mot · GR02Bo263 · 2003-10-07 00:00:00 — Vad som ovan anförts om omstrukturering av kommunala bostadsbolag bör ges regeringen till känna. Viss utförsäljning av allmännyttan har för många kommuner varit en möjlighet att kunna klara sin ekonomi. anser att allmännyttan har en viktig roll att fylla för bostadsförsörjningen. Den skapar en bas i bostadsbeståndet, som framför allt vid bostadsbrist är en trygghet och kan komma den breda allmänheten till del. Från bostadssocial synpunkt är en generell avyttring av bostadsbolagen inte eftersträvansvärd och får inte bli ett självändamål. lagstiftades om införandet av en tillståndsplikt. Den innebär att kommunerna måste ha godkännande vid överlåtelse av aktier eller andelar i ett kommunalt bostadsföretag i den omfattningen att kommunens bestämmandeinflytande över företaget upphör. Ett godkännande krävs också vid överlåtelser av hela eller delar av ett kommunalt bostadsföretags bestånd av bostadslägenheter. Att regeringen via länsstyrelserna ska ha insyn i och kontroll över kommunpolitikernas lagstadgade rätt att fatta beslut på sina invånares vägnar är oacceptabelt. Utifrån vår demokratisyn anser vi att det är kommunernas uppgift att fatta beslutet om de vill eller måste sälja ut de allmännyttiga bostadsföretagen. Även Lagrådet ifrågasätter idén med en tillståndsplikt och konstaterar att det rör sig dessutom om en inskränkning av självstyret på ett för kommunerna centralt ansvarsområde, nämligen bostadsförsörjningen (se prop. 2001/02:58). Eftersom bostadssituationen är väldigt skiftande runtom i landet krävs skräddarsydda lösningar istället för centrala direktiv. Vad som ovan anförts om avskaffandet av tillståndsplikten bör ges regeringen till känna. som regeringen vill hindra kommunerna att själva genomföra de omstruktureringar som anses nödvändiga föreslås att en ny myndighet, , inrättas med uppgiften att ge fortsatt statligt stöd till omstrukturering av kommunala bostadsföretag. Vari ligger rimligheten att regeringen först hindrar kommunerna att genomföra nödvändiga omstruktureringar för att sedan med statliga medel hjälpa dem ur den ekonomiska knipa man har försatt dem i? Vi anser att bör avvecklas. Detta bör besluta. En stor del av de hyresbostäder som byggs är specialbostäder för exempelvis studenter. Men nybyggnationen av studentbostäder måste öka. Studenter i , , och har det svårare än någonsin att få en studentbostad. Regeringen har ansvar för att tillsammans med samtliga berörda parter forma en strategi för hur studentbostadstillgången ska säkras. Användningen av de resurser som avsatts för att stimulera nybyggnation av studentbostäder bör avgöras genom dessa diskussioner. Studenters situation på dagens bostadsmarknad bör särskilt analyseras och belysas mot bakgrund av denna grupps särskilda behov. Regeringen bör få i uppdrag att med de kommuner som får nya högskoleplatser förhandla om den studentsociala situationen. Regeringen bör även få i uppdrag förhandla om den studentsociala situationen på befintliga orter för att komma tillrätta med bristsituationer som även finns där. Detta bör ges regeringen till känna. Att ge så få subventioner som möjligt bör vara bostadspolitikens riktlinje. Endast i vissa speciella fall ska det användas då inga andra politiska beslut tycks ha någon verkan. För att kunna minska bristen på studentbostäder är det fortfarande befogat med subventioner för studentbostäder. Investeringsbidraget för byggande av studentbostäder har, till skillnad mot andra subventioner, visat sig vara effektivt. Men för att byggandet av studentbostäder ska fungera bra behövs dock mer av långsiktighet, vilket man inte kan säga att regeringens politik på området har haft. Det förra investeringsbidraget infördes och fanns kvar till utgången av 1999, bara för att återkomma i en liknande form . beslutade om en förlängning av investeringsbidraget till och med . Resultatet av ryckigheten syns tydligt i byggandet, eftersom byggföretagen inte har kunnat lita på att de kan