mot · GR02Fö243 · 2003-10-07 00:00:00 — Försvaret i ny tid 2 Förslag till riksdagsbeslut 2 4 Att möta väpnade angrepp 5 5 Inte en krona mer än nödvändigt 6 6 Dåligt resursutnyttjande 6 7 Brist på styrning 8 8 Att elda för kråkorna 9 9 Avskaffa den fredstida plikten 10 10 Beredskapen är inte god 10 12 Internationella insatser 12 14 På lika villkor 13 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att svensk säkerhet tjänas bäst om vi som fullvärdiga medlemmar i och EU arbetar för fred och säkerhet tillsammans med andra demokratier.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall motsätta sig planerna på en försvarsunion och ett gemensamt EU-försvar.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Försvarsmaktens huvuduppgift skall vara att möta väpnade angrepp mot . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det måste skapas större marginaler i Försvarsmaktens budget. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en skärpt styrning av Försvarsmakten för att åstadkomma effektivare resursutnyttjande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i avvaktan på bättre beslutsunderlag och ny tidsplan avbryta pågående materielavveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utnyttja de män och kvinnor som genomgått grundutbildning i krigsorganisationen och därmed skapa förutsättningar för att minska antalet som uttas till sådan utbildning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning med sikte på att i fredstid avskaffa totalförsvarsplikten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra den omedelbara och kortsiktiga beredskapen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inriktningen av den fortsatta omställningen av Försvarsmaktens grundorganisation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda hur anslaget för internationella insatser kan överföras till . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att man, i avvaktan på beslut om var anslaget för internationella insatser skall ligga, särskiljer anslagen till förbandsverksamhet och internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inriktningen av den framtida materielanskaffningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av samordning i fråga om utvecklingen av NBF och anskaffningen av nytt kommunikationssystem för de civila myndigheterna. beslutar om ändring i förhållande till regeringens förslag gällande anslagen under utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet enligt uppställning (): 6:2 Materiel, anläggningar m.m. 1 Yrkandena 1 och 2 hänvisade till UU. I samlades EU för att erbjuda tio länder, företrädesvis från det gamla , medlemskap i unionen. Många tolkade händelsen som att världen slutgiltigt satte punkt för och det kalla krig som därpå följde. Även om beslutet var både högtidligt och historiskt blev det bara en bekräftelse på det som alla redan visste: De ideologiska och politiska motsättningar, som under ett halvt sekel kastat sina skuggor över hela den industrialiserade världen, försvann med det statssocialistiska fall. Ett krig mellan stormakterna på det norra halvklotet har förmodligen aldrig känts så avlägset. tonar hot fram från andra håll. Skurkregimer i och understödjer internationell terrorism och idkar säkerhetspolitisk utpressning mot både nära och avlägsna grannar. Massförstörelsevapen sprids alltmer okontrollerat och religiösa motsättningar, främst utanför , förefaller växa. Hoten har inte försvunnit, men de har blivit allt mindre militära i konventionell mening. Ändå går det inte att bortse från möjligheten att den säkerhetspolitiska utvecklingen, till och med i , kan försämras. Därför måste aktivt bidra till att stärka internationellt säkerhetsfrämjande samarbeten. Viktigast bland dessa är Nato och EU. Svensk säkerhet på lång sikt och i vid mening tjänas bäst om vi som fullvärdiga medlemmar i dessa organisationer arbetar för fred och säkerhet tillsammans