mot · GQ02Fö9 · 2003-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning 2 Förslag till riksdagsbeslut 12 3 Förebyggande åtgärder 12 4 Geografisk avgränsning 12 5 Vissa frågor om sekretess 13 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om enskild skyldighet att förebygga brand. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om geografisk uppdelning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vissa frågor om sekretess. Vi delar regeringens syn på att större tyngd skall läggas på förebyggande åtgärder. Den enskilde, såväl fysisk som juridisk person, har det primära ansvaret. Därmed skall också den enskilde vidta och bekosta åtgärder som kan förebygga olyckor och begränsa konsekvenserna när olycka inträffar. Denna syn borde även ha fått prägla regeringens förslag vad gäller kommunernas ansvar för sotningsverksamheten. Enskild fastighetsägare, såväl fysisk som juridisk person, skall vara skyldig att se till att, för att förebygga brand, sotning utförs på den egna fastigheten. Eftersom fastighetsägaren har ett eget intresse av sin fastighet kommer ägaren på olika sätt att förebygga olika risker. Det är naturligt att ägaren även ansvarar för att erforderliga åtgärder vidtas för att förebygga brand. I småhus med enfamiljshushåll kan rengöring/sotning ske av fastighetsägaren eller av annan. Valet åligger ägaren själv. I andra bostäder och byggnader, där det föreligger risk även att tredje man kan drabbas, skall sotning utföras av en för ändamålet kompetent person. Genom vårt förslag ges ägaren möjlighet att välja vem eller vilka som skall utföra sysslan och det skall ske. Detta innebär också en valfrihet för fastighetsägaren. Kommunerna skall ha ett tillsynsansvar. Kommunerna skall ha rättighet att hos fastighetsägare kontrollera att sotning utförs i en omfattning som förhindrar brand eller annan skada. För denna kontroll skall kommunerna självklart ha rätt att uttaga en avgift motsvarande den kostnad kommunen har för nämnda uppdrag. Regeringen föreslår i princip ingen förändring i nuvarande lagstiftning. Ansvaret för räddningsinsats till sjöss övertas av den kommunala räddningstjänsten när fartyg förs i hamn. Man anser också att kommunerna har bäst möjlighet att bedöma till vilken hamn fartyget skall föras. Vi delar inte regeringens bedömning på denna punkt. Det torde vara entydigt att den räddningsledare som påbörjat en räddningsinsats också är den som har bäst kunskap om räddningsobjektet och om vad som erfordras för att konsekvenserna av olyckan skall kunna minimeras. Därför anser vi att ansvaret för en inledd räddningsinsats till sjöss skall ligga kvar hos den räddningsledare som påbörjat insatsen tills insatsen förklaras för avslutad. , och delar denna vår uppfattning. 5 Vissa frågor om sekretess IVPA-verksamhet (i väntan på ambulans) är en verksamhet som ökar dramatiskt i landet. Det är främst i områden där det saknas ambulans men där det finns som verksamheten införs. Detta innebär att det, genom avtal mellan kommunerna och landstingen, utförs uppdrag där kommunalt hel- eller deltidsanställda brandmän utför uppdrag inom sjukvårdsområdet. omfattas inte de kommunalt anställda brandmännen av gällande sekretesslag. Regeringen talar i propositionen om att detta är en fråga av komplex natur, och i detta kan vi instämma. Dock borde, enligt vår mening, frågan ha lösts då nu en proposition läggs fram inom området och där vissa frågor om sekretess finns med. Vi instämmer alltså i vad många remissinstanser sagt, nämligen att just de kommunalt anställda brandmännen vid uppdrag åt landstingen bör omfattas av sekretesslagen.