mot · GR02N410 · 2003-10-07 00:00:00 — Detta är enligt vår uppfattning fortfarande den riktiga prioriteringen, eftersom ringen både skapar en ny kringfart och avlastar innerstan. Vi kräver därför att byggandet av ringleden påbörjas . Regeringens blockerande av Österleden måste upphöra. En av landets mest olycksdrabbade vägar är väg 73 StockholmNynäshamn. Särskilt sträckan mellan och är underdimensionerad för den stora trafiken till bland annat Gotlandsfärjorna och Östersjötrafiken. Ändå fortsätter den planerade upprustningen att skjutas . Utbyggnadsplanerna av väg 73 (sträckan ) måste förverkligas möjligt. Den tunga lasttrafiken till och från Holmens Bruk i liksom färjorna i gör en utbyggnad av angelägen. För att lösa upp några av de värsta flaskhalsarna i det statliga vägnätet kräver vi också bland annat en ny koppling mellan E 18 och E 4 via Kymlingelänken (och ) samt byggandet av Huvudstaleden (och ) i en lång tunnel. De sydöstra förorterna behöver också bättre vägförbindelser till över Södertörnsleden. Nej till Socialdemokraternas trängselskatt När trängselavgifter i nu tycks bli verklighet budgetproposition har begreppet trängselavgifter, efter att tidigare också ha benämnts både biltullar och miljöavgifter, blivit trängselskatt är det oacceptabelt att projektet trumfas igenom i en uppgörelse mellan Socialdemokraterna och på riksnivå. Den lokala ledaren för det socialdemokratiska partiet i , , lovade i valrörelsen uttryckligen att det inte skulle bli någon form av biltullar eller trängselavgifter under mandatperiod 20022006. Ändå införs nu trängselavgifter/trängselskatt i på grund av att språkrör gjort upp om detta med Socialdemokraternas partiordförande bak stängda dörrar i en förhandling om regeringsmakten för hela riket. Vår utgångspunkt är att införandet och avskaffandet av trängselavgifter måste vara en fråga för berörda kommuner. Lagstiftningen måste ändras så att detta möjliggörs och så att intäkterna från trängselavgifter kan betraktas som en avgift och inte som en statlig skatt. Med en sådan konstruktion går intäkterna inte in i statsbudgeten och det blir då också möjligt att i lagen ställa upp villkor om att intäkterna från trängselavgifter ska återgå till den berörda regionen och där användas för trafikinvesteringar syftande till att minska trängselproblemen. En förutsättning för att en kommun ska få införa trängselavgifter är att samråd sker med kringliggande kommuner. I samband med att en ny lagstiftning antas på detta område, måste nödvändiga preciseringar göras om hur hög grad av samförstånd i en region som måste finnas. Den absolut största delen av trafiken på stora trafikleder är trafikrörelser inom länet. är en gemensam arbets- och bostadsmarknad och frågan om trängselavgifter påverkar direkt den lokala trafikvardagen för alla som bor i . Det står klart att de nu föreslagna trängselavgifterna i saknar nödvändig regional förankring. Av de 26 kommunerna i har 25 avstyrkt de trängselavgifter som nu avser att införa. Rådgivande folkomröstningar har hållits i tolv av dessa kommuner och i ytterligare två har opinionsundersökningar genomförts. Överallt där invånarna getts möjlighet att framföra sin åsikt visar det sig att motståndet är kompakt mot den modell för trängselavgifter som är på väg att införas i . I de rådgivande folkomröstningarna deltog över en kvarts miljon väljare, varav sade nej till trängselavgifter. I samtliga kommuner var stödet för trängselavgifter . Eftersom valdeltagandet var ger folkomröstningarna en god bild av opinionen. Eftersom anser att införande av trängselavgifter skall vara en och regional fråga, avvisar vi regeringens planer på att införa trängselskatt på det sätt som regeringen nu tänker göra. En fungerande bostadsmarknad i Att ha en egen bostad bör vara en social rättighet. Bostadsbristen är ett problem för de boende i som vill byta bostad, för ungdomar som vill flytta hemifrån och för dem som vill flytta hit. Vården, skolan och många privata företag märker att det blivit svårare