ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GR02So208 · 2003-10-07 00:00:00 — Reglerna om blodgivning för män som haft sex med män tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reglerna om blodgivning för män som haft sex med män. Det måste först fastslås: det finns ingen rättighet att få ge blod. Däremot är det en rättighet att få blod när man behöver det. För att trygga hälsan för de patienter som på grund av sjukdom eller skada behöver blodtransfusioner eller blodpreparat är det därför nödvändigt att ställa upp vissa regler om blodgivning för att minimera risken för överföring av olika slags smitta. En sådan smitta är hiv. Eftersom smittan slagit extra hårt mot män som har sex med män, är det fullt försvarligt att sjukvården är restriktiv med att ta emot blod från personer som tillhör denna grupp. Emellertid är det också viktigt att regelverket är utformat på ett sätt som inte är kollektivt diskriminerande. Enligt föreskrifter och allmänna råd till skydd mot smitta genom blodtransfusion (SOSFS 2001:2 [M]) får män inte accepteras som blodgivare om de haft analt eller oralt sexuellt umgänge med en annan man (2 kap. 3 §). Avstängningen är permanent och är inte beroende av hur det förflutit sedan den sexuella kontakten. Som jämförelse kan nämnas att personer som vistats långvarigt i ett område där sexuellt överförbar blodsmitta förekommer i ökad grad kan få lämna blod efter tidigast . Samma begränsningsregel gäller för personer som haft sexuellt umgänge med en person som vistats långvarigt i ett sådant område, eller för en kvinna som haft sexuellt umgänge med en man som tidigare haft sexuella kontakter med en annan man. Eftersom individer tillhörande dessa grupper har möjlighet att ge blod efter det att en specificerad tid förflutit, kan det ifrågasättas om män skall avstängas på livstid från blodgivning på grund av att de i livet haft homosexuellt umgänge. Särskilt gäller detta ur hivsynpunkt, eftersom det finns testmetoder som med synnerligen hög säkerhet kan avgöra om en person är hivsmittad eller ej, förutsatt att inkubationstiden passerats. En översyn av reglerna för blodgivning får aldrig göras på ett sätt som äventyrar patienternas hälsa. Det bör dock prövas om inte regelverket kan ses över i syfte att pröva möjligheten att göra det möjligt för män som haft sex med män att lämna blod. Dagens formulering är inte tillfredsställande. Den riktiga principen bör i stället vara att en person som har många sexpartner utgör en latent risk, oavsett sexuell läggning eller kön. Det bör vara livsstilen som är avgörande i frågan. Mot bakgrund av vad som nämns ovan bör regeringen således ge i uppdrag att pröva möjligheten att ändra regelverket för män som haft sex med män. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. föreskrifter och allmänna råd på området har harmoniserats med rekommendationer utgivna av Europeiska unionens råd och av . I den mån en svensk regeländring, enligt ovan angivna riktlinjer, förutsätter att det europeiska regelverket också ändras bör regeringen verka för en sådan översyn och ändring av reglerna inom det europeiska samarbetet på hälso- och sjukvårdsområdet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.