planera utifrån en budget som inkluderar bidrag. För att inte fler byggprojekt ska läggas på is bör regeringen permanenta investeringsbidraget för anordnande av bostäder för studenter. Då kan staten också kräva av kommun, näringsliv, studentbostadsföretag och högskola på respektive ort att agera långsiktigt, exempelvis genom att göra en gemensam planering framåt och bland annat titta på vilka områden det finns att bebygga. bör besluta att permanenta nuvarande investeringsbidrag för anordnande av bostäder för studenter. Investeringsbidraget för nybyggnad av hyresbostäder infördes efter investeringsbidraget för studentbostäder. Bidragsbeloppet är högre per byggd lägenhet. Effekten blir att fastighetsbolagen tjänar mer på att bygga hyresbostäder än studentbostäder. SFS menar att investeringsbidraget för hyresrätter måste utvidgas till att omfatta även studentbostäder. Vår lösning på konkurrensen mellan dessa två bidrag är att avskaffa investeringsbidraget för nybyggnad av hyresbostäder. Med våra förslag för att stimulera byggandet skulle detta bidrag inte behövas. Vad som ovan anförts om att avskaffa investeringsbidraget för nybyggnad av hyresbostäder bör ges regeringen till känna. Vid nybyggnation är det viktigt att studentbostäderna är tillgängliga för funktionshindrade. Utbudet av tillgängliga studentbostäder är exempelvis i i det närmaste obefintligt. Även vid nybyggnationen händer det att man gör avsteg från kravet på tillgänglighet. Detta är inte acceptabelt. Hushållen består av färre personer än tidigare, och en stor del är ensamhushåll. Höga boendekostnader slår hårt mot dessa människor. De som har de knappaste marginalerna är ensamstående föräldrar med barn. Parallellt med sänkta boendekostnader är det därför angeläget att öka den disponibla inkomsten för människor med låga eller medelinkomster. presenterar i sin skattemotion ett förslag till inkomstskattereform som sänker såväl skatteuttag som marginaleffekter i låga inkomstlägen. Som en följd av detta kommer många människors behov av bostadsbidrag att minska. Men möjligheten att söka bostadsbidrag måste vara densamma som . Inte minst för många unga är detta viktigt för att man ska kunna flytta från föräldrahemmet. De som av olika anledningar får felaktiga bostadsbidrag får vänta onödigt länge innan felet kan korrigeras, vilket kan leda till ekonomiska olägenheter för de drabbade. En översyn över bostadsbidragen är således av stor vikt. Detta bör ges regeringen till känna. I regeringens budgetproposition för föreslås en lagändring som medger att differenser mellan slutgiltiga och preliminära bostadsbidrag understigande ej ska betalas ut, respektive krävas in, vilket är en höjning från den nuvarande gränsen på . För dem som uppbär bostadsbidrag, det vill säga ungdomar och barnfamiljer i låginkomstkategorin, är en avsevärd summa pengar. Att höja denna gräns är i praktiken ett lotteri, där vissa vinner och andra förlorar beroende på slumpmässig variation. Att detta är otillständigt är en underdrift. bör besluta att avslå denna lagändring. 9.3 Ett tryggt boende Om vi inte kan känna oss trygga i vårt boende, hur ska vi då kunna utveckla en harmoni i samhällslivet i övrigt? Det är vardagstillvaron som formar oss som människor, och många upplever en rädsla för inbrott, överfall, våldtäkt och andra kriminella handlingar i den egna hemmiljön. Framförallt är det unga kvinnor som känner stor otrygghet. Ett stort antal, både kvinnor och män, säger också att de har varit rädda eller otrygga där de bor. Det är de mest kränkande brotten som de uttrycker rädsla för, som exempelvis överfall, våldtäkt och inbrott. Eftersom det ofta är kvinnor och unga människor som känner oro eller rädsla i boendet är det viktigt att ha detta som utgångspunkt i arbetet med att skapa tryggare boendemiljöer. Kommunerna bör i sin planeringsprocess systematiskt gå igenom alla åtgärder som kan vidtas för att vi ska känna trygghet där vi bor. Det är viktigt att lyssna på vad t.ex. kvinnorna och