att rekrytera personal, eftersom människor med rätt kvalifikationer drar sig för att flytta till om de inte kan få tag i någon lämplig bostad. Att det för många är omöjligt att söka sig till syns nu också tydligt i befolkningsstatistiken. Bostadspolitiken måste läggas om i liberal riktning så att fler får möjlighet att välja hur bostaden ska vara och vem som ska äga den. Konkurrensen i byggbranschen måste öka och skatterna sänkas. Bostadspolitiken fungerar inte. Bostadsbrist i storstäderna, svarta kontrakt, rivning av fullt användbara lägenheter på krisorter, omständliga bygglovsprocesser, bristande konkurrens, höga bygg- och boendekostnader och för liten individuell valfrihet slår hårt mot . Krisen beror inte på enstaka oförklarliga misstag utan har sitt ursprung i ett ideologiskt systemfel. har centralplanering, förmynderi och subventioner präglat synen på bostadsmarknaden. Bostadspolitiken har blivit ett eldorado för särintressen och missriktade politiska ambitioner. Det finns många problem på bostadsmarknad, men skulle man välja ut ett förhållande som påverkar de flesta andra problem är det helt enkelt detta: det byggs för lite. Att det byggs för lite hänger samman med att boende i är dyrt. sägs ha världens högsta boendekostnader. Det för med sig att det inte går att räkna hem kalkylen på de nya hyresbostäder som skulle behövas på bristorterna. Det är visserligen så att det finns en efterfrågan också på dyra bostäder. I den bästa av världar utlöser tillkomsten av en dyr bostadsrätt en flyttkedja som i slutänden innebär att en bostadslös student får en lya. Men genom den bristande rörligheten på bostadsmarknaden och genom systemet för hyressättning hjälper inte tillkomsten av ett antal nya, mer eller mindre exklusiva, bostadsrätter de människor som behöver en billig hyreslägenhet i början av sin bostadskarriär. Konkurrensen är avgörande för att det ska byggas mer i . Förutsättningarna för att bygga fler hyreslägenheter i måste förbättras. Efterfrågan är stor. Därför måste fler byggare lockas att satsa i utan nya statliga subventioner. Det politiska systemet skall inte med skatter och avgifter bestraffa eller belöna olika boendeformer. Med dagens regler för hyressättning kan inte byggföretagen ta ut kostnaderna för nybyggda hyreslägenheter. Följden har blivit att det nästan bara har byggts bostadsrätter och kontor i . Den som vill få igång byggandet av hyreslägenheter måste se över systemet och tillåta en friare hyressättning för nyproducerade lägenheter. skall kunna avgöra hyresnivån före byggstart. är emot marknadshyror. Förändringar i hyressättningssystemet måste äga rum inom ramen för bruksvärdesprincipen. Den har som syfte att ge ett starkt besittningsskydd för hyresgästerna och har verkat dämpande på hyresutvecklingen. Inom ramen för bruksvärdesprincipen finns dock utrymme för förändringar, och de tre största aktörerna, Fastighetsägarna i , och , har utarbetat ett förslag för reformering av hyressättningssystemet. Regeringen har tillsatt en utredning som först redovisar ett resultat. uppfattning är att det borde startas regional försöksverksamhet med fri hyressättning i helt nyproducerade hyreslägenheter. Med tanke på den kroniska bristen på bostäder i borde vara ett sådant försöksområde. På så sätt skulle erfarenheter från försöksverksamheten dels kunna användas för den slutliga beredningen av ärendet, dels bidra till ökat byggande av nya hyresbostäder. En översyn och förnyelse av hyressättningssystemet måste också innehålla en diskussion om allmännyttans roll. De kommunala bostadsbolagens funktion som förstahandsnorm vid hyressättning bör upphävas och ersättas av ett system där hyrorna i ett större utbud av bostäder, oavsett ägare, ligger till grund för hyressättningen. Bristen på bostäder för studenter och andra ungdomar är ett stort problem i . Svårigheten att hitta någonstans att bo avskräcker ungdomar från andra delar av landet från att söka utbildningar vid länets universitet och högskolor. Många av länets