mot · GR02So209 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att på prov införa en icke schabloniserad assistansersättning. LSS, lag (19913:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, har för en mängd funktionshindrade människor i detta land betytt början till ett nytt liv. Icke desto mindre finns det vissa saker som skulle kunna fungera på ett bättre sätt än . Ett sådant område är assistansersättningen. Att låta assistansersättningen utgå med ett schablonbelopp är ett fyrkantigt system som inte stämmer överens med de behov som målgruppen har. Målgruppen, i detta fall människor med ganska svåra eller mycket svåra rörelsehinder, har inom sig vitt skilda behov. Vissa har relativt låga kostnader för sin assistans, medan andra har mycket höga kostnader i form av assistenter som måste ha vårdkompetens och arbeta under obekväm arbetstid. Ett schablonbelopp leder till att vissa får ett överskott, medan andra får leva i ovisshet om ersättningen skall räcka. De senare vänder sig vanligtvis till kommunen som utförare, eftersom kommuner är tvingade att utföra assistansen. Att känna sig mer eller mindre tvingad att vända sig till kommunen är inte i linje med reformens grundtanke om brukarinflytande och självbestämmande. Det finns en möjlighet att ansöka om förhöjt timbelopp, men detta är en komplicerad process som också innebär att man måste genomgå en integritetskränkande prövning. En lösning skulle kunna vara att de assistansberättigade genom en årsredovisning visar kostnaderna . Den assistansberättigade får inte kostnadstäckning för fler timmar än dem som beviljat, kostnadsposterna måste vara godkända av och eventuellt överskott återbetalas. En sådan modell skulle vara mera rättvis inom personkretsen. Den skulle minska administrativa arbete med assistansen och den skulle stärka den funktionshindrades inflytande över insatsen. I syfte att bättre leva upp till intentionerna i lagstiftningen skulle modellen kunna införas på prov i ett par geografiska områden i landet för att ge en uppfattning om ansvarsfördelningen och om kostnaderna för assistansen skulle minska eller öka.
mot · GR02So211 · 2003-10-07 00:00:00 — Tvångsvård av psykiskt sjuka tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av tvångsvård av psykiskt sjuka patienter som saknar insikt om sin sjukdomsbild. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att föräldrar ges möjligheter att yttra sig till länsrätten vid överklagande av vårdintyg. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att reglerna för läkares tystnadsplikt medger information till föräldrar efter bedömning i varje enskilt fall. Det finns anledning att granska och förändra reglerna för hur vården fungerar för psykiskt sjuka människor som behöver vård och omsorg men själva inte har insikt om sin sjukdom. En patient inlagd med vårdintyg och i behov av utredning kan om han/hon motsätter sig vård lämna sjukvården, alternativt begära hjälp av läkare för att överklaga vårdbeslutet. Läkaren är skyldig att hjälpa patienten om patienten själv är för svag eller av andra skäl inte klarar att på egen hand överklaga vårdbeslutet. Läkarens medicinska utlåtande om patienten och dennes behov av vård kommer i andra hand. Patientens val att avstå från sjukvård väger tyngre i de här fallen även om vården är livsavgörande för patienten. För föräldrar med psykiskt sjukt barn som fyllt och barn som saknar livslust är det ett stort lidande att se sitt barn tyna bort utan möjligheter att kunna hjälpa barnet till ett normalt liv. Föräldrar saknar även möjligheter att yttra sig över det vuxna barnets överklagande till länsrätten, enligt nu gällande överklaganderegler. Jag anser att det bör vara möjligt för anhöriga att kunna framföra viktig information till dem som skall ta beslutet att vården eventuellt skall upphöra. Läkaren har heller inte rätt att informera föräldrarna, den nu gällande tystnadsplikten tillåter inte det. Föräldrar till en vuxensjuk ställs därmed utanför och försöken att tillfriskna kan försvåras. Här borde det vara möjligt för läkaren att göra en bedömning för varje enskilt fall.
