mot · GR02K444 · 2003-10-07 00:00:00 — TV- kanaler som väljer att med digitala sändningar distribuera från bör heller inte av ovanstående skäl behöva leva upp till några andra krav på programinnehåll och reklamtid än vad som framgår av annan lagstiftning. Förbudet mot kommersiella nationella kanaler inverkar negativt på utbudet för lyssnarna. Underlaget för att satsa på kvalitet och kvalificerade programkoncept urholkas genom att varje radiostation begränsas till ett litet sändningsområde. Privata lokalradiostationer har därigenom ett för litet publikunderlag för att kunna utveckla programutbudet. Detta motverkar möjligheten till mångfald och undandrar därigenom lyssnarna chanserna till en högkvalitativ rikstäckande kanal, som de befintliga, statliga, rikstäckande radiokanalerna inte utsätts för någon heltäckande konkurrens alls. Vi anser mot denna bakgrund att koncessioner för fria nationella radiokanaler skall erbjudas. De privata lokala radiostationerna skall ges möjlighet att inom nätverk samverka nationellt om olika delar av programutbudet. Härigenom skapas möjlighet till kvalitetskanaler som riktar sig mot olika delar av publiken men som kan nå tillräckligt underlag för att finansiera ett fördjupat programutbud. Det bör vara upp till de enskilda radiostationerna och de fristående kanalerna att själva bestämma över reklamsändningarnas omfattning och frekvens. Det finns ingen annan än de själva som har större anledning att ta hänsyn till publiken för att kunna behålla den och därmed finansieringen av utbudet. Tillståndsgivningen till fria radiostationer skall präglas av den vikt som lokalradio spelar för ett samhälle och för en region. Det ansvar som med nuvarande kanalutformning har att täcka landets olika delar är stort. 10 Utvecklingen av digital-TV Den tekniska utvecklingen har nått långt när det gäller distribution av TV. En övergång från analog till digital teknik har inletts. De flesta bedömare är överens om att den framtida distributionen av TV kommer att ske digitalt. Den nya tekniken innebär nya möjligheter till mångfald i medier framförallt till följd av ett ökat frekvensutrymme. kan antingen sändas från marken, via satellit, kabel eller bredband. Frekvensutrymmet varierar dock väsentligt. I det förestående teknikskiftet har regeringen av olika orsaker förordat en övergång till marksänd digital-TV, bl.a. för att det är lättare att kontrollera utbudet i ett markbaserat nät men också med motiveringen att det är nödvändigt med marksänd digital-TV för att nå samtliga hushåll. Därmed har regeringen valt den digitala distributionsform som har störst begränsningar, som saknar förutsättningar för ömsesidig kommunikation och som är dyrast. Det är ett högt pris för publiken att betala för att den politiska makten skall kunna kontrollera utbudet. Regeringens satsning på marknätet för digital-TV har visat sig ha stora brister. Höga kostnader, få sålda dekodrar, få tittare, kraftiga förseningar och orealistiska planer har gjort att de miljarder projektet kostat framstår som bortkastade pengar. Resultatet visar också att det plan- och kommandotänkande som präglat projektet och planering passar sällsynt illa för nya medier. Det finns anledning att befara att regeringens låsning vid marknätet tvingar alltför många konsumenter in i den distributionsform som har lägst kapacitet och sämst utrymme för interaktivitet. Det stora misslyckandet med digital-TV-satsning är en följd av att staten genom lagstiftning försökt forcera fram ett teknikskifte och är ett bra exempel på att staten inte skall ägna sig åt att reglera sådant. Vi vill för vår del inte att staten skall reglera ett teknikskifte utan att detta skall ske till följd av konsumenternas val av den teknik som är mest fördelaktig för dem. 10.1 Dyrare sändningar, begränsat frekvensutrymme och sämre täckningsgrad En orsak till att staten inte bör låsa sig vid den marksända digital-TV:n är att det är betydligt billigare att sända en digital-TV-kanal via satellit eller kabel än via det statliga marknätet. Det kostar att sända via satellit jämfört med för att sända i marknätet med en täckning på . I då () har ett intresse av att sänka kostnaderna för distributionen