ungdomarna har att berätta om var och när de känner sig otrygga. Det kan handla om utformningen av den fysiska miljön eller om var kvinnor och ungdomar som känner sig utsatta kan få den hjälp och det stöd de behöver. Diskussionen om kvinnofrid och ungdomsfrid måste vara en naturlig och viktig del i den offentliga debatten och den måste föras på skolorna, på arbetsplatserna och i bostadsområdena. Ett viktigt förebyggande arbete är att planera bostadsområden så att de motverkar kriminalitet. Sterila, storskaliga och anonyma bostadsmiljöer fungerar tyvärr ofta som katalysatorer för vandalism och skadegörelse i alla former. Vi är övertygade om att det går att skapa ökad trygghet i bostadsområden om man planerar kreativa, varma och välkomnande miljöer. Målet måste vara att förvandla anonyma och sterila gårdar och gator till levande och trygga miljöer. Det är viktigt att de boende själva får möjlighet att föreslå förändringar och medverka i genomförandet. Vad som ovan anförts om att brottsförebyggande aspekter alltid bör finnas med i planeringen av bostadsområden och i samhällsplaneringen i övrigt bör ges regeringen till känna. Den nybyggnation av bostäder som pågår hjälper tyvärr föga för den som saknar bostad. Som en outsider är det problem att komma in och bli en insider, även när fastigheterna väl har blivit inflyttningsklara. byggs dessutom ofta hyreslägenheter som, trots investeringsbidrag, får en hög hyra. För människor med en skörare ekonomi blir dessa lägenheter inget bostadsalternativ. De får vackert vänta tills någon lämnar sin billigare lägenhet för en av de nybyggda. Vad som behövs är en akut åtgärd för att snabbt förse dessa människor med en bostad. De idéer och modeller som redan finns bör tas till vara och utvecklas för att på kort sikt akut lösa bostadsbristen. Fram till dess att bostadsmarknaden har återfått balansen kan fler bostadshotell och modullägenheter vara bra temporära lösningar. För att skapa lägenheter med rimliga hyror har även ungdomar själva i olika projekt kunnat renovera äldre lägenheter och därmed sänkt kostnaderna. Det minskade byggandet av hyresbostäder har gjort situationen ännu svårare för de socialt utslagna och hemlösa i samhället. Temporära lösningar mot hemlöshet är härbärgen i kommunens eller frivilligorganisationers regi som kan kombineras med trappstegsboende. Ökad frivillig samverkan mellan olika grupper i samhället, både ur den offentliga sektorn och det civila samhället, skulle kunna ge fler hemlösa bostad. I finns en förebild i ett landsomfattande projekt. Några större välkända föreningar har tillsammans bildat en stiftelse som köper små lägenheter och överlåter dem till behövande hemlösa. Flera tusen lägenheter har överlåtits på detta sätt. Politiker på olika nivåer har menat att bostadsbristen löses genom att ökat byggande utlöser en flyttkedja som ska lösgöra de billigare lägenheterna för yngre och hushåll med lägre inkomster. Men behovet är akut och kräver en omedelbar lösning. Det är av stor vikt att en strategi för att minska antalet bostads- och hemlösa utarbetas. Detta bör ges regeringen till känna. 9.5.1 ... för att ge valmöjlighet I en sund marknadsekonomi är det brukarna som själva bestämmer vad de vill konsumera eller investera i. Med plånboken avgör konsumenten själv vad som ska inhandlas. Detta beslut kan fattas på mer eller mindre faktamässiga grunder, men icke desto mindre är det den enskilda personen eller familjen som fattar beslutet, ett exempel på mycket konkret demokrati. Detta går av olika anledningar inte att direkt överföra på bostadspolitiken. Inget hindrar oss dock ifrån att eftersträva samma princip. Vi tror inte att politiker är bäst lämpade att avgöra hur människor vill bo. Detta gör brukarna själva. Som en konsekvens av detta är det viktigt att se till att de politiska reglerna och ramverken och själva beskattningen är utformad på så sätt att det finns neutralitet mellan de olika boendealternativen. Så är icke fallet . För att nämna ett enkelt