mot · GR02U203 · 2003-10-07 00:00:00 — Unionen har bidragit till att stabilisera situationen i södra och f.d. jugoslaviska republiken samt underlättat de konstitutionella arrangemangen mellan och . EU har övertagit polisuppdraget i Bosnien och från FN och den militära operationen i f.d. jugoslaviska republiken från Nato. Även på den afrikanska kontinenten har EU bidragit till ökad stabilitet. Operation i syftade till att ge stöd till FN:s och EU:s ansträngningar att påverka fredsprocessen och stabilisera läget i i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution (2003). Den gemensamma åtgärden upphörde att gälla . Det finns ett behov av att förstärka förmågan till konfliktförebyggande arbete. EU har goda traditioner av preventiv diplomati. Genom denna tradition kan EU balansera i konflikthantering. EU ska inte ersätta . Båda behövs för utvecklingen mot en säkrare och tryggare värld. För att unionen ska kunna utveckla konflikt- och krishantering bör ha ett permanent sekretariat som självständigt kan analysera kriser och händelser i världen, och komma med förslag till åtgärder. Detta resonemang kommer vi att utveckla i en kommande motion om EU:s utveckling. EU bör framgent satsa än mer på det preventiva konflikthanteringsarbetet, såväl inom unionens gränser som utanför. Detta bör ges regeringen till känna. En krishanteringsinsats måste ovillkorligen kännetecknas av två ting, nämligen effektivitet och samstämmighet. Unionen bör snabbt kunna mobilisera sin militära resurs i samband med krishantering. Den kan inte begränsa sig till uttalanden om operativ kapacitet eller styrkekataloger. Den bör kunna fatta beslut snabbt och effektivt. Det handlar om att utrusta unionen med nödvändiga instrument för att försvara sina mål och värderingar och bidra till fred och stabilitet i världen i enlighet med principerna i och folkrätten. En uppgift som behöver diskuteras och lösas är det gemensamma behovet av logistisk kapacitet i krishanteringsarbetet. Vad som ovan anförts om effektiviteten och den logistiska kapaciteten i EU:s krishanteringsarbete bör ges regeringen till känna. Det är viktigt att dessa frågor behandlas med öppenhet och transparens. En ökad öppenhet ökar förståelsen bland medborgarna, vilket i sin tur ger en större legitimitet åt operationerna. 8 Ett stärkt FN FN:s styrka ligger dels i de 191 medlemsstaterna som ger organisationen en global legitimitet, dels i organisationens breda inriktning på säkerhet med såväl politiska som militära, ekonomiska och sociala dimensioner. engagemang för ett starkt FN grundas på insikten om allas ömsesidiga och globala beroende. Eftersom de stora hoten mot människors överlevnad är globala, är och förblir FN det viktigaste gemensamma organet. FN har gjort ett flertal försök att öka sin roll som det huvudsakliga instrumentet genom vilket det internationella samfundet försöker oskadliggöra kriser och avtrappa konflikter. Erfarenheterna efter det har varit blandade med framgång (, , och ) och dystra misslyckanden (, , ). Den viktigaste orsaken till misslyckanden har oftast inte varit FN:s institutioner, utan snarare politiken hos de stora makterna i säkerhetsrådet och själva konflikterna som har varit svårbearbetade. FN:s beslutsförmåga har ibland blockerats till följd av att de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet inte bara haft skilda uppfattningar om vilka åtgärder som borde vidtas i vissa situationer. De permanenta rådsmedlemmarna har också ibland missbrukat sin vetorätt, t ex vid inval av nya medlemmar. har därför inte alltid klarat av sin viktigaste uppgift enligt upprätthållandet av internationell fred och säkerhet, en uppgift för vilken säkerhetsrådet bär huvudansvaret. Därför är det viktigt att säkerhetsrådet speglar den världsordning som råder . Ett stort antal medlemsländer har tillkommit sedan FN:s bildande, vilket bör tas i beaktande. I ett första steg kunde en utökning av antalet icke-permanenta medlemmar ske, i ett andra steg vore det lämpligt att se över antalet och sammansättningen av de permanenta medlemmarna samt att vetorätten avskaffas. Vad som ovan anförts om en reformering av bör ges regeringen till känna. För att FN inte ska stå handlingsförlamat i en framtida situation bör procedurerna för beslutssystemet inom FN utvecklas och förstärkas. Detta bör ges regeringen till känna. Behovet av FN och FN:s arbete är större . Det ställer stora krav på hur FN fungerar. Det är uppenbart att förändringar krävs för att FN mer effektivt skall kunna utnyttja de möjligheter som det förändrade internationella läget skapat. Ett omfattande arbete måste investeras i konfliktförebyggande insatser. Trots ett gediget konfliktförebyggande arbete kommer dock FN och andra internationella organisationer också att tvingas hantera akuta kriser, konflikter och katastrofer. FN har här en viktig uppgift att ta sig an, nämligen att som den enda globala företrädaren för världens stater i största möjliga grad motverka farliga effekter av unilateralism. Kriget i hade inte ett enat säkerhetsråd bakom sig. Trots detta valde , med stöd av bland annat , att inleda ett angrepp på . Att delar av säkerhetsrådets medlemmar orkade stå emot krav visade att många av världens länder anser att det är FN som ska fatta dessa beslut. Vidare måste FN:s medlemsstater dessutom ta ett större ansvar för att tillförsäkra FN de resurser som krävs när säkerhetsrådet beslutar sig för att gå in med en mission eller genomföra en operation. För att göra FN:s fredsbevarande insatser slagkraftigare krävs en rad åtgärder. Soldaterna måste komma på plats snabbare och den civila sidan av missioner måste utvecklas mer vid sidan av den militära. FN-insatserna måste baseras på tydliga och därmed mer trovärdiga mandat. Skyddet av civila måste fullföljas och de uppgifter FN:s fredsbevarande styrkor ges måste vara möjliga att lösa; styrkorna måste utrustas med tillräckliga mandat för att uppfylla skyddet. Vad som ovan anförts om förslag till åtgärder för slagkraftigare FN-insatser bör ges regeringen till känna. Regionalt krisförebyggande arbete och krishanteringsarbete ställer höga krav på samverkan mellan militära, polisiära, diplomatiska och andra civila delar. Detta talar för att vissa operationer med fördel överlåts till regionala aktörer. kan FN helt stadgeenligt överlåta svåra operationer åt regionala organ. som det är viktigt att främja de regionala säkerhetsarrangemangen, får inte en sådan utveckling leda till att FN-systemet avsvär sig sitt globala ansvar för värnet av internationell fred och säkerhet.