med andra demokratier. måste vi på allvar se över hur våra säkerhetsskapande resurser används. De nya hoten i form av internationellt organiserad terrorism och brottslighet kan inte mötas med gårdagens laguppställning och resursfördelning. Terrorister jagas inte bäst med kustkorvetter eller mekaniserade bataljoner. måste också det militära försvarets resurser effektivt kunna brukas mot sådana hot. 11 september-utredningen visar på brister i nyttjandet av våra gemensamma, säkerhetsskapande tillgångar, men fokuserar ändå på samarbete i den enskilda situationen. Frågan är om det inte därtill krävs en grundläggande organisatorisk samordning och styrning. En sammanhållning som har förutsättningar att förebygga och föregripa innan olyckan är framme. tror vi att en sådan diskussion kan bli oundviklig. har satt fokus på en sämre förståelse mellan främst och stora delar av . De förändrade attityderna har många orsaker. Det slut har minskat behovet av en enad front. har inte haft samma bestående verkan på européer i allmänhet som på det amerikanska folket, vilket också lett till olika syn på kriget mot terrorismen. Dessa stämningar kryddas av motsättningar och misstro på det handelspolitiska området. Det är i ljuset av denna relation som Framtidskonventets förslag till nytt konstitutionellt fördrag måste bedömas. I artikel 15 i förslaget anges att unionens befogenhet skall omfatta alla utrikespolitiska områden och alla frågor som rör unionens säkerhet, inbegripet ett gradvist fastställande av en gemensam försvarspolitik som kan leda till ett gemensamt försvar. Enligt vår mening riskerar ett långtgående, strikt europeiskt, samarbete på dessa områden att försvaga den transatlantiska alliansen. Det är bestämda övertygelse att internationell säkerhet, värd namnet, inte kan byggas utan . Därför är det nödvändigt att motsätter sig planerna på en försvarsunion och ett gemensamt EU-försvar. Självklart skall ha en självständig förmåga till krishantering både på och utanför den egna kontinenten. Men ett gemensamt försvar blir kostsamt, både ekonomiskt och förmodligen också säkerhetspolitiskt. Istället bör utnyttja tillfället att påverka. Ett besked om svenskt medlemskap i skulle nu ha stor betydelse för att stärka den transatlantiska ryggen. Om och kanske också följer vårt exempel kan vi, för en gångs skull, utöva ett betydande inflytande över den säkerhetspolitiska inriktningen i . Internationell säkerhet kan inte byggas världens största och starkaste demokrati förutan. Vi delar halvö med , som liksom ingått i Nato sedan starten. Våra nära grannar , och är nya medlemmar i , kom något tidigare och genom enande ingår också det tidigare kommunistiska östtyska området i alliansen. Ett säkerhetspolitiskt samarbete med demokratier som ligger oss geografiskt nära och som vi samarbetar med också på många andra områden innebär ingen dramatik utan borde vara en naturlig följd av den nya situationen med demokratier på alla sidor om . Frågan om svenskt medlemskap i är en gemensam angelägenhet för utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiken. Från försvarspolitisk sida är fördelarna givna. Även om ett deltagande i alliansen förutsätter att man ej enbart konsumerar säkerhet skapar detta, åtminstone , förutsättningar för rationaliseringar. Ökad samverkan beträffande materielanskaffning är en sådan. Men här finns också möjligheter till specialisering i förbandsproduktion, bättre möjligheter till deltagande i större övningar, ökad samordning vid deltagande i internationella insatser, samarbete ifråga om gränsövervakning m.m. som ger viktiga försvarsekonomiska fördelar. Under alla omständigheter ger medlemskap ett bättre försvar för de medel som anslås. 