egna ungdomar tvingas bo kvar hos sina föräldrar. Det gör det extra angeläget att hitta nya metoder för att bygga billigare småbostäder, särskilt studentbostäder. Ett sådant sätt är att staten ger ett generellt klartecken för kommuner att bygga tillfälliga studentbostäder på statligt ägd mark som inte är reserverad för andra ändamål eller av uppenbara skäl är direkt olämplig att bebygga. Om kommunerna vet att staten har en positiv förhandsinställning till att upplåta sådan mark kommer det att underlätta för kommunerna att planera för just studentbostäder. förslag om skattefrihet för uthyrning av rum i privatbostäder skulle göra det möjligt att snabbt få fram betydligt fler lagliga hyresrum. Det skulle både effektivisera användningen av det befintliga bostadsbeståndet och råda bot på den allra mest akuta bostadsbristen, inte minst bland studenter. Fastighetsskatten skall avvecklas successivt anser att fastighetsbeskattningen skall avskaffas. är vi medvetna om att avskaffandet inte kan ske . Fastighetsskatten måste därför avvecklas stegvis. Genom att en ny allmän fastighetstaxering nu genomförts måste utgångspunkten tas taxeringsvärden. föreslår att skatteprocenten sänks från dagens på småhus till och från på flerbostadshus till . Det innebär att själva procentsatsen sänks med en femtedel i båda boendeformerna. Genom att taxeringshöjningarna slagit så hårt mot enskilda, behöver den särskilda begränsningsregel som Socialdemokraterna med stöd av och tvingats införa, vara kvar. Det gäller inte minst för många fastboende i skärgården ofta i generationer som drabbats hårt av accelererande taxeringsvärden som en följd av det ökade fritidsboendet i grannskapet. Med bostadspolitik kommer emellertid också denna begränsningsregel att kunna avvecklas. Förmögenhetsskatten har, trots att den undre gränsen för beskattning av förmögenheter höjts, fått orimliga konsekvenser för många enskilda hushåll i . vill lindra förmögenhetsskatten generellt, främst därför att den från företagssynpunkt är så skadlig och driver företagare ur landet, men också för att det skulle få gynnsamma återverkningar för ett antal nu extremt hårt drabbade villaägare. Regeringens ännu ej presenterade förslag till lindring av förmögenhetsskatten för vissa villaägare som redan omfattas av begränsningsregeln i fastighetsskatten är ett steg i rätt riktning men i grunden helt otillräckligt. Med förmögenhetsskattepolitik kommer också denna utökade begränsningsregel att kunna avvecklas. För många människor är det huvudsakliga sparandet lagt i boendet. Fastighetsskatt och, ofta därtill, förmögenhetsskatt gör att boendet blir orimligt högt beskattat och boendekostnaderna oöverkomliga inte minst i . Vi vill påpeka det orimliga i att de stigande taxeringsvärdena i länet har medfört att många äldre, ofta med små pensioner, får sina boendekostnader kraftigt höjda, trots att de bor kvar i samma hus och inte får någon ökad skattekraft när taxeringsvärdet stiger. För dem är kombinationen av fastighetsskatt och förmögenhetsskatt extra betungande. Ökad konkurrens för lägre priser har dyr mat. har dyraste mat. En jämförelse med andra EU-länder visar att svenskarna i genomsnitt betalar mer för samma matvaror, och betalar en invånare i mer för maten än en invånare i . Om matpriserna i länet var som i skulle invånare spara jämfört med nuläget, eller nästan för en familj med två vuxna och två barn. finns det i en outnyttjad potential att öka konkurrensen. Befolkningen är stor, infrastrukturen utbyggd, kontakterna med omvärlden intensiva, närvaron av internationella företag hög och möjligheten till direktimport utmärkt. Problemet är bara att man i regionen har eftersatt behovet av att skapa utrymme för nya aktörer i livsmedelshandeln, och andelen lågprisbutiker är ovanligt liten. Detta i kombination med att stockholmarnas genomsnittliga inkomst ligger ovanför rikssnittet har lett till en prisspiral uppåt, inte nedåt. De stora förlorarna är låginkomsttagare, pensionärer och andra som ofta har svårt