mot · GR02So212 · 2003-10-07 00:00:00 — Bildtelefon som arbetshjälpmedel för döva tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att döva garanteras rätten att få bildtelefon som arbetshjälpmedel. Bildtelefonen är en relativt ny uppfinning och för döva är bildtelefonen ett stort steg framåt eftersom de då kan telefonera på teckenspråk. Enligt fördes bildtelefonen första gången upp på hjälpmedelslistan 1992, men fungerade den inte tillfredsställande. Samtalen skedde i stackato och teckenspråket blev till mer eller mindre suddiga enskilda bilder som kunde vara svåra att tyda. Det är först genom den allra senaste tidens snabba förbindelser via bredband och ISDN som teckenspråk via bildtelefon har blivit ett fullt fungerande kommunikationssätt. Landstingen kan ordinera bildtelefon till döva i hemmen. finns det också en förmedling i , som förmedlar bildtelefonsamtal till hörande. Därmed kan en döv kontakta i princip vem som helst via sin bildtelefon. Vad gäller frågan om bidrag till bildtelefon kan anses utgöra ett led i dövas rehabilitering, skriver (Vägledning nr 2002:8.101) att bidrag till arbetshjälpmedel inte bara skall betalas ut för att bryta en sjukskrivning, utan att bidraget även fyller en viktig funktion som förebyggande åtgärd. Trots detta nekas döva möjligheten att få en bildtelefon som arbetstekniskt hjälpmedel. Det finns flera exempel på detta. Om funktionshindrade människor inte skall isoleras och hamna utanför arbetsmarknaden är det nödvändigt att även de får följa med i den tekniska utvecklingen. Alla döva som har ett arbete bör således få rätt att få en bildtelefon som arbetstekniskt hjälpmedel.
mot · GR02So213 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de s.k. fria nyttigheterna inom sjukvården. Privata läkarmottagningar som nekas offentlig finansiering från kan ändå etableras. Då måste patienten, utöver en högre besöksavgift, erlägga kostnaden för ev. laboratorieundersökningar och röntgenundersökningar som behandlande läkare kan behöva göra för att utföra arbetet enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. Alternativet är att läkaren remitterar patienten till annan läkare som har offentlig finansiering för detta. Detta innebär ytterligare ett besök för patienten i en redan hårt belastad sjukvård, för en åtgärd som varje specialistbehörig läkare skall vara betrodd att göra, d.v.s. skriva en behövlig röntgenremiss eller låta skicka erforderliga prover, tagna på mottagningen, för analys till ett laboratorium. Dessa undersökningar (s.k. fria nyttigheter) finansieras helt via skattsedeln om patienten går till en mottagning som är offentlig finansierad, oaktat driftsform. De patienter som söker en sjukvårdsmottagning som inte är offentligt finansierad, betalar också skatt för sjukvård. De väljer emellertid en sjukvårdsmottagning utan offentlig finansiering och är därmed beredda att erlägga en högre besöksavgift. Det är deras aktiva val och skall naturligtvis inte hindras. Men att då dessutom betala för de s.k. fria nyttigheterna, som i helhet är finansierade via skatten och där patientavgifter inte förekommer om man sökt offentligt finansierad verksamhet, är orättfärdigt. Därför borde dessa fria nyttigheter inte kosta något för patienterna under förutsättning att de ordinerats av specialistkompetent läkare, oaktat om läkaren har offentlig finansiering eller ej. Rätten att ordinera behövliga i sin helhet redan skattefinansierade undersökningar och analyser avgiftsfritt för patienterna måste vara knuten till läkarens yrkesbehörighet inte läkarens finansieringsform.
mot · GR02So214 · 2003-10-07 00:00:00 — Nationell kampanj om sexuellt överförbara sjukdomar tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nationell kampanj om sexuellt överförbara sjukdomar. genomfördes en nationell kampanj om hiv/aids. Denna kampanj gav en bred kunskap och medvetenhet bland befolkningen om vad hiv/aids är, vilka risker som finns att bli smittad och hur man bör skydda sig mot alla sexuellt överförbara sjukdomar. Tyvärr har denna kunskap inte förts vidare till dagens unga svenskar i tillräckligt stor omfattning. Allt färre ungdomar använder kondom vid tillfälliga sexuella kontakter och begreppet säker sex tycks vara något som glömts bort. Antalet klamydiafall har ökat dramatiskt och är en vanlig orsak till ofrivillig barnlöshet hos många par. anmäldes hela 25 000 fall av klamydia vilket med all sannolikhet ändå är betydligt färre än det verkliga antalet nysmittade. Bland 1519-åringar ökade antalet klamydiafall . menar att det oskyddade sexuella beteendet bland yngre kan leda till en ny hivepidemi. Det behövs en ny nationell kampanj om sexuellt överförbara sjukdomar för att öka kunskapen och därmed minska risken för spridning av bland annat hiv och klamydia.