har detta stor betydelse. Mycket talar för att SVT i en kostnadsbedömning bör prioritera de betydligt billigare sändningarna via satellit och kabel framför det dyra marknätet. Frågan om det digitala marknätet handlar emellertid inte bara om bortkastade miljarder och försök till politisk kontroll över TV. Det handlar också om möjligheterna att bygga ut andra mobila tjänster. Om man använder satellitsänd digital-TV blir frekvensutrymmet betydligt större än vid marksänd. Eftersom frekvensutrymmet i etern är begränsat och det skall räcka till TV, radio, personradiotrafik och mobilteletjänster är det angeläget och nödvändigt att använda frekvenserna effektivt och till rätt saker. Marksänd digital-TV riskerar att låsa upp breda frekvensområden som annars kan användas till mobila Internettjänster. () har som ansvarig myndighet också avrått från utbyggnad av det digitala marknätet eftersom det riskerar att hämma IT-utvecklingen i . En av myterna som spridits från för att försvara det digitala marknätet är att marknätet är nödvändigt för att nå samtliga hushåll. Detta är fel, vilket också konstateras i en rapport som tog fram på uppdrag av digital-TV-kommittén: I princip hela den del av befolkningen som inte är kabel-TV-ansluten kan potentiellt ta emot televisionssändningar från satelliter, antingen direkt eller via olika former av matar/ kabelnät. Det innebär att så gott som hela svenska befolkningen kan se public service-kanaler digitalt även om ett marknät inte byggs. Argumentet att ett markbundet digitalt sändningssystem är nödvändigt av tekniska orsaker för att distribuera TV-program som skall komma alla till del håller alltså inte. Till detta kommer att det finns ett mycket stort antal hushåll som är beroende av centralantenn och kabelnät, och som är så belägna att de marksända signalernas styrka inte medger mottagning med inomhusantenn. Detta innebär att dessa hushåll kommer att vara beroende av kabelnät eller bredband för att kunna se TV oavsett vad som händer med utbyggnaden av det digitala marknätet. I och med att det finns befintliga och väl fungerande alternativ, som dessutom har högre teknisk kapacitet, är billigare, har bättre utrymme för interaktivitet och når hela befolkningen saknas anledning att subventionera ett markbundet digitalt sändarnät som inte svarat upp mot grundläggande kommersiella krav. 11 Tidpunkt för nedsläckning har beslutat att släcka ner det analoga nätet . Därför försöker regeringen forcera fram en övergång till det markbundna digitala nätet. Det är uppenbart att syftet inte är omsorg om publiken, utan ett försök att vinna tillbaka det gamla monopolets begränsningar inom ramen för den digitala tekniken. Vi är emot en förtida släckning av de analoga sändningarna. En eventuell släckning måste vara ett resultat av konsumenternas önskemål. har enbart vart tionde hushåll med vanlig markantenn tillgång till det digitala marknätet, vilket tydligt visar att det inte är rimligt att nu besluta att släcka ner en teknik som en majoritet av hushållen använder och är nöjda med. Det skulle drabba de hushåll som inte har råd eller av andra skäl vill byta teknik. Därmed kommer public service-programmen att få en sämre räckvidd där stora grupper som betalar för programverksamheten inte kan ta del av den. Ett mycket stort problem är att radio- och TV-handlare måste göra en kreditprövning av den som önskar köpa en box/dekoder. Den som inte anses kreditvärdig får inte köpa någon box. Detta innebär att en stor del av befolkning, till exempel pensionärer med låg inkomst, eventuellt inte kommer att kunna se någon TV över huvud taget om de analoga sändningarna avslutas . Detta är helt oacceptabelt och strider helt mot vår uppfattning att alla skall kunna se public service-sändningarna. Teknikens utveckling går emellanåt mycket snabbt och det finns all anledning att fortlöpande se hur snabbt intåg den digitala tekniken gjort i dess olika former. Det är naturligt att det analoga nätet en gång släcks som en konsekvens av den digitala teknikens utveckling. Släckningen bör emellertid ske som en konsekvens av teknikens utveckling på sina egna meriter och genom konsumenternas aktiva val. En släckning kan