ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GQ02Sk6 · 2003-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:96 Skattefri kapitalvinst och utdelning på näringsbetingade andelar beslutar att avslå regeringens förslag om ändring av procentandelen när en marknadsnoterad andel skall anses vara en näringsbetingad andel. I propositionen föreslås att beskattningen av kapitalvinster på näringsbetingade andelar avskaffas. Som en konsekvens av skattefriheten på vinster får kapitalförluster på sådana andelar inte längre dras av. Propositionen innehåller även förslag om att området för att skattefritt ta emot utdelning på företagsägda andelar utvidgas. Detta görs genom att definitionen av näringsbetingade andelar ändras. En onoterad andel skall alltid anses vara näringsbetingad och för marknadsnoterade andelar sänks den schablonmässiga gränsen till av röstetalet i bolaget. När det gäller andelar som är kapitaltillgångar skiljer man mellan näringsbetingade andelar och övriga andelar. Enligt inkomstskattelagen (1999:1229) avses med en näringsbetingad andel, en andel som är kapitaltillgång hos ägarföretaget om någon av följande förutsättningar är uppfylld: Det sammanlagda röstetalet för ägarföretagets andelar vid beskattningsårets utgång i det företag som andelen avser motsvarar eller mer av röstetalet för samtliga andelar i företaget (röstvillkoret). Det görs sannolikt att innehavet av andelen betingas av rörelse som bedrivs av ägarföretaget eller av företag som med hänsyn till äganderättsförhållanden eller organisatoriska förhållanden kan anses stå det nära (betingandevillkoret). Andelar som inte uppfyller något av ovanstående räknas till övriga andelar och brukar kallas kapitalplaceringsandelar. En rörelsedrivande juridisk person beskattas för utdelning på kapitalplaceringsandelar men inte på näringsbetingade andelar. Ändring av gränsdragningen mellan näringsbetingade andelar och kapitalplaceringsandelar I propositionen föreslås bl.a. att gränsen för röstetalet sänks från till för när andelen skall anses vara näringsbetingad. stöder inte detta förslag utan anser att gränsen för röstetalet i bolaget även fortsättningsvis skall vara . På så sätt behåller man samma gränsvärde som gäller vid förmögenhetsbeskattningen för huvuddelägare. Dessutom kan en marknadsnoterad andel alltid anses som näringsbetingad, även om röstetalet inte uppgår till , om det görs sannolikt att innehavet betingas av innehavarens rörelse. Någon förändring av gränsen för röstetalet är därför inte nödvändig. bör med anledning av vad som ovan sagts besluta att avslå regeringens förslag om ändring av procentandel vad gäller när en marknadsnoterad andel skall anses vara en näringsbetingad andel.
mot · GQ02So48 · 2003-04-04 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:73 Höjd åldersgräns för tandläkares och tandhygienisters rätt till offentlig ersättning tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åldersgränsen. begär att regeringen återkommer med förslag gällande läkares och sjukgymnasters rätt till ersättning. Regeringen föreslår att tandläkares och tandhygienisters rätt till offentlig ersättning ska höjas från till . Det ska även vara möjligt, efter individuell prövning, att medges undantag och arbeta efter . Vi Kristdemokrater anser att någon på förhand fastställd åldersgräns inte behövs. Därtill ställer vi oss frågande till varför inte regeringen också ger läkare och sjukgymnaster möjlighet att arbeta vidare efter . När det gäller åldersgränsen är den, enligt vår mening, en godtyckligt vald avgränsning. Och något motiv till varför just är en lämplig åldersgräns anges inte i propositionen. En viss ålder kan inte vara diskvalificerande för arbete inom vården. Det borde vara en självklar rättighet att få arbeta vidare även efter som tandläkare och tandhygienist eller läkare och sjukgymnast. Förutsättningen är givetvis att kraven på kvalitet och säkerhet i vården är uppfyllda. Tillsynen och kvalitetssäkringen i vården måste fungera och ska göras fortlöpande av landsting och myndigheter med ansvar för kontroll och uppföljning av vården. Varför regeringen avstår från att lägga ett likalydande förslag för läkare och sjukgymnaster är oklart. Men enligt propositionen bereds frågan i . Det kan urskiljas tre skäl till varför regeringen bör göra det möjligt också för läkare och sjukgymnaster att arbeta vidare med offentlig finansiering. För det första det råder brist på läkare och sjukgymnaster. Alla åtgärder som kan öka antalet verksamma läkare och sjukgymnaster måste övervägas noga. Den låga pensionsåldern i vårt land är en av orsakerna till den arbetskraftsbrist inom vården vi redan nu upplever och ser växande . En viktig politisk uppgift är att skapa goda förutsättningar för vårdpersonal att kunna arbeta fram till pensionsåldern , men även längre om så önskas. För det andra de äldre är ingen homogen grupp utan måste ses som enskilda individer. Det friska åldrandet, de äldre som en resurs att ta till vara och ett väl fungerande samspel mellan generationerna ska vara viktiga beståndsdelar i politiken. I dessa avseenden har det svenska samhället tydliga brister. Alltför många äldre upplever att deras livserfarenhet och specifika kunskaper i liten utsträckning tas till vara och därmed inte heller kommer en yngre generation och hela samhället till godo. För det tredje vårdgivarutredningen (SOU 2003:7) konstaterade att en höjning av åldersgränserna inte skulle medföra några ekonomiska konsekvenser för landstingen. Behovet av sjukvård ökar inte till följd av att åldersgränserna för läkare, sjukgymnaster, tandläkare samt tandhygienister höjs eller slopas. Och det handlar trots allt om ett relativt begränsat antal personer som kommer att välja att arbeta vidare efter .