att få pengarna att räcka till . Inom i pågår nu ett arbete för att försöka identifiera lämpliga butikslägen i regionen, och i har finansborgarrådet lovat att skapa nya lägen åt lågprisbutiker. Även om planansvariga myndigheter har en viktig uppgift för att ta tillvara konsumenternas intressen är det dock ett grundläggande misstag att tro att konkurrens kan planeras fram. Det är inte politikerna och myndigheterna som kommer att sänka de höga matpriserna det kan bara göras genom ökad konkurrens och större frihet åt både köpare och säljare. De stora prisskillnaderna mellan olika regioner beror på flera faktorer, varav en är kommunernas skiftande tillämpning av . För detta bär den socialdemokratiska regeringen ansvaret i och med att den återinförde kommunernas rätt att hindra etablering av handel och därmed rev upp den konkurrensfrämjande reform som togs fram under ledning 1992. är nu föremål för en översyn i en parlamentarisk kommitté. Vi anser dock att problemet med de höga matpriserna är så pass brännande inte minst för många låginkomsttagare att brådskande åtgärder behövs. Som en sådan åtgärd vill vi att blir försöksregion där konkurrensintresset ska beaktas i planprocessen enligt de regler som gällde under den borgerliga regeringen. Detta skulle åstadkomma en friare etableringsrätt för dagligvaruförsäljning och därmed driva på arbetet med att öka konkurrensen. Dessutom skulle intressanta möjligheter till jämförelser bli resultatet av en sådan försöksverksamhet i delar av landet. Det finns naturligtvis ett kommunalt intresse av att stadsplaneringen är god, infrastrukturen fungerar, miljöintressen värnas och olika typer av servicebehov kan tillgodoses. Kommunernas planmonopol ska användas för att tillgodose de här övergripande intressena, inte till att försvåra den lokala konkurrensen. Huvudprincipen bör vara att etableringsrätt ska medges om inte mycket allvarliga skäl talar emot. I de fall en nyetablering medför trafikproblem ska kommunen i gengäld kunna kräva att den som får bygglov också får finansiera nödvändiga trafikinvesteringar. Kunskap och utbildning i Den liberala visionen för en nystart på skolpolitikens område återfinns i motioner om grundskola och gymnasieskola. Stor frihet för enskilda skolor, rätt för eleverna att välja mellan friskolor och olika kommunala skolor och så kallade magnetskolor varmed avses skolor med specialinriktning och särskilda resurser för kvalitet i utbildningen varav bör följa särskild dragningskraft i kombination med en skolpolitik som sätter kunskap och arbetsro i centrum, kan ge många barn och ungdomar nya framtidsmöjligheter. vill öka, inte minska, möjligheterna för enskilda skolor. Därför är motståndare till inskränkningar i friskolornas möjligheter. Vi vill i stället försäkra alla ungdomar om möjligheterna att kunna välja genom att en liknande rätt till fritt skolval genomförs för den kommunala skolan som redan finns för friskolor. En viktig åtgärd är att stärka rätten till likvärdig skolgång genom en nationell skolpeng där en betydande andel öronmärks för elever med särskilda behov samt skolor i områden som av socioekonomiska skäl behöver extra mycket resurser. Segregationens effekter slår hårt också på skolans område. är skolan den bästa tänkbara murbräckan i arbetet för ökad integration, vilket visas inte minst genom det framgångsrika arbete som förra mandatperioden bedrevs på skolområdet i under liberal ledning. Genom att satsa på svenska språket och läsning, genom att ställa krav och visa tydliga förväntningar kan skolan hjälpa elever att lyckas bra. Föräldrar med låg utbildning och dåliga svenskkunskaper behöver inte se utanförskapet föras vidare till nästa generation. Därför vill öronmärka extra resurser för särskilda insatser för skolor i invandrartäta och starkt segregerade områden. En sådan satsning skulle betyda mycket, inte minst för många barn och ungdomar med rötter i andra länder. Särskilt stort är reformbehovet för den havererade gymnasieskolan. En modell för en