mot · GR02N341 · 2003-10-07 00:00:00 — Alla skall ha möjlighet att välja till exempel skola, barnomsorg, vård och äldreomsorg. Många kommuner i har fört en konsekvent politik för ökad valfrihet och fler utförare. Invånarna i och kommunerna kring har många valmöjligheter. En rik flora av privata, kooperativa och offentliga utförare ger valfriheten ett reellt innehåll. Dessutom innebär fler alternativa utförare en större konkurrens, vilket i sin tur leder till ökad kostnadseffektivitet. Det leder således till att medborgarna får ut mer för varje skattekrona, vilket är ett viktigt moderat krav. Denna situation har uppnåtts trots regeringens idoga försök att bromsa utvecklingen. Valet ledde tyvärr till att hela denna utveckling nu hotas genom ett röd-grönt styre i och i huvudstaden. Det framgångsrika alternativa välfärdsbygget riskerar att raseras av socialistiska återställare samt ökad politisk styrning och politikermakt på de enskilda människornas bekostnad. Socialdemokraterna gillar egentligen inte det fria skolvalet och friskoleutvecklingen. Visserligen säger man sig stå bakom rätten att välja skola, bara det inte innebär att för många tar chansen att välja friskolealternativet. Reglerna för friskolorna har ändrats sedan en moderat skolminister fick möjlighet att genomföra det fria skolvalet och rimliga möjligheter för att starta och driva friskolor. Varje gång har det från socialdemokratiskt håll hävdats att friskolorna har mer pengar att röra sig med och att skolpengssystemet är orättvist. Det har också hävdats att friskolorna förstärker segregationen. På båda dessa punkter har verkligheten och olika utredningar visat att Socialdemokraternas verklighetsbild är falsk. För varje gång ändras argumentationen, men faktum kvarstår att socialdemokraterna egentligen inte accepterar friskolor och därmed heller inte rätten att välja skola. Staten måste garantera det fria skolvalet. Vi föreslår införandet av en nationell skolpeng. Det skulle garantera alla elevers och föräldrars valfrihet, oavsett i vilken kommun eller i vilket bostadsområde de bor. Finansieringen av den enskilde elevens utbildning blir densamma för alla, oavsett om eleven väljer en eller en fristående skola. Alla skolor såväl kommunala som fristående blir självständiga med stor frihet att välja metoder och pedagogik efter elevernas behov och förutsättningar. Ett fritt skolval påskyndar en nödvändig modernisering och förnyelse av den svenska skolan. Valfrihet och kvalitet är de viktigaste redskapen för att skapa en bättre skola. Ingen förälder vill låta sitt barn gå i en dålig skola. Ingen elev kommer att acceptera skolor som missköter sin uppgift. Detta leder till att skolornas resultat och kvalitet successivt kommer att förbättras. Ett stort problem för många är att elevernas rätt att välja skola är begränsad på gymnasienivå. Den närhetsprincip som flera kommuner tillämpar innebär att de som växer upp i socialt utsatta områden tvingas kvar i närmaste skola. För nyinvandrade svenskar innebär det sämre förutsättningar att utveckla kunskaperna i svenska och att integreras i samhället. Vi anser att det fria skolvalet skall genomföras också på gymnasienivå. I storstädernas så kallade problemområden är en bra skolutbildning den enskilt mest betydelsefulla insatsen för att undvika att en tredje generation arbetslösa växer upp. Barnen skall gå i skolan och läsa sina läxor. Kraven måste ställas tidigt och tillräckliga satsningar göras på utbildning i svenska språket. Kvaliteten får inte eftersättas. Flexibilitet i lönesättningen för lärarna kan bidra till att locka bra lärare till dessa områden, där insatserna är svårare. Redan i förskolan kan träning i sociala färdigheter påbörjas och exempelvis ett teknik- eller kulturintresse väckas. Socialdemokraterna hävdar att det fria skolvalet ökar segregationen. undersökningar visar emellertid att förekomsten av fristående skolor inte har några segregerande effekter. Det fria skolvalet skapar i stället förutsättningar för elever och föräldrar i segregerade områden att byta skolmiljö. I utsatta områden är det därför särskilt viktigt att alternativa skolor och förskolor ges