mot · GR02So215 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ändring i alkohollagen (1994:1738) beträffande återkallande av serveringstillstånd. Kommunernas tillämpning av alkohollagens regler om återkallande av serveringstillstånd för restauranger uppmärksammas ofta i medierna. De fall som uppmärksammats gäller i första hand misstänkta skattebrott och annan ekonomisk brottslighet. Det är säkert så att det finns exempel där kommunerna agerar alltför aningslöst. Det är dock lika säkert på det sättet att kommunernas ambitioner i arbetet i hög grad styrs av rättstillämpningen. Ett kommunalt beslut om att återkalla serveringstillståndet kan överklagas till förvaltningsdomstolarna. Jag har det bestämda intrycket att förvaltningsdomstolarna i alltför många ärenden väljer att ge varning i stället för att återkalla serveringstillståndet, trots att lagstiftningen egentligen stipulerar att varning bara skall väljas som påföljd om det finns särskilda skäl för en mildare bedömning. Frågan är om alkohollagen är tillräckligt tydlig eftersom förvaltningsdomstolarna så ofta väljer att ge varning trots att kommunerna som har tillsynen beslutat om att serveringstillståndet skall återkallas. Jag anser att lagen bör skärpas. Jag anser att kommunerna skall vara generösa med att ge serveringstillstånd, men att de när restauranger uppenbart bryter mot alkohollagen skall återkalla serveringstillstånden. Om så inte sker framstår alkohollagen som ett symboliskt alibi för den svenska dubbelmoralen i alkoholpolitiken. Om man lagstiftar om en sak, men i verklighet vill ha eller accepterar ett annat utfall, är det ärligare att ändra lagstiftningen så att återkallande av serveringstillstånd tas bort och varning är den enda påföljden. Alkohollagen bör ändras så att den i både formulering och tillämpning motsvarar lagstiftarens avsikt. Detta innebär att lagen måste bli tydligare, genom att den antingen skärps eller mildras.
mot · GR02So216 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en egenvårdsbok till alla hushåll. Folkhälsan utgör ett allt större problem i dagens . Sjukskrivningarna ökar och belastningen på läkarmottagningar och sjukhus är stora. Många människor får vänta på att få tid hos läkare vilket är ett orosmoment och hindrar läkeprocessen. Antalet överviktiga ökar och det behövs större insikter om sambandet mellan kost, motion och hälsa. För både individen och samhället skulle det vara en vinst om alla hushåll fick tillgång till en egenvårdsbok. skulle innehålla en beskrivning av våra vanligaste sjukdomar, deras symtom, hur man kan bli bättre genom egenvård samt när läkare behöver konsulteras. Boken skulle även innehålla förslag till sunda kostvanor och förslag till olika motionsaktiviteter. Att förbättra folkhälsan måste vara ett högprioriterat område och den föreslagna egenvårdsboken är ett viktigt led i arbetet för att vi skall må bättre.