därför inte bli aktuellt förrän det övervägande flertalet konsumenter gått över till annan distribution än de marksända analoga sändningarna. En släckning skall inte ske för att regeringen vill det utan för att andra tekniker än dagens analoga visat sig bättre och effektivare och lockat konsumenterna. Målet bör därför formuleras i form av den nya teknikens täckning snarare än i form av ett årtal. Släckningen av det analoga nätet skall komma som ett resultat av konsumenternas önskemål. Det skattebetalarna betalar för skall de också kunna se. Regeringen bör därför sätta upp andra villkor som måste vara uppfyllda för att en släckning av de analoga sändningarna skall vara möjlig. Villkoren bör präglas av en hänsyn till publiken och ta sikte på att den digitala tekniken har utvecklats så långt att övergången från analog teknik ska kunna ske utan att stora grupper ställs utanför den programverksamhet de betalar för. 11.1 Konsumenterna måste avgöra digitaliseringens framtid Verksamheten i det digitala marknätet bör grundas på marknadsmässiga överväganden bland aktörerna på marknaden. Det gäller bland annat de radio- och TV-företag som har ett naturligt intresse av att utveckla formerna för digitala sändningar, men också företag som utvecklar olika former för digital kommunikation. Staten skall förhålla sig teknikneutral och inte försöka styra vare sig teknikutveckling eller konkurrens inom medieområdet. Det finns ingen anledning att subventionera boxar med via statliga bolag. Det finns heller ingen anledning för staten att via bolag betala vissa tittares tillgång till kanaler ägda av privata intressen. Regeringen försöker genom sin politik tvinga fram ett teknikskifte genom lagstiftning. Staten låser sig nu vid en distributionsteknik som är både sämre och dyrare än alternativen och som att den begränsar utbudet för publiken. Vi menar att det är bättre att låta utvecklingen baseras på de olika distributionsfomernas egna meriter i stället för på politisk styrning. Även om det är rimligt att förvänta sig att konsumenterna efterhand skaffar sig digitala mottagare så finns det ingen anledning att låsa konsumenterna vid en särskild teknisk distributionsform av digitala sändningar. De högkvalitativa och omistliga program i allmänhetens tjänst som skattebetalarna finansierar bör, enligt vår mening, sändas digitalt på flera olika sätt. 12 Den digitala radion finns inget kommersiellt intresse i digital radio eftersom den statliga styrningen är alltför stark. Om den digitala radion frigörs kommer utvecklingen att gå framåt. DAB (Digital Audio Broadcasting) har sagts vara den nödvändiga tekniska utvecklingen inom radio och är den digitala sändningsstandard som valts för marknätet för att kunna ersätta dagens analoga sändningar. DAB började sändas reguljärt av SR 1995. Det digitala utbudet i marknätet består av SR:s kanaler P1, P2, P3 , P4, P6 (International) och P7 (Sisuradio, finskspråkig kanal). Enbart sändningskostnaderna för DAB, som SR betalar till sändarbolaget , uppgår till . Sändningarna når av landet men kan bara tas emot av knappt 500 mottagare som finns hos lyssnarna. Från början sades att DAB skulle leda till lägre sändningskostnader, men verkligheten har blivit den rakt motsatta. Orsakerna till misslyckandet med DAB är flera. Mottagarna är dyra, den billigaste kostar fortfarande . DAB har inte heller skapat något mervärde för lyssnarna. Eftersom de privata lokalradiostationerna inte finns med är utbudet begränsat. Priset på mottagare kan regeringen inte göra mycket åt, men utbudet styrs av politiska regler. De viktigaste gäller vilka villkor som ställs upp för den privata radions deltagande. Långa tillståndsperioder och möjligheter att förändra programutbud och ägande är av avgörande betydelse. Långsiktighet och förutsägbarhet måste vara grundläggande i utarbetandet av en ny ordning för digital radio. En utvärdering av den misslyckade satsningen på DAB behöver genomföras. Det är viktigt att understryka att det fortsatta arbetet inte får låsas fast vid enbart en av många möjliga standarder och tekniker. Den valda tekniken måste förutsättningslöst prövas mot såväl nätradio som sändningar via 3 G eller andra mobiltelefonnät. Fortsatt sändning med analog teknik kommer sannolikt att behövas framöver om inte avgörande tekniksprång tas, som medger mycket billiga digitala mottagare och därmed allmän spridning. Det är viktigt att framhålla att grunden måste vara radions innehåll och tillgänglighet, inte fixering vid tekniken för sändning. 