mot · GQ02So49 · 2003-04-04 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:73 Höjd åldersgräns för tandläkares och tandhygienisters rätt till offentlig ersättning tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avskaffande av åldersgräns för tandläkares, tandhygienisters, läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning. Regeringens förslag om att höja åldersgränsen för tandläkares och tandhygienisters rätt till offentlig ersättning till samt att medge möjlighet till dispens efter denna åldersgräns är ett steg i rätt riktning. Enligt bör dock åldersgränsen helt avskaffas. Motsvarande beslut bör fattas för läkare och sjukgymnaster. anser generellt att äldres kompetens och vilja att bidra på samhällslivets olika plan bättre bör tillvaratas. Med högre genomsnittlig livslängd är det naturligt att fler människor vill arbeta även efter pensionsåldern. En ökad delaktighet av äldre i arbetslivet bidrar till minskad ålderssegregering och ökad livskvalitet för de äldre som frivilligt väljer att arbeta efter pensionsåldern. Mot bakgrund av förändringarna i befolkningens sammansättning är det av största vikt att bättre ta till vara äldres kompetens och engagemang. råder det stor brist på läkare och sjukgymnaster. Om personer inom dessa professioner väljer att arbeta ytterligare kan det avsevärt mildra bristsituationer. Personers lämplighet att verka inom ansvarsfyllda professioner inom tand- och sjukvården bör, oavsett ålder, prövas individuellt inom ramen för tillsynsansvar. Åldersgränsen för tandläkares, tandhygienisters, läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning bör helt avskaffas. Detta bör ges regeringen till känna.
mot · GQ02T9 · 2003-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:109 Sjösäkerhet avslår förslaget i proposition 2002/03:109 om genomförande av rådets direktiv /34/EG genom ändringar i lagen (1998:958) om vilotid för sjömän. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om hanteringen av den s.k. 48-timmarsregeln för fiskare och sjömän. Propositionen innehåller förslag till en ny lag som skall ersätta den nuvarande fartygssäkerhetslagen (1988:49). välkomnar de förändringar som gör lagstiftningen mer användarvänlig samt de förändringar som kan leda till bättre sjösäkerhet. är dock i likhet med flertalet remissinstanser kritiska till att regeringen i detta sammanhang föreslår ett genomförande av direktivet 2000/34/EG om ändring i det så kallade arbetstidsdirektivet. Direktivet riktar sig till fiskare på sjögående fiskefartyg. Trots detta har regeringen valt att föreslå att bestämmelsen om högst 48 timmars veckotid ska gälla både för sjömän och fiskare. ifrågasätter att man i samma lagstiftning reglerar arbetstiden för yrkesgrupper med så skiftande villkor. Vid kontakter med olika remissinstanser har framkommit att det finns svårigheter att tolka vad som egentligen avses med 48-timmarsregeln. vill också erinra om Lagrådets yttrande om nämnda förslag. Lagrådet konstaterar att det direktiv som ligger till grund för den föreslagna bestämmelsen endast gäller fiskare och ifrågasätter om det finns skäl att utvidga tillämpligheten till sjömän. I lagförslaget anges att den sammanlagda arbetstiden för sjömän får uppgå till i genomsnitt . Av förslaget framgår inte hur beräkningen skall göras om anställningen varar än . anser att propositionens förslag om införande av 48-timmarsregeln innehåller för många oklarheter och bör dras tillbaka. Regeringen bör överväga om det alls är nödvändigt att lagstifta om 48-timmarsregeln, eftersom 180 samt rådets direktiv /63/EG redan kan anses innehålla nödvändiga föreskrifter på området. Såvida regeringen finner att förändrad lagstiftning behövs, bör regeringen återkomma till med nytt förslag som inte blandar samman yrkesfiskares och sjömäns arbetsvillkor. von der Esch (kd)