mot · GR02So217 · 2003-10-07 00:00:00 — Kroniskt sjukas möjlighet till egenvård tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda möjligheten att ge kroniskt sjuka rätten att, vid behov och på egen begäran, köpa receptbelagda läkemedel. Belastningen på den svenska sjukvården är stor. Patienters möjlighet att, även vid enkel och lättutredd sjukdomsbild, komma till läkare är svår. Olika vägar bör därför sökas för att avlasta sjukvården ärenden som utan risk och med stor framgång skulle kunna överlåtas till den enskilde individen att hantera. En kroniskt sjuk människa är ofta en person med stor självinsikt om sin sjukdom. Signalen för att vidta en åtgärd, , i sjukdomsförloppet är väl känd hos personen och åtgärden oftast given. Åtgärden är ofta en insats av någon typ av läkemedel för att lindra värk eller annan effekt. Patienten blir i dessa fall den självklare experten på såväl diagnos som åtgärdsprogram. Trots detta måste patienten kontakta läkare, vänta på sin tur i vårdkön och därefter få sitt recept för medicinen som för patienten var väl känd redan före besöket. Förfaringssättet är i många fall överambitiöst och bör ses över. Dagens patienter är väl utbildade personer med stor insikt i hur man informerar sig om sin sjukdom. Ofta framstår patienten som den främste experten i kontakten med sjukvården. Trots detta finns givetvis också risker med en för slapphänt läkemedelshantering. Det är därför av vikt att se över vilka diagnoser som kan omfattas av ett friare läkemedelsinköp. Troligt är att minderåriga, mångdiagnostiska personer och missbruksgrupper inte bör ges rätten till ett fritt läkemedelsinköp. Detta är dock en mindre del av andelen kroniskt sjuka. Avlastningen och effektiviseringen av svensk sjukvård måste ständigt pågå för att resurser skall kunna föras över till de mest behövande grupperna. Alla förslag för att uppnå det målet måste nogsamt analyseras. Förslaget i den här motionen är ett försök att finna en ny väg som patienten ges rätten att själv bedöma sin situation i självklara fall och inte skall behöva bli en av de många som står i vårdkön.
mot · GR02So218 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att rekommendation för högsta ljudvolym skall sänkas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det vid varje arrangemang skall utses en ansvarig för ljudanläggningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vitesföreläggande skall kunna utgå när fastställda ljudnivåer inte följs. Höga ljud- och bullernivåer samt att ljudkällorna blivit alltfler har kommit att bli ett stort problem för många i dagens samhälle. Att förebygga och bekämpa dålig ljudmiljö måste därför få en mer framskjuten plats i folkhälsoarbetet. Bland vissa grupper anses det modernt och häftigt när ljudnivån är så stark att det ger invärtes vibrationer i kroppen, att det är skadligt för hörseln tänker inte alla på. Alla ljud som vi ständigt omges av har även bidragit till att vi blivit mer toleranta mot störande volymer, en orsak till att många drabbats av hörselskador. För att förhindra hörselskador är det därför viktigt att ljudnivåerna sänks. En växande riskgrupp är barn och ungdomar som vistas i miljöer med mycket höga ljudvolymer, men även många vuxna utsätts i olika sammanhang. De som väljer att vistas i miljöer med höga ljudnivåer är heller inte medvetna om riskerna av att få nedsatt hörsel eller i värsta fall drabbas av tinnitus. I en undersökning framgår att sju av tio musiker har hörselskador av olika slag. Detta visar att det finns ett samband mellan hög ljudvolym och hörselskador. rekommendationer om högsta tillåtna ljudnivå är för generöst tilltagna. För att kunna minska hörselskadorna krävs att gränsen för högsta tillåtna ljudnivå fastställs till en lägre nivå än dagens. Ljudvolymer över rekommenderas man att inte vistas i, inte utan öronproppar. Men även med öronproppar riskerar man att utsätta sig för hörselskador eftersom öronproppar bara ger ett begränsat skydd. Cirka en miljon människor i är drabbade av någon form av hörselnedsättning, ljudöverkänslighet eller tinnitus. Ca 100 000 människor har besvärande tinnitus i olika grad varav 50 000 har svår tinnitus. Tinnitus är ett oljud i örat som kan pågå dygnet runt och i varierande styrka. Ordet tinnitus kommer av latinets tinire, att ringa. Det är en upplevelse av ljud i örat utan att det finns någon yttre ljudkälla. Tystnaden är en lyxvara för dem som drabbats av tinnitus. finns inget botemedel mot tinnitus, däremot behandling för att lindra och lära människor att leva med oljudet. För att den negativa utvecklingen ska vändas behöver kunskaperna öka om riskerna för skador p g a höga ljudvolymer. Särskilda insatser bör därför riktas till dem som arbetar med ljudanläggningar. Det är också viktigt att någon med kunskaper om ljudets effekter utses inför ett arrangemang som ansvarig för ljudanläggningen. Den angivna ljudnivån i offentliga lokaler förutsätts arrangören följa, om så inte sker ska det vara möjligt att kunna utfärda vitesföreläggande.