13 Fördelning av koncessioner Koncessioner skall fördelas på motsvarande sätt som den privata lokalradions ursprungliga regelverk, nämligen genom ett auktionsförfarande. Utöver de hänsyn som av tekniska skäl talar för att närliggande frekvensområden bör utnyttjas för samma typ av användningsområde (TV-signaler, mobiltelefoni etc.) skall staten inte lägga sig i hur frekvensbanden utnyttjas. Statlig reglering på grund av trängsel i etern för radiostationer blir allt mindre aktuell i takt med att den tekniska utvecklingen gör utnyttjandet av frekvensbanden effektivare. 14 Statens roll för pressfriheten Det skrivna ordet har en stark ställning trots radions och televisionens utveckling. Konsumtionen av kommersiella tidningar ökar, och det enorma utbudet av såväl facktidningar som gratistidningar utan statliga subventioner tas väl emot av läsarna. Medier går emellertid inte längre att snävt dela in i olika fack. Tidningar som och Vision finns visserligen på papper, men är också starka på Internet. Detta skapar en konkurrens över mediegränserna som inte funnits tidigare. Ny teknik ger bättre ekonomiska möjligheter också för den som vill producera tidningar. Det är intressant att se att de tidningar som inte kommer i fråga för statliga stöd eller subventioner, nämligen fack- och specialtidningar, klarar sig väl och till och med ökar. Presstödets syfte har historiskt sett angivits vara att bidra till mångfalden på dagstidningsmarknaden för att främja en allsidig nyhetsförmedling och opinionsbildning. Erfarenheterna har varit att presstödet har använts som ett förtäckt partistöd i en mycket stor omfattning. Det har i praktiken kommit att konservera dåliga tidningsstrukturer och olönsamma tidningsprojekt snarare än att öppna för ett nytt utbud och en utveckling av det tryckta ordet. Detta är delvis ett skäl till att tidningsmarknaden drabbats av stagnation och brist på förnyelse. Tidningsmarknaden har inte kunnat leva upp till de krav och behov som nya generationer mediekonsumenter har. Ett skäl är att presstödet gynnar just en form av medium och försvårar för nytänkande där det tryckta ordet och den fria pressen utvecklas mot bakgrund av de nya förutsättningar som nya medier och nya publikvanor ger. Socialdemokraternas inställning till presstödet grundas enligt vår mening på en felaktig tilltro till stödets positiva effekter för mångfalden, det fria ordet och den fria opinionsbildningen. Den mångfald som bör gälla inom pressens område kan inte fastställas av den politiska makten utan av publikens anspråk och efterfrågan. Det är självfallet något som måste vara föränderligt och som inte kan ta sin utgångspunkt i tidningsstrukturer som är decennier gamla. Presstödet har inte kunnat leva upp till detta krav. Det stora antalet tidningsnedläggningar vittnar snarare om att det har motverkat en förändring och förnyelse som hade varit bra för mångfalden. gjorda erfarenheter visar att presstödet till stor del använts för att täcka tidningarnas löpande utgifter i stället för till att främja nödvändiga rationaliseringsåtgärder. Den önskvärda effekten av presstödet hade varit att det använts till att göra tidningarna mindre beroende av statligt stöd, men i stället har tidningarna anpassat sig efter stödet och blivit permanent presstödsberoende. Följden har blivit att ekonomiska problem inte har åtgärdats. Bidragen har ofta medverkat till att brister som gjort att läsarna lämnat tidningen permanentats. Härutöver innebär presstödet att konkurrensvillkoren gentemot icke-presstödstidningar snedvrids, vilket kan innebära att också tidningar som uppskattas av läsarna får ekonomiska svårigheter. Det är ett orimligt förhållande. Mot denna bakgrund föreslår vi att presstödet avvecklas. För att ur tidningarnas synvinkel underlätta avvecklingen föreslår vi att reklamskatten avskaffas och att en neutral tidningsmoms införs.