tydlig uppdelning i studieförberedande och yrkesinriktade program presenteras i gymnasiepolitiska förslag. Där beskrivs också vår vision om en ny och moderniserad lärlingsutbildning på gymnasienivå. I med dess mångfasetterade näringsliv skulle en sådan lärlingsutbildning ge stor valfrihet och många utvecklingsmöjligheter för eleverna. En liberal nystart för skolväsendet skulle kraftfullt bidra till att frigöra utvecklingskraften och öka tillväxten i . I avvaktan på att skolpolitik kan förverkligas på nationell nivå anser vi att de kommuner i som så önskar bör ges bemyndigande att gå före riket som helhet när det gäller att förnya skolan. Bland annat bör sådana kommuner kunna tidigarelägga den allmänna skolstarten, införa betyg från sjätte år och organisera en gymnasieskola med bibehållna kunskapskrav och med ett brett utbud av högskoleförberedande, yrkesförberedande och lärlingsinriktade studieformer. Kommuner som så önskar bör också medges rätt att ge skolpersonalen större möjligheter till disciplinära åtgärder för att motverka mobbning och upprätthålla lugn och arbetsro. Antalet sökande till många högskoleutbildningar i är stort, och många länsbor tvingas söka sig till andra delar av landet för att kunna få den önskade utbildningen. Detta är till stor del en följd av att den socialdemokratiska regeringen bara lyssnar till utbildningsfabrikens krav på framtidsplanering och har varit mycket måttligt intresserad av ett system för fördelning av utbildningsplatser som tar någon större hänsyn till studenternas personliga önskemål. vill införa en studentpeng där studenternas eget val avgör fördelningen av platser, både mellan skilda ämnen och mellan olika lärosäten. Resursfördelningssystemet måste utformas så att högskolor som har ett högt sökandetryck tillförs mer resurser, om de har möjlighet och är intresserade av att utöka. Detta skulle bidra till fler studieplatser vid de högskolor i där det finns ett högt antal sökande, och därmed göra det lättare för unga människor i regionen att börja studera vid en högskola. Det underlättar inte minst för människor som inte har studietraditionen med sig hemifrån. Statens politik på högskoleområdet har ibland prägel av regionalpolitik, där studenternas önskemål och undervisningens och forskningens kvalitet får stå tillbaka för lokala och regionala krav. har lämnat in en ansökan om att få bli universitet. anser att bedömningen i den frågan ska göras helt på akademiska grunder och inte påverkas av att det redan finns flera universitet i regionen. Skatteutjämningen ett hinder för tillväxt Nuvarande konstruktion av det statligt beslutade inomkommunala skatteutjämningssystemet är ett hinder för bättre utveckling och tillväxt i . Att människor skall ha samma möjligheter till grundläggande kommunalt finansierad service oavsett var de bor i landet är en grundläggande socialliberal princip. Ett system för utjämning av de kommunalekonomiska förutsättningarna är därför både rimligt och nödvändigt. Dagens system leder dock till orimliga följder både för kommunernas och landstingens ekonomi och för medborgarnas situation. Bostadsbristen i har delvis förvärrats av att vissa kommuner i länet förlorar på att det byggs nya bostäder och att människor flyttar till kommunen. Sådana effekter kan aldrig försvaras. Lika litet kan de effekter försvaras som dagens utjämningssystem får för , främst att får betala till övriga landsting på grund av att länets invånare genomsnittligt har högre lön och således betalar mer i inkomstskatt än i övriga landet, medan däremot inte får någonting tillbaka för att även vårdpersonalens löner i är högre än i resten av . förslag, som presenterades , mildrar vissa av avarterna i dagens utjämningssystem genom att inte-grera inkomstutjämningen med det generella statsbidraget till ett statligt nettobidrag. vill dock se en mer genomgripande översyn av de ekonomiska relationerna mellan staten och kommunerna och landstingen. Det borde exempelvis prövas om hela utjämningssystemet, inklusive