exempel så tas inte bostadsrätter upp i förmögenhetsbeskattningen, medan vanliga småhus räknas med. Ett annat fall är reglerna för beskattning av äkta respektive oäkta bostadsrättsföreningar. En ägare till en bostadsrätt i det senare fallet har inte rätt att vid en försäljning skjuta upp reavinstbeskattningen vid byte till annan bostad. Under förra lades en proposition om tredimensionell fastighetsbildning. Detta är något som i grunden är positivt. Vi befarar dock att regelverket kring detta kommer att upplevas som onödigt krångligt. Vidare vill vi införa möjligheter till ägarlägenheter. Syftet med innehav av en ägarlägenhet är att den skall kunna lagfaras och intecknas på i princip samma sätt som ett småhus. På det sättet skapas större trygghet för finansieringen. Dessutom kommer de boende att känna större ansvar och deltagande när det finns ett konkret och tydligt ägande. I flerpartimotionen 2002/03:Bo214 yrkade bland annat om införande av ägarlägenheter enligt av bostadsutskottet utformad lagtext. Vi förväntar oss att bifaller detta yrkande. Regeringen bör återkomma till om lämpliga åtgärder för att uppnå skatte- och regelmässig neutralitet mellan olika boendeformer. Vad som ovan framförts om vikten av mångfald i svensk bostadspolitik bör ges regeringen till känna. beslutade vänstermajoritet om restriktioner som försvårade ägandet i bostadsrättsform. räckte det med att en enkel majoritet av hyresgästerna anmälde sitt intresse för ombildning. Efter ikraftträdandet av de nya reglerna i ombildningslagen krävs en kvalificerad majoritet. De nya reglerna innebär att valfriheten i boendet inskränks. Hyresgäster som vill äga sin bostad hindras från detta på ett omotiverat sätt. I attraktiva områden är det sällan svårt att få en kvalificerad majoritet av hyresgästerna att anmäla intresse för ombildning. I områden som är mindre attraktiva och där fastigheterna innehåller många lägenheter, kan det däremot vara svårt att få minst två tredjedelar av hyresgästerna intresserade. De skärpta reglerna minskar valfriheten i boendet i mindre attraktiva områden. Därför finns det starka skäl att riva upp beslutet om skärpningar i reglerna för ombildning och intresseanmälan och återgå till tidigare regler i lagstiftningen. bör begära att regeringen återkommer med lagförslag för att underlätta ombildning av hyresrätter till bostadsrätter. 9.5.2 ... och för att motverka segregation Mångfalden i boendet ska även leda till blandad bebyggelse. Genom att variera bebyggelsen motverkas segregation. De misstag som begicks i och med planeringen av det s.k. miljonprojektet för några decennier sedan, då många bostäder snabbt producerades, får inte upprepas. Lägenheterna byggdes då billigt för att boendekostnaderna skulle bli låga. Resultatet blev bostäder av dålig kvalitet som många av de boende flyttade ifrån när de fick möjlighet. Att projekten dessutom var storskaliga, med stora huskroppar utplacerade på bostadsfält, skapade en stadsbild som ingav en upplevelse av anonymitet och opersonlighet. Till detta kommer det ensidiga ägandet och de samhällsproblem som det medförde. Ofta var det kommunens bostadsbolag som byggde och förvaltade bostadshusen i miljonprojektet. De boende hade alltså ingen möjlighet att köpa loss sin lägenhet som bostadsrätt. Därmed ökade heller inte gemenskapen mellan de boende och ansvarstagandet för den egna fastigheten, vilket bildandet av en bostadsrättsförening ofta för med sig. Följden blev istället ökad anonymitet. Vi anser att det är viktigt att fortsatta utredningar och satsningar har ett tydligt fokus på planering, byggande och boende för att motverka boendesegregationen Vad som ovan framförts om vikten av mångfald i svensk bostadspolitik för att motverka segregation bör ges regeringen till känna. 