mot · GR02So219 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behov av översyn av omvänt besöksförbud. En vuxen person kan enligt 27 § socialtjänstlagen förbjudas att låta andras underåriga barn vistas i sitt hem, om det till exempel har kommit fram att den vuxne brukar bjuda underåriga på alkohol. Lagen ser till den unges bästa och är ett skydd för unga som vistas i olämpliga miljöer. Beslut om det omvända besöksförbudet med stöd av 27 § SoL fattas av kommunens socialnämnd eller motsvarande. Om polisen misstänker överträdelse av det beslutade besöksförbudet får de inte utan misstanke om annan grövre brottslighet ta sig in i den berörda bostaden eftersom påföljden för brott mot 27 § SoL är böter. Överträdelse av besöksförbudet innebär att unga riskerar att utsättas för grova brott. Lagen upplevs som tandlös av de rättsvårdande myndigheterna. Den bör ses över så att skyddet av de unga ökar och möjligheterna att beivra brott mot det omvända besöksförbudet stärks. Det borde finnas fler fall i där omvänt besöksförbud kan tillämpas.
mot · GR02So220 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ungdomars dryckesvanor. Försäljningen av alkoläsk och cider har ökat jämfört med . Totalt såldes 2 av dessa drycker. Alkoläsken dricks främst av ungdomar, och unga kvinnor står för en stor del av konsumtionen. På grund av den låga alkoholhalten i flaskorna tror ungdomarna att de kan dricka hur många flaskor som helst utan att de löper någon risk. Dessutom är alkoläsken söt och god, vilket gör att det finns stor risk för överkonsumtion. leder detta till alkoholberoende med alla de konsekvenser detta innebär för enskilda och samhället. Denna utveckling är mycket oroande. Det behövs en handlingsplan för att motverka barns och ungdomars alkoholdrickande. En del av planen måste handla om alkoholreklamen som glorifierar alkohol och riktar sig till ungdomar.
mot · GR02So223 · 2003-10-07 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till sådana lagändringar att en åldersgräns för manlig omskärelse som inte är medicinskt motiverad införs i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om s.k. semesteromskärelse. Omskärelse genomförs ofta på blott gamla pojkar. Omskärelse innebär att man skär bort en frisk del av kroppen. Det är dessutom ett oåterkalleligt ingrepp. Spädbarn har naturligtvis ingen möjlighet att själva samtycka eller säga nej till ett sådant ingrepp. I slås det fast att barn skall skyddas mot alla former av fysiskt och psykiskt våld, skada eller övergrepp. Vidare slås det fast att alla effektiva och lämpliga åtgärder skall vidtas för att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Med beaktande av detta måste omskärelse av små pojkar förbjudas. Ett sådant ingrepp skall bara få genomföras när pojken själv kan ge uttryck för sin egen övertänkta uppfattning i frågan. En sådan lämplig åldersgräns är . När det gäller kvinnlig könsstympning är det förbjudet att låta utföra den inte bara i utan också i ett land som tillåter detta. På liknande sätt bör det vara förbjudet att utföra eller låta utföra omskärelse på pojkar även om man gör det i ett land som i sig tillåter det, s.k. semesteromskärelse. Trots en sådan lagstiftning som den vi föreslår är det viktigt att slå fast att alla medicinskt motiverade ingrepp är tillåtna. Detta bör framgå av lagtexten.