4 Att möta väpnade angrepp När den politiska styrningen av den offentligt finansierade verksamheten alltmer övergår från detalj- till målstyrning blir beskrivningen av mål och uppgifter allt viktigare. Detta gäller icke minst för Försvarsmakten. Försvarsberedningen vill att de nuvarande fyra huvuduppgifterna ersätts av en att möta väpnade angrepp mot . Förändringen skall inte innebära att försvaret trappar ner uppgiften att stödja det civila samhället vid svåra påfrestningar i fredstid eller att delta i internationella insatser. Den resurs som Försvarsmakten utgör skall naturligtvis tas tillvara så långt möjligt för andra viktiga syften, men det är viktigt att slå fast att det väpnade angreppet är och förblir den för utbildning, materieltillförsel och organisation avgörande faktorn, det riktmärke efter vilket det militära försvaret ytterst skall formas. Betraktelsesättet bryter till del mot de senaste årens debatt om Försvarsmaktens uppgifter. Det har funnits tendenser att snarare finna möjliga uppgifter för en befintlig resurs, än att utforma denna efter en klart formulerad huvuduppgift. Ofta har resultatet lett till förvirring i organisationen och irrationell hantering av ekonomiska medel. Om stöd till det civila samhället är en huvuduppgift vore det bättre att utbilda räddningsmän än soldater. Om internationella insatser, som många menat, till och med skall vara styrande för försvaret, hade det varit logiskt att använda en långt större andel av resurserna för utbildning av poliser eller militärpoliser. För det är mera sådana uppgifter som står i centrum för en typisk internationell insats än den väpnade striden. 5 Inte en krona mer än nödvändigt Anser man att det framtida försvaret i allt väsentligt skall utformas för att möta ett väpnat angrepp får detta också konsekvenser för medelstilldelningen. En enig försvarsberedning tecknade en ljus bild av omvärldsläget. Inom överskådlig tid saknas de faktiska, militära förutsättningarna för ett invasionsförsök. Därtill saknas också, såvitt kan bedömas, de politiska incitamenten. Utvidgningen av EU och Nato förefaller göra allvarliga militära konflikter på europeisk botten till en otänkbarhet. Detta innebär emellertid inte att begränsade väpnade insatser, t.ex. i samband med försämringar i den internationella maktpolitiken som sprider sig även till vårt närområde, omfattande terroristattacker med militära förtecken eller liknande, är helt uteslutna. Alltför ofta har det oväntade inträffat och det omöjliga blivit möjligt. Därför måste även framgent avdela betydande resurser till försvar för landet och dess medborgare. I viss utsträckning bör även deltagande i internationella insatser motiveras av hänsyn till vår egen säkerhet, även om flertalet av de insatser som görs i första hand är humanitärt motiverade eller kopplade till internationell säkerhet i vid mening. Det är emellertid ofrånkomligt att avsaknaden av en realistisk hotbild ifråga om väpnade angrepp också måste reflektera de resurser som statsmakten ställer till försvarets förfogande. Den omställning som tog sin början i det tidiga 90-talet är med andra ord ännu inte avslutad. Trots en radikalt ändrad hotbild och omfattande förbandsnedläggelser är försvarsbudgeten, i kronor räknat, i stort sett oförändrad jämfört med . I reella tal handlar det om en minskning med . Mot denna bakgrund borde utbildningsståndpunkt, utrustning och beredskap väsentligt förbättrats. Bortsett från en klart förbättrad standard på materielsidan är detta dock inte fallet. Tveklöst har Försvarsmakten och regeringen misslyckats med att ge skattebetalarna god valuta för insatt kapital. Även om den ekonomiska och organisatoriska planeringen störts av politiska ingrepp och till och med under löpande budgetår, har myndighetens ekonomi saknat erforderlig stadga. Den besparing om som aktualiserades i vårpropositionen är ett belysande exempel. Oaktat att det inte handlar om mer än någon procent av den sammanlagda budgeten ansåg Försvarsmakten att effekterna på pågående grundutbildning och beredskap skulle bli närmast omstörtande. Reaktionen antyder att det fortfarande finns underliggande