9.6 Boende och hälsa Ohälsan kostar av BNP enbart för statskassan. Till detta ska även människors lidande adderas, och det blir uppenbart att ohälsan är ett gigantiskt problem. Den nuvarande regeringen har en viss tendens att implicera att en oproportionerlig stor skuld till detta problem ligger hos arbetsgivarna. menar att orsakerna till ohälsan är flera. Ett bra boende ger trygghet och säkerhet för individerna. I termer av ohälsa är det sannolikt att ett sämre boende förvärrar ohälsoproblematiken. Det finns tyvärr gott om faktorer kring boendet som har orsakat sämre hälsa radon är ett exempel och det förefaller finnas samband mellan barnallergier och boendemiljö. Vi anser att debatten kring ohälsan måste vidgas och nya grepp måste till. Ett steg i detta är att utarbeta en nationell handlingsplan som ska analysera nuläget, orsaker men framförallt ge konkreta förslag till förbättringar. Vikten av en nationell hälsohandlingsplan bör ges regeringen till känna. Den demografiska utvecklingen innebär att många fastigheter måste anpassas efter en allt äldre befolkning. Det innebär att hyreshus i större utsträckning bör utrustas med hiss för att öka tillgängligheten. Samhället skall dessutom, så långt möjligt, erbjuda alla att kunna bo kvar i sitt boende. Det sker genom stöd i form av bostadsanpassningsbidrag. Formerna för detta bör ses över där begreppet bidrag och åtgärder som anses vara värdehöjande värderas så att samhällets insats kan nå så många som möjligt. Detta bör ges regeringen till känna. 9.8 Kommunikationer och pendling Bostadsbristen i storstadsområdena kan mildras betydligt genom förbättrade kommunikationer inom regionerna, men också till bostadsmarknader i nära liggande regioner. Bra kommunikationer mellan stad och landsbygd gör det också möjligt att bo där man vill. Detta medför inte bara att trycket på de överhettade bostadsmarknaderna i storstadsregionerna blir mindre. Det innebär också utvecklingsmöjligheter för städer och bygder runt storstäderna. Med goda kommunikationer har boende i tätortsnära landsbygd en väldigt hög utvecklingspotential. Bättre vägar och högre reseavdrag är också viktiga åtgärder för att förbättra kommunikationerna och möjligheten att arbetspendla. Ett högre reseavdrag ökar den regionala rörligheten på arbetsmarknaden och bidrar till ett större arbetskraftsutbud även i mindre orter, då det finns möjlighet att pendla till näraliggande tätorter. I dagens samhälle är ofta boendet och arbetet förlagt till olika orter. De som har arbetsplatsen förlagd långt ifrån hemmet har ofta behov av dubbelt boende. Företeelsen är ett resultat av en centralistiskt förd politik som skapat många problem. Människor som valt, eller blivit tvingade, in i denna livs- situation skall ges rätten att göra avdrag för sina dubbla boendekostnader som behovet av mindre lägenheter i överhettade områden skall vägas in i boendeplaneringen. Vad som ovan anförts om vikten av att underlätta för flexibel arbetsmarknad bland annat i syfte att minska trycket på överhettade bostadsmarknader bör ges regeringen till känna. I plan- och bygglagens förarbeten framgår det att jämställdheten mellan könen är en av lagens grundläggande syften. Tyvärr stannar jämställdheten i detta sammanhang kring kvinnors möjligheter till förvärvsarbete. Detta är givetvis mycket viktigt, men det finns många andra aspekter som inte nämns. Ett exempel är kvinnors rätt att känna sig trygga i sin boendemiljö. Observera att det inte nödvändigtvis behöver vara faktisk misshandel som leder till en allvarlig kränkning. Rädslan och oron för överfall, misshandel med eller utan sexuellt våld är en allvarlig kränkning. Planprocessen är av tradition ett mansdominerat arbete. Kvinnors åsikter och aktiva deltagande i planprocessen är en förutsättning för att åstadkomma ett samhälle som är anpassat för alla. Kvinnors rätt och möjlighet att delta i planeringen måste därför stärkas. Att så sker är ett ansvar för alla aktörer i samhället. Det är således av yttersta vikt att arbetas om med ett tydligt jämställdhetsperspektiv. Dessutom bör barns och ungdomars möjligheter till inflytande i den fysiska samhällsplaneringen slås fast, i enlighet med vad som föreskrivs i . Detta bör ges