mot · GQ02U11 · 2003-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:115 mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och avslår regeringens proposition 2002/03:115 om godkännande av om upprättande av ett associeringsavtal mellan EG:s medlemsstater och . om upprättande av en associering mellan EG:s medlemsstater och ingicks formellt . För att det skall träda i kraft krävs att det ratificeras av samtliga medlemsstater. Regeringen har utarbetat en proposition (2002/03:115), där man föreslår att godkänner avtalet. I avtalets artikel 2 slås fast att respekten för de demokratiska principerna och grundläggande mänskliga rättigheterna skall vara vägledande för parternas inrikes- och utrikespolitik. Regeringen understryker att dessa principer utgör grunden för associeringen och partnerskapet med . införde som är den part som framförhandlat avtalet från algerisk sida, nota bene undantagstillstånd i landet, i ett försök att stävja politiska oroligheter och tysta oppositionen. uppskattar i ett pressmeddelande att det förekommit över 100 000 fall av summariska avrättningar, godtyckliga arresteringar, ofrivilliga försvinnanden och tortyr, utförda av landets säkerhetsstyrkor. I Human Rights Watchs årsrapport hävdar man att tortyr som förhörsmetod och godtyckliga arresteringar alltjämt förekommer samt att repressiva metoder fortfarande används av säkerhetsstyrkorna för att slå ner politiska protester och skingra demonstranter. Myndigheterna vägrar, enligt Human Rights Watch, att upphäva det drygt undantagstillståndet som gör det möjligt att förbjuda offentliga sammankomster och sanktionerar att polisen på lösa grunder kvarhåller individer i häkte. Human Rights Watch påpekar också rapport att trots regeringens löften om motsatsen, utreds inte heller brott mot mänskliga rättigheter begångna av medlemmar av säkerhetsstyrkorna på ett adekvat sätt. Det betyder att dessa i praktiken åtnjuter straffrihet. På detta sätt förvägras också anhöriga till försvunna klarhet och vetskap om vad som hänt deras familjemedlemmar. skriver i en resolution antagen (nr 0462) att befolkning utsatts för brott mot de mänskliga rättigheterna och uppmanar myndigheterna att vidta åtgärder för att förbättra respekten för grundläggande politiska och medborgerliga rättigheter som tryckfrihet, organisationsfrihet och föreningsfrihet. Trovärdigheten för den algeriska regeringen är följaktligen låg i fråga om respekten för de demokratiska principerna och grundläggande mänskliga rättigheterna (artikel 2). vill genom denna motion påtala den starka motsättning som finns mellan skrivningarna i avtalets artikel 2 och verklighetens . Det är mening att det är oriktigt att ingå ett nytt avtal med ett land som i sådan omfattning som gör, redan i utgångsläget bryter mot de principer som specificeras i avtalets artikel 2, vilken anges som en utgångspunkt för avtalet. Med utgångspunkt i vad som här anförts om situationen gällande mänskliga rättigheter i , bör därför proposition 2002/03:115 av avslås.