budgetproblem och att de fasta kostnaderna inte kunnat nedbringas i avsedd mån. Att de ekonomiska förutsättningarna ständigt förrycks till följd av politiska beslut kan inte vara en nyhet för myndigheten. Det är heller inte något som unikt drabbar Försvarsmakten. Men bräckligheten i försvarsekonomin är i grunden oacceptabel. Det måste skapas större marginaler i Försvarsmaktens budget. Ännu mera allvarligt är emellertid att en resursförstärkning i relation till den kraftigt minskade krigsorganisationen inte omsatts i förbättringar avseende utbildning och beredskap. Den insatsorganisation som ersatt invasionsförsvaret präglas av stor oordning personellt och materiellt. Budgetpropositionen är ett belysande exempel. Om de insatsförband som enligt regeringen nu finns jämförs med föregående års uppräkning blir förvirringen total. Bland annat har fem luftvärnsbataljoner försvunnit i årets redovisning. Liksom en fallskärmsjägarbataljon och sex stadsskyttebataljoner. Även om det är regeringen som ensam måste ta ansvar för propositionstexten reflekterar detta sannolikt en underliggande osäkerhet hos myndigheten om vilka insatsförband som är uppsatta. En rad utomstående granskningar visar att återstående krigsförband sannolikt inte skulle kunna sättas upp inom angivna tidsfrister om olyckan vore framme. Även om de militära hoten, åtminstone inom överskådlig tid, i praktiken synes nära nog obefintliga är detta ett misslyckande. Inte minst då våra krigsförband, t.ex. på armésidan, bara utgör en bråkdel jämfört med . kommer försvarsutskottet att erhålla ytterligare en rapport om tillståndet i insatsförbanden och deras beredskap. Dessvärre väntas denna bara bekräfta bilden. När det gäller materielavvecklingen har i flera motioner riktat allvarlig kritik mot regeringen och Försvarsmaktens handläggning. Till följd av sen start och dålig planering har avvecklingen av materiel forcerats på ett sätt som äventyrar en god hushållning med försvarsekonomin. Istället för en beräknad kostnad om kostade avvecklingen netto! Enligt vår mening är det oförsvarligt att skall utgöra bortre gräns för avvecklingen. I avvaktan på ett bättre underlag från regeringen och en ny tidsplan vill att fortsatt avveckling tillsvidare avbryts. Därför anser vi det möjligt att minska förbands- och materielanslagen med . 7 Brist på styrning I en lång rad rapporter har revisorer granskat skilda delar av Försvarsmakten. Kritiken mot dålig framförhållning, kostnadsokänslighet och bristande politisk styrning har nästan undantagslöst varit hård. Försvarsmakten har inte förmått att i samband med omstruktureringen hålla personalkostnaderna på rimliga nivåer. har man misslyckats med att rekrytera den kompetens som det nya försvaret krävt. Materielavvecklingen har präglats av fort och fel. Kostnaden för att göra sig av med fungerande och eftertraktad materiel har uppgått till miljarder. Incitament till sparsamhet ifråga om nyttjande av lokaler och försvarsanläggningar har saknats för de lokala brukarna o.s.v. Om man bortser från myndighetens medverkan vid internationella insatser och möjligheterna att snabbt hämta hem substantiella besparingar i statsbudgeten har regeringens intresse för Försvarsmakten varit minst sagt begränsat. Mycket av kritiken mot Försvarsmakten har också riktats mot regeringen och dess otillräckliga styrning. Förtroendet för att myndigheten på egen hand skolat nå målen för omstruktureringen och skapa en rustik organisation och ekonomi har varit alltför stort. I detta sammanhang är det otillfredsställande att den s.k. växeltjänstgöringen innebär att tjänstemän vid Försvarsdepartementet i stor utsträckning hämtas från Försvarsmakten. Sak samma gäller den brist på ekonomisk och administrativ kompetens som på alla nivåer präglar det militära försvaret. Det är nödvändigt att den politiska styrningen skärps. Detta kan ske genom att resurserna för att granska medelsanvändningen och