regeringen till känna. Det finns många anledningar till att det kan vara problematiskt att få tillgång till mark för att bygga. Detta är framförallt ett storstadsproblem där det ibland kan vara så att marken ägs av få aktörer som av ekonomiska skäl inte vill släppa fram nybyggnation eftersom detta skulle kunna leda till konkurrens mot egna projekt. En annan aspekt är att den komplicerade planeringsprocessen leder till så många osäkerhetsfaktorer, varför exploatören inte är villig att betala vad markägaren kräver. Kommuner har ett stort ansvar för att se till att det finns mark att bygga på, och har historiskt sett gjort detta. Det finns dock frågetecken huruvida detta alltid har varit ekonomiskt rationellt. Även om det största ansvaret ligger på kommunerna ska man inte glömma bort statens roll i detta sammanhang. Det finns all anledning att fundera över hur detta ansvar har förvaltats. En översyn bör göras för att säkerställa att statens användning, tillhandahållande samt innehav av mark sker på ett effektivt sätt. Detta bör ges regeringen till känna. Inte alltför sällan hindras nybyggnation när olika intressegrupper gör motstånd mot projekt. Det kan vara alltifrån närboende, naturvårdsgrupper, rena ekonomiska intressen till direkta okynnesöverklaganden. Ur ett politiskt perspektiv finns det sannolikt fler väljare som är motståndare till att planera för ett nytt bostadsområde än positiva. Detta beroende på att nyinflyttande sannolikt är okända och mindre organiserade. Rätten att överklaga är mycket viktig, och rätten ska givetvis inte tas bort. Däremot borde formerna för överklagandeprocedurerna vid bygglovsansökan ses över. Dessutom borde man undersöka möjligheterna att få kommunens argument för avslag prövade i en högre instans. Det kan ta att få klartecken till byggande. revisorer har nämnt tidsperioder om alltifrån 6 månader till . Med en sådan osäkerhet kring tidsperioden är det rimligt att anta att många intressenter drar sig för att dra igång ansökningsprocesserna. Det är vår förhoppning att den sittande ska lämna föreslag så att planeringsprocessen kan förkortas och förenklas. Vad som ovan anförts om processen kring ansökningstider och överklagandeprocedurer bör ges regeringen till känna. Strandskyddet innebär en restriktion på vad som får utföras inom den strandskyddade zonen, vilket vanligtvis sträcker sig från strandkanten. Det är länsstyrelserna som beslutar om dispens från strandskyddet, även om detta ibland har delegerats till kommunala nivåer. Vi ser ingen anledning varför staten indirekt ska fatta beslut om strandskydd. Det är medborgarna och politikerna i de berörda kommunerna som bäst fattar beslut om vad som är rimligt att bebygga eller bevara. I enlighet med vad som tidigare anförts om federalistiska principer anser vi att det enda anständiga vore att detta ansvar ligger på kommunerna som via gängse planeringsarbete kan inarbeta vad som rimligen bör omfattas av strandskydd. bör besluta att överföra ansvaret för strandskydd till kommunerna. 10.4 Bebyggelse av konfliktområden På områden som gränsar till verksamheter som enligt är miljöstörande kan det innebära hinder för att få bygglov. De som trots dessa miljöstörande faktorer önskar bygga på dessa marker förhindras till detta eftersom lagstiftaren vill förhindra att senare ägare ska kunna ställa krav på att den miljöstörande verksamheten upphör, alternativt kräva skadestånd. Denna döda hand kan undvikas genom så kallade avtalsservitut. Servitut får enligt lagen upplåtas endast om det är ägnat att främja en ändamålsenlig markanvändning och att ändamålet är av stadigvarande betydelse för den härskande fastigheten. Servituten är oftast ej tidsbegränsade. Syftet är att skriva in den miljöstörande verksamheten i tingsrättens fastighetsregister som ett avtalsservitut. Nästföljande ägare kommer då att få kännedom om detta, bli medveten om den miljöstörande verksamheten och framförallt avsäga sig rätten att kräva verksamhetens upphörande eller skadestånd.