möjlighet att bidra till ett varierat utbud av olika slags pedagogik. Socialdemokraterna anser att uppväxtvillkoren för barn inom den kommunala barnomsorgen är överlägsen alla andra sätt att ta hand om barnen när de är små. Det offentliga stödet inom barnomsorgen präglas naturligtvis av detta. Det är uppenbart att stora delar av det som har hänt inom familjepolitiken under de gångna decennierna inte alltid har vägletts av vad som kan anses vara det bästa för barnen och deras behov. Många beslut har sin främsta utgångspunkt i arbetslivets behov, jämställdhetsaspekter och vuxenperspektiv av olika slag. Dessa aspekter är givetvis viktiga, men ingen kan på allvar hävda att det är bättre för barnen att mamma och/eller pappa inte tar hand om dem på heltid när de är små. Det är tvärtom vår övertygelse att många av dagens samhällsproblem bottnar i att barnperspektivet inte är särskilt framträdande i den socialdemokratiska politiken. Det känns därför särskilt angeläget att driva kravet på att mer av familjernas beslut om hur barnomsorgen skall utformas måste få tas av familjerna själva. De moderata förslagen på familjepolitikens område utvecklas närmare i motionen om en ny familjepolitik. Det mesta av familjepolitiken styrs dock från . Socialdemokraterna fortsätter dessvärre på den inslagna vägen och minskar ständigt familjernas valfrihet genom både reellt tvång och familjeekonomiska incitament. Kommunerna kan därför inte genomföra fullständig rättvisa och valfrihet. Kommunerna har dock möjlighet att aktivt uppmuntra all kommunalt driven barnomsorg att övergå i alternativ regi. Särskilt bör anställd personal uppmuntras att ta över verksamheterna. Det politiska uppdraget måste sedan i stället inriktas på att följa upp kvaliteten och stå som garant för valfriheten. Ett annat valfrihetsområde där Socialdemokraterna förklarat ideologiskt krig mot valfrihetspolitiken är sjukvården. Regeringen har under den förra mandatperioden prövat alla tänkbara metoder för att stoppa det då moderatledda från att släppa in alternativa vårdgivare. Förutom att man faktiskt använt till att införa en stopplag mot att privatisera akutsjukhus överväger man seriöst på sina håll att införa den gradering av rösträtten som vi trodde var avskaffad för länge sedan. Med enkel majoritet kan besluta att det skall krävas kvalificerad majoritet för att genomföra politik med en annan ideologi än den socialdemokratiska i landstingen. Det skall alltså krävas två röster på för att motsvara en socialdemokratisk röst. Detta avslöjar den konstitutionella rötan hos en del ideologier. Förutom denna ideologiskt motiverade krigföring från regeringens sida har Socialdemokraterna med mera grumliga argument gång på gång motsatt sig borgerliga krav på införandet av en nationell vårdgaranti för att korta köerna. Sjukvården är toppstyrd och byråkratisk. Den lämnar litet utrymme för medborgarna att själva bestämma. Vårt politiska ansvar måste vara att garantera alla vårdbehövande kvalitativ vård med valfrihet utan onödigt väntande. En betydligt mer patientorienterad finansieringslösning behöver genomföras. I avvaktan på detta bör en heltäckande vårdgaranti införas. Ett exempel på hur en sådan kan utformas är den väl fungerande vårdgarantin i som byggdes upp under moderat ledning i . Garantin innebär att ingen skall behöva vänta mer än på operation eller behandling. Redovisade längre väntetider avser patienter som själva valt att vända sig till ett visst sjukhus. har cirka 3 900 patienter fått hjälp till behandling och förts från ett sjukhus med köer till vård hos annan vårdgivare. Samarbetet med privata vårdgivare och samverkan mellan sjukhus har bidragit till att vårdköerna i stort sett försvunnit. Dessvärre är framtiden oviss för sjukvården och vårdgarantin i . Det röd-gröna nya landstingsstyret arbetar nu med en jättelik politisk omorganisation av sjukvården. Vårdgaranti står inte högt i kurs hos den nya landstingsledningen. Även på detta område ersätts valfrihet, patientmakt och individuella lösningar av politisk centralstyrning, politikermakt och storskaliga kollektiva systembyggen. Detta är ännu ett svek mot stockholmarna.