mot · GQ02U9 · 2003-04-02 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:90 Nordiskt samarbete 2002 tillkännager för regeringen som sin mening att svenska ordförandeskapet bör arbeta för en så snar lösning som möjligt på identifierade problemområden inom socialförsäkringssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening att svenska ordförandeskapet skall arbeta för att tillsätta/utse en direktkontakt dit människor som upplever gränshindersfrågor kan vända sig för att ge/få information, stöd och rådgivning. I skrivelsen finns ett avsnitt som handlar om socialpolitik och hälsovård. Här säger man att när det gäller gränshindersfrågor kommer det svenska ordförandeskapet att arbeta för att den nordiska socialförsäkringsgruppen systematiskt identifierar och lokaliserar problemområden inom socialförsäkringssystemen och arbetar för en lösning av dessa. Detta är något att välkomna eftersom det visat sig finnas ett antal problem på området. En svensk kvinna som studerar i skriver sig där för att det krävs i vissa situationer. När hon blir gravid har hon inte rätt till föräldrapenning, vilket hon skulle haft i , och blir därmed tvungen att söka socialbidrag. Hon har inte kvalificerat sig för danska förhållanden. En man som bor nära norska gränsen och arbetar i har inte rätt att ta ut föräldraledighet. Dessa är några exempel. Nordiska konventionen om social trygghet ska väga tungt, och människor har anledning att tro att trygghetssystemen ska fungera över gränserna inom . När det inte fungerar betyder det stora bekymmer för den enskilde. Enligt min åsikt måste det därför betonas starkare att en så snar lösning som möjligt måste till. Det är också viktigt att en samordning sker i förhållande till för sociala förmåner vid flytt till annat land. Förutom att dessa gränshinder behöver överbryggas är det också viktigt att människor kan vända sig till någon särskild kontakt med sin fallbeskrivning. Det är viktigt eftersom behöver samla in dessa verklighetsbeskrivningar och därmed kunna identifiera eventuella nya problemområden. Det är också viktigt att individer som drabbas i så hög grad som möjligt kan bibehålla förtroendet för systemen, kan få stöd och råd i sin speciella situation, samt information om hur processen fortskrider när det gäller förändring av regler.
mot · GQ02Fi21 · 2003-05-05 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:100 ekonomiska vårproposition tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en plan för genomförande av omarrondering i bör upprättas. avslår regeringens förslag till minskning med av anslaget 44:4. Regeringen föreslår i proposition 2002/03:100 att anslaget 44:4 minskas med . Minskningen innebär att bidrag till omarronderingsprojekt avbryts . Omarrondering innebär att man samlar ihop många små markskiften till färre stora. För oss i är det fullkomligt oacceptabelt att omarronderingen avbryts. är fortfarande starkt ägosplittrat. Att förbättra fastighetsstrukturen är en verkligt viktig framtidsfråga för länet. Den är av betydelse för markägare, näringslivet och myndigheter. I finns ungefär lika många skiften som i hela i övrigt och enskilda personer kan äga hundratals små skiften. Ägosplittringen är inte bara irrationell för ägarna. Den medför också merkostnader för det allmänna. Ca bedöms merkostnaderna vara för länsstyrelse, skattemyndighet, skogsvårdsstyrelse, lantmäteri m.m. Det borde vara samhällsekonomiskt lönsamt att kraftsamla det pågående omarronderingsarbetet i , exempelvis med . Att plötsligt avbryta arbetet vore mycket irrationellt och det skulle därefter bli mycket svårt att återuppta verksamheten. I stället för att dra in borde regeringen i samråd med i upprätta en arbetsplan omfattande tid och kostnader för en komplett omarrondering så att kommer ikapp resten av landet, som genomförde storskifte och laga skifte för mycket länge sedan. Detta är av sådan vikt för att bör göra ett tillkännagivande med denna innebörd till regeringen.
mot · GQ02Fi27 · 2003-05-05 00:00:00 — Systemet verkar utjämnande i negativ bemärkelse vad gäller lokala olikheter och särdrag som kommer av att människor i olika kommuner kan ha olika behov och önskemål. Det finns inga fördelar med att alla kommuner ser likadana ut. Det måste finnas utrymme för den lokala befolkningens efterfrågan vad gäller till exempel service som erbjuds utöver den grundläggande verksamheten och skattesats. Skatteutjämningssystemet måste bli genomskinligare och mer förutsägbart. kan en kommun bli starkt beroende av hur en viss enskild faktor faller ut. Inkomstutjämning med nuvarande konstruktion ger skenande oförutsedda betalningsflöden. Mot bakgrund av detta anser att den av regeringen tillsatta parlamentariska kommittén med uppgift att utreda vissa frågor kring det kommunala utjämningssystemet och vid behov föreslå förändringar, har alltför begränsade direktiv. Kommittén borde ha som uppdrag att utreda en renodling av systemet, det vill säga minska antalet ingående faktorer. Inkomst- och kostnadsutjämning bör ses samlat och inte som i dagens system separerat. har föreslagit ett mer förutsägbart system där såväl kostnader som inkomster grundas på strukturella faktorer. De viktigaste faktorerna är demografi, glest boende och befolkningens socioekonomiska sammansättning och hänsyn till den lokala kostnadsnivån, vilken ofta speglar skattekraften. Kommittén bör dessutom ha i uppdrag att separat utreda att utjämningen som helhet sker genom statens försorg. I ett sådant uppdrag måste ligga att utreda vilka förändringar i form av skatteväxlingar och andra förändringar i statsbidragssystemet som i så fall skulle vara nödvändiga för att även i fortsättningen utjämningen skall beröra både kostnader och intäkter samt att staten skulle ha ekonomiskt utrymme att lösa denna uppgift. anser dessutom att skatteutjämningssystemet borde utvärderas av en helt utomstående, oberoende granskare, för att säkra en fullständig, förutsättningslös och objektiv utvärdering. bör besluta om att en sådan utvärdering genomförs.