de redovisningar som beställs i budgetpropositionen byggs ut. anser det även nödvändigt att utreda huruvida skall fastställa fler än de två anslag som beslutas . Mycket tyder på att regeringen och Försvarsmakten inte förmått hantera de lösa tyglarna. bör Försvarsberedningen få en tydligare roll såvitt gäller uppföljning och utvärdering. Beredningen skall inte vara utlämnad till de resurser som Försvarsdepartementet ställer till förfogande. Den bör även ges i uppdrag att regelbundet utvärdera måluppfyllelse såväl ekonomiskt som organisatoriskt och rapportera härom till regeringen med kopia till . Än mer iögonfallande är behovet att förstärka möjligheter att kontrollera och följa upp det militära försvaret och dess stödmyndigheter. Den handfull tjänstemän som försvarsutskottet har till sitt förfogande för denna uppgift skall ställas i relation till över hundra anställda på Försvarsdepartementet och flera hundra på Högkvarteret. Om med trovärdighet skall utföra sin styrande och granskande uppgift måste utredningskapaciteten på försvarsutskottets kansli förstärkas avsevärt. Det är, icke minst mot bakgrund av Försvarsdepartementets tillkortakommanden ifråga om självständiga och relevanta analyser, inte rimligt att enkom skall hålla tillgodo med det underlag som regeringen levererar. Framtiden får utvisa om detta behov accentueras av att inte längre förfogar över en egen revisionsverksamhet, vilken tidigare kunnat bistå utskott med värdefulla fördjupningsstudier i hur olika verksamheter bedrivs. Sannolikt behöver Försvarsmakten, regeringen och också bättre vetenskapligt stöd, främst i den ekonomiska styrningen och uppföljningen. Det är en stor brist att den utomlands representerade disciplinen försvarsekonomi i vårt land nästan helt saknar motsvarigheter både på militära och civila universitet och högskolor. Bara den omslutning som det militära försvaret har i statsbudgeten kan ensamt motivera en institutionalisering av sådan forskning. 8 Att elda för kråkorna genomförs i princip inga repetitionsövningar i krigsorganisationen. Runt en tredjedel av den manliga årgången grundutbildas varefter huvuddelen sedan placeras i den återstående krigsorganisationen. Efter en handfull år ersätts de av nya utbildningsomgångar, vilket leder till att många värnpliktiga förlorar sin krigsplacering innan de fyller . Förfarandet är ett tveklöst slöseri med såväl mänskliga som ekonomiska resurser. Grundutbildning ensamt är relativt sett dyrare än ett system med repetitionsutbildning. Det är med andra ord billigare för staten att med regelbundna repetitionsövningar vidmakthålla kunskap och kompetens än att ständigt grundutbilda nya generationer värnpliktiga. Ett förhållande som tydliggörs ju mer tekniskt avancerad som försvarsmaterielen blir. har naturligtvis vidmakthållandet av en omfattande grundutbildning givit sysselsättning åt en stor och arbetskrävande fredstida organisation för försvaret. Även från politiskt håll har sannolikt arbetsmarknadspolitiska aspekter spelat in. Främst när det gäller antalet värnpliktiga, men även ifråga om fast anställd personal. Det finns inget som talar för att en soldat i åldern 3540 skulle vara väsentligt sämre än de mellan 20 och 25. På det moderna slagfältet betyder fysisk prestanda relativt sett mindre. Om inte annat uppvägs brister härvidlag av andra egenskaper hos äldre soldater som mognad, psykisk uthållighet m.m. Avsaknaden av repetitionsövningar har även påverkat möjligheterna till övning i högre förband negativt. Även om regeringen nu redovisar viss förbättring vad avser markstridskrafterna är det allvarligt att det inte genomförts fullt bemannade övningar i högre förband än bataljon. De mycket stora övningar med samverkan mellan olika vapenslag och vapengrenar som är nödvändiga, både som utbildning och som led i utvärderingen av försvarsförmågan, omöjliggörs i praktiken. Traditionella repövningar skulle ge helt andra möjligheter på denna punkt. Alldeles oavsett dessa nackdelar med att göra sig av med utbildad personal långt innan bäst-före-datum utbildar vi långt fler värnpliktiga än vi behöver för att fylla krigsorganisationen. Mer eller mindre bedömer vi att antalet som tas ut för grundutbildning kan sänkas till runt 10 000, vilket motsvarar en minskning med ca tredjedel. Om utbildade soldater behålls i organisationen trettioårsåldern ut är ytterligare, betydande minskningar av utbildningsomgångarna möjliga. anser det därför möjligt att sänka såväl förbands- som materielanslagen med sammanlagt . 