kostnadsutjämningen, ska ske genom statens försorg. Utjämningsgraden i inkomstutjämningsdelen av skattesystemet ibland missvisande benämnt kompensationsgraden för kommuner och landsting med en skattekraft över den garanterade borde sättas till . Det skulle vara ett utmärkt sätt att öka den kommunala självständigheten och initiativkraften. Även utjämningssystemet måste främja de välståndsbildande krafterna. De regeländringar i utjämningssystemet som verkar för har som gemensam nämnare att stimulera kommunerna att vidta egna åtgärder för att förbättra sin situation. Bland annat skulle den så kallade pomperipossaeffekten minska, det vill säga om skatteintäkterna i en kommun växer ska kommunen inte behöva betala hela beloppet och ibland mer därtill till utjämningssystemet. Ingen kommun skall förlora skatteintäkter för att dess invånare får löneökning! Vi är övertygade om att de flesta kommuner och landsting redan på ganska kort sikt skulle vara vinnare i vårt system. Om linje bifalls kommer tillväxtkommuner och tillväxtregioner att ha ett bättre ekonomiskt utfall än i dagens system, något som skulle gynna människor i alla regioner. I vår region finns de mest ekonomiskt välsituerade bostadsområdena men också några av de fattigaste. I spåren av 1960-talets miljonprogram på bostadssidan har klyftorna mellan områden växt sig allt större. I många och stora bostadsområden är arbetslösheten förfärande, och barn och ungdomar växer upp utan särskilt många vuxna i omgivningen som har arbete. Men när bristerna ska lindras sker det med Socialdemokraternas ovanifrånperspektiv med den så kallade storstadssatsningen och andra selektiva och tidsbegränsade stöd. Den idérikedom och företagsamhet som finns hos de boende i områdena kvävs i ett sådant system, och detta drabbar såväl svensk- som utlandsfödda som vill vara med och ta ansvar för vårt gemensamma samhälle. De förväntas att plötsligt bli delaktiga när alla avtal redan är påskrivna och när projektplaner och anställningar är fastspikade. Storstadssatsningarnas pengar har dessutom mer stjälpt än hjälpt de drabbade områdena. Problem, orättvisor och utanförskap har cementerats när projektanställda nya tjänstemän, utifrån och ovanifrån, fått i uppgift att med kortsiktighet och godtycklighet fördela pengarna. Redovisning och uppföljning har inte heller fungerat tillfredsställande, vilket också har försvårat metodutveckling och andra långsiktiga sätt att ta tillvara positiva effekter i de sammanhang där sådana trots allt har förekommit. Den skarpa segregation vi ser runt om i är i grunden social. Arbetslöshet och fattigdom, brist på utbildning och service är avgörande snarare än etniciteten. Men det går aldrig att bortse från det faktum att dessa sociala faktorer i betydligt högre grad slår mot människor med invandrarbakgrund. Nyanlända flyktingar såväl som tredje generationens invandrare drabbas av bristande möjligheter att själva styra över sitt bostadsval. Därigenom är deras barn styrda till de skolor som redan har en mycket stor andel barn med annat språk än svenska. Så går det sociala arvet vidare. Den strukturella diskrimineringen måste brytas. Att motverka diskriminering handlar dels om att ingripa mot den direkta diskrimineringen på arbetsmarknaden och i samhällslivet i övrigt, men i minst lika hög grad handlar det om att riva de hinder som byråkratiska regelverk sätter upp och som stänger ute invandrare och flyktingar från samhället. En sådan form av strukturell diskriminering är den stelbenta svenskundervisningen för invandrare. Det är en skam att vi fortfarande behandlar en majoritet av invandrare och flyktingar som kommer till som ett kollektiv och inte som unika individer, där språkutbildningen anpassas efter vars och ens förutsättningar. Därför krävs adekvat validering av i utlandet/hemlandet förvärvad utbildning och en därefter anpassad språkutbildning, där stor hänsyn tas till individuella förutsättningar och blivande arbetsmarknad. huvudgrepp i integrationspolitiken handlar om makt.