mot · GQ02Fi28 · 2003-05-09 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:104 Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 1998-2002 beslutar att sparprodukt avvecklas i enlighet med vad som anförs i motionen. I skrivelsen beskrivs hur upplåning från hushållen via det s.k. Riksgäldsspar ökade under föregående år . Statens besparing i upplåningskostnader är i sammanhanget försumbar och begränsar sig till . har det ackumulerade resultatet varit negativt. Hushållsupplåningen finansierar av den totala statsskulden. Riksgäldsspar riktar sig till hushållen och har till sin konstruktion stora likheter med vanligt banksparande. Staten agerar därmed på en konkurrensutsatt och redan väl fungerande marknad som omfattar . Vi anser det klart olämpligt att en statlig myndighet som agerar som ett kreditinstitut bland flera på en konkurrensutsatt marknad där staten också ansvarar för både reglering och tillsyn. Att på detta sätt bedriva inlåning från hushållen ligger även utanför huvuduppgifter och fyller ingen reell funktion när det gäller statsupplåning och skuldförvaltning.
mot · GQ02T15 · 2003-05-22 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:105 Ändringar i lagen om flyttning av fordon i vissa fall, m.m. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kostnaderna för att flytta fordon i vissa fall skall täckas av det allmänna i de fall då fordonsägaren inte kan hittas. Fordon som övergetts är ett problem i såväl tätorter som på landsbygden. välkomnar tanken att utöka möjligheterna för markägare att begära flyttning. Det är dock beklämmande att regeringen inte kan föreslå denna ändring utan att göra det allmännas problem till markägarens problem. Ett övergivet fordon kan skapa säkerhetsproblem både för miljö och människor och därför är det rimligt att markägaren har ett ansvar att anmäla övergivna fordon till polismyndigheten. Det kan dock inte vara rimligt att utforma den nya lagen så att den motverkar markägares vilja att anmäla övergivna fordon. Det kan inte heller vara principiellt rimligt att en markägare som har oturen att få fordon dumpade på sin mark får stå för kostnaderna för flyttning av fordonet. Denna kostnad bör enligt vår mening den som dumpar fordonet eller, om han/hon inte kan återfinnas, i sista hand det allmänna bära. Detta med hänvisning till det allmännas intresse i att slippa farliga och störande övergivna fordon på våra gator och i vår natur. Regeringen konstaterar lamt att remissinstanserna har olika uppfattning om hur ansvaret för de kostnader som uppkommer när ett fordon flyttas bör fördelas.... och m.fl. motsätter sig nämligen att markägaren ska bära kostnaderna. Vi utgår ifrån att dessa två instanser är väl insatta i problemet med övergivna fordon, och att de inser att man inte kommer närmare lösningen genom att låta kostnaderna belasta markägaren. I de fall då ingen fordonsägare kan hittas vore en metod att lämna över fallet till kronofogdemyndigheten som i så fall även får stå för kostnaderna vid bortforsling. Om ingen ägare hittats föreligger skrotning/försäljning. Eventuella inkomster tillfaller då det allmänna. Förvisso ter det sig självklart att en markägare har ett intresse i att ett fordon hon eller han begärt flyttning av verkligen flyttas. Logiken haltar dock om man som regeringen anser att markägaren för den skull ska stå för kostnaderna. Vi menar att i de fall då fordonsägaren inte kan hittas, och därmed inte kan stå för de kostnader hon eller han gett upphov till genom sitt förfarande, bör kostnaden täckas av det allmänna. Detta bör ges regeringen till känna.