9 Avskaffa den fredstida plikten Den radikalt minskade militära hotbilden tillsammans med en allt snabbare teknisk utveckling på materielsidan skapar också förutsättningar att, åtminstone i fredstid, avskaffa den allmänna värnplikten. Frivillighet istället för tvång skulle givetvis leda till bättre utbildningsresultat och tvinga Försvarsmakten att erbjuda utbildning och utbildningsvillkor som kan konkurrera med andra utbildningsanordnare och arbetsgivare. Att en sådan rekrytering skall ske helt jämställt såvitt avser kön, etnicitet och social tillhörighet m.m. är en självklarhet. Liksom att de lagar som generellt gäller avseende diskriminering och jämställdhetsarbete fullt ut också skulle tillämpas avseende Försvarsmakten. Frivillighet skulle också öppna för fler kontraktsanställningar inom försvaret på det sätt som bl.a. nuvarande ÖB föreslagit. Viktiga behov som deltagande i internationella insatser och bättre beredskap skulle därmed tillgodoses. vill att regeringen tillsätter en utredning med sikte på att i fredstid avskaffa den allmänna värnplikten. Dock måste en pliktlagstiftning naturligtvis finnas i beredskap och snabbt kunna utfärdas i händelse av ett försämrat säkerhetspolitiskt läge. En bred rekrytering bör underlättas genom en mönstringsplikt omfattande såväl män som kvinnor. I avvaktan på ett avskaffande av plikten är det en självklarhet att denna måste göras könsneutral. Skälen härför utvecklas i en särskild motion från . 10 Beredskapen är inte god I ovanstående avsnitt har den militära beredskapen kritiserats. Kritiken är berättigad från två helt olika utgångspunkter. När det gäller lejonparten av insatsorganisationens förband är den helt enkelt onödigt hög. Priset för att med något eller varsel sätta omfattande förband på stridsfot har ingen motsvarande nytta med nuvarande hotbild. Här har regeringen beslutat om sänkningar av beredskapen, vilket synes helt riktigt. har studier, inte minst från FOI:s sida, visat att beredskapsbristerna i det korta perspektivet är påfallande stora. Under delar av året finns naturligtvis inneliggande grundutbildningsomgång att tillgå, men det operativa värdet av denna resurs, särskilt under det inledande utbildningsskedet, är diskutabelt. Vid andra tider då grundutbildningen är mycket begränsad, är landet mycket utsatt, åtminstone när det gäller markstridskrafter. Det enda som i praktiken kan användas för att komplettera den ständigt pågående luft- och sjöberedskapen är hemvärnet. Även denna organisation har emellertid allvarliga brister när det gäller bemanning och utbildningstillstånd. Inom ramen för ett system med kontraktsanställda finns möjligheten att komplettera bristerna såvitt avser den kortsiktiga beredskapen. Utan att gå in på detaljer är det uppenbart att hemvärnet inte ensamt kan utgöra en tillräcklig resurs i detta sammanhang. Här krävs en nationell eller flera regionala resurser med hög rörlighet för att minska vår sårbarhet i det kortsiktiga och omedelbara perspektivet. Som en förberedelse för nästa försvarsbeslut har Försvarsberedningen i yttrande till regeringen velat utreda tre olika ekonomiska nivåer. Rätteligen borde dessa relatera till den ekonomiska nivå som angavs i föregående försvarsbeslut, men en majoritet av beredningen ville, föga överraskande, utgå från den ram som gällt för innevarande budgetår.