritiskt granska regeringens politik i fråga om efterlevnad. Mandatet måste präglas av öppenhet, problemorientering och innefatta rätten att lägga förslag till förbättringar av politiken att ge bakläxa. Likaså behövs kompetensförstärkning inom regeringens olika delar vad gäller utvecklings- och rättighetsperspektivet i politiken. Det gäller också förslaget om krav på konsekvensanalyser vid stora beslut när det gäller effekter för fattiga och i förhållande till rättighetsperspektivet. Krav och rutiner för konsekvensanalyser löser inte politikens alla dilemman men bör underlätta debatten och olika arguments hållbarhet. bör i och valutafonden IMF verka för att de enskilda organisationerna med bas och representativitet bland de fattiga får en tydlig och central roll i de fattigdomsstrategier som är del av nya politik. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör verka för ett säkerställande att och ekonomiska recept och råd till länderna underordnas och inte står i konflikt med de fattigdomsstrategier som utgår från de fattigas behov och perspektiv. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 19 Globalt samarbete, enskilda organisationer och nya sociala rörelser Regeringens skriver i avsnittet 5.7.2 i propositionen om enskilda organisationer, såsom kyrkan, fackföreningarna, kooperationen och solidaritetsorganisationer. Man pekar på dessa organisationers stora betydelse. Man beskriver hur de verkat och hur traditioner etablerats. Dessa organisationer har fått och får finansiellt stöd från staten. Man skriver i slutet av samma avsnitt om ett nytt samhälleligt fenomen: Engagemanget bland allmänheten för globala frågor är större . Detta gäller framför allt bland ungdomar. Globala nätverk av nya sociala rörelser växer fram med allt större möjligheter att genom internationellt informationsutbyte och världsomspännande mobilisering påverka den globala dagordningen. Kontakter knyts och erfarenheter utbyts. Denna trend är hoppingivande . Den medför en ökad global medvetenhet och förståelse. Den stärker den internationella solidariteten (s. 55). I gjordes följande påpekande: Det mellan folkliga samarbetet i sig och effekterna i önskvärt, kommer också i stor utsträckning att utgöras av utvecklingssamarbete med fattiga länder. Denna form av nära samarbete mellan två likasinnade och likvärdiga parter, twinning, bör byggas ut och fördjupas, för att också omfatta en mycket bredare verksamhet av kontaksskapande, utbyte och mänskliga möten. Här bör även till exempel utbyte mellan svenska kommuner och deras motsvarigheter i utvecklingsländerna inkluderas. Formerna för ett breddat och fördjupat mellanfolkligt samarbete bör, som föreslås i Kapitel 6, utredas ytterligare. Detta bör ske tillsammans med svenska enskilda organisationer och representanter för organisationer i samarbetsländerna. (s. 276). Till skillnad från saknar regeringspropositionen något konkret förslag på den här punkten. Den stannar vid ett bedyrande av att man tycker att denna utveckling är intressant, men inte säger något om att den på något konkret sätt bör understödjas. För etablerade enskilda organisationer finns traditioner. De får också finansiellt stöd. Nya sociala rörelser och nätverk kan definitionsmässigt inte ha några längre traditioner, men bör kanske understödjas just därför. Finns det inte uppkörda hjulspår får man medverka till att sådana uppstår. föreslår därför att man utreder möjligheten av att inrätta en fond för finansiellt bistånd till s.k. twinning. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 20 Internationellt utbyte och kampen för global jämställdhet I enlighet med att vår strävan att öka kunskapen och medvetenheten i globala frågor menar vi att insatser måste göras för att internationalisera utbildningen. Det finns mycket få möjligheter till samarbete och studentutbyte med länder med stor fattigdom. Sådant utbyte finns med och länder i . Men när det gäller samarbete och studentutbyte med fattiga länder är detta ytterst magert. menar att ett sådant samarbete och studentutbyte med länder med stor fattigdom måste etableras och utvecklas. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Propositionen betonar på flera ställen betydelsen av ökad kunskap när det gäller jämställdhetsarbetet och att denna kunskap kommer till användning i form av könskonsekvensanalyser, att mäns och kvinnors olika förutsättningar belyses och strategier för att bekämpa ojämlikheterna utarbetas och tillämpas. Några förslag på konkreta åtgärder redovisar dock inte propositionen. föreslår därför att det sker en förstärkning av kapaciteten och inrättandet av ett centrum för global jämställdhet. Det utförs ett arbete på frivillig och ideell bas och utan resurser av kvinnor vid bl.a. som borde understödjas och i någon form institutionaliseras. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna.