mot · GQ02Fi19 · 2003-05-05 00:00:00 — Med de positiva resultaten av försöksverksamheten 1993-1997 kunde beslutet ha fattats om inte regeringen motverkat det. Regeringen har genom åratal av förhalning undvikit att lägga fram någon proposition med sådant innehåll. Genom regeringens uppträdande i denna fråga har förutsättningarna för försäkringskassornas arbete blivit mycket sämre, och det har i hög grad bidragit till krisen i sjukförsäkringen och till ökningen av antalet nybeviljade förtidspensioner respektive sjukersättningar. Finsamförsök med samordning mellan försäkringskassa och hälso- och sjukvård pågick 19931997 och innebar mycket stora vinster genom kortare behandlingstider, kortare sjukskrivningar och minskade statliga kostnader för sjukpenning. försök hade besparingen på statens sjukpenningkostnad i de deltagande områdena nått i genomsnitt , med allra bäst resultat i delar av med en besparing på ! Dessa vinster uppnåddes genom att försäkringskassa och sjukvård tillsammans gick in för att korta ned väntetider och underlätta patientens väg genom hela vårdkedjan. Att sådan samverkan inte fått fortsätta har inneburit mänskligt lidande och mångmiljardförluster. Även Socsamförsöken, som börjat senare och på vissa orter fortfarande pågår, har gett positiva resultat, om än inte lika tydliga ekonomiska resultat som Finsamförsöken. I likhet med Finsam har de gett utrymme för lokala initiativ och effektiva nya verksamhetsformer. Enbart i har man genom mindre sjukskrivning och återgång i yrkesarbete nått en årlig besparing på omkring 20 miljoner. Om något liknande skulle kunna uppnås över hela landet skulle det innebära en minskad belastning på välfärdssystemen med miljardbelopp. En framlagd promemoria från (Ds 2003:2) tyder på att regeringen avser att fortsätta att starkt begränsa möjligheterna till finansiell samordning. De förslag som där läggs fram omöjliggör eller försvårar kraftigt de flesta former av finansiell samordning: Det krav som ställs, på att såväl två statliga parter som landsting och kommun i samtliga fall måste delta, omöjliggör bland annat det gemensamma arbete som sjukvård och försäkringskassor utförde under Finsamförsöken. Samma verkan har den snäva begränsningen av vilka personer som kan omfattas av verksamheten. Den stelbenta konstruktionen att fyra parter alltid måste delta och dela alla kostnader lika, som all verksamhet måste bedrivas i en viss juridisk form, är dessutom ett stort hinder för flera av de verksamhetsformer som utvecklats med hjälp av Socsamlagstiftningen. Bland annat skulle de framgångsrika verksamhetsformerna i inte bli möjliga. Vi hänvisar denna fråga även till motion 2002/03:So40 (fp, c). Det är synnerligen angeläget att ett kommande riksdagsbeslut om finansiell samordning inte stannar vid de snävt begränsade åtgärder regeringen tycks syfta till. Erfarenheterna från såväl Finsam- som Socsamförsöken bör tvärtom tas till vara i hela landet, och de samverkansformer som gav det mycket goda utfallet i försöksområden inom och måste bli tillåtna inom samtliga försäkringskasseområden. Kommande lagstiftning bör därför i tillämpliga delar ansluta till de införda lagarna som möjliggjorde försöksverksamheten. Den största tillåtna ekonomiska ramen för finansiell samordning bör vara densamma som den som fastställde vid beslutet om Finsamförsöken, dvs. av statens kostnad föregående år för sjukpenning och rehabiliteringsersättning inom det lokala eller regionala området en finansiell samordning omfattar. Villkoret för att skall tillskjuta ekonomiska medel till finansiell samordning skall liksom i försöken vara att verksamheten skall kunna förkorta sjukskrivningstider eller på annat sätt minska kostnaderna för sjukpenning. Lagstiftning om finansiell samordning skall kunna träda i kraft . bör begära att regeringen återkommer med ett sådant lagförslag om finansiell samordning, med den omfattning, inriktning och tidpunkt för införande som här har angivits.