mot · GR02Ub414 · 2003-10-07 00:00:00 — Något som underlättar funktionshindrades möjligheter att läsa på högskolenivå är också att utbildningsstöd, Sisus, publicerar information om tillgängligheten på varje högskola i en databas på sin hemsida. Alla högskolor ska, liksom övriga offentliga byggnader, vara tillgängliga för funktionshindrade . anser att det finns mycket som tyder på att målet inte kommer att vara uppfyllt, om inte ytterligare resurser tillsätts. Som nämnts i början av motionen har därför avsatt att användas i tillgänglighetssatsningar . Studenter med rörelsehinder har rätt att ansöka om ett särskilt utbildningsstöd. Det är statligt och går till sådan personlig praktisk assistans som behövs och som inte bör tillgodoses genom kommunen eller genom stödåtgärder av eller högskolan. Studenter med andra former av funktionshinder än rörelsehinder, exempelvis studenter med psykisk ohälsa och neuropsykiatrisk problematik, har inte rätt till stödet. Det är viktigt att se över situationen för studerande med psykiska funktionshinder, eventuellt genom en försöksverksamhet där den grupp studenter som har rätt att ansöka om särskilt utbildningsstöd utvidgas. Detta bör ges regeringen till känna. 6.8 Renodla roll och inrätta ett nytt kvalitetsinstitiut ställning som ämbetsverk under regeringen kan i längden innebära försvagade möjligheter att bedriva en självständig granskning av kvaliteten vid landets universitet och högskolor, även om visat prov på stor självständighet i sina initiativ till kvalitetsgranskningar. Det är också viktigt att skilja mellan de utvecklande och uppföljande rollerna. Den viktigaste utvärderingen av de svenska läroanstalternas insatser, deras förmåga att bedriva en för studenterna högkvalitativ utbildning, måste därför utövas av en eller flera institutioner vars arbete inte riskerar att politiseras. roll ska renodlas till att svara för ren myndighetsutövning; det innebär att verket bland annat har som sitt ansvar att kontrollera att bestämmelser uppfylls. ska till exempel, liksom , även kunna dra in examensrättigheter för utbildningar som inte upprätthåller kvalitetskraven. Studenten har rätt att ställa höga krav på sin utbildning. Arbetet med att säkra utbildningens kvalitet, som i andra länder ofta tar sig uttryck i rankning och jämförelse av olika utbildningar, måste intensifieras. Ett från oberoende kvalitetsinstitut bör utvecklas. En idé som seriöst bör övervägas är att ur bryta ut kvalitetsgranskningen och placera den i en självständig institution utom räckhåll för politisk och ekonomisk styrning från regeringen. Inspiration till hur institutets fria ställning ska garanteras kan hämtas från de organisatoriska modellerna för den oberoende och den nya självständiga . Institutet bör bestå av representanter för ämnesområden, discipliner och vetenskapliga tidskrifter. 6.9 Skriv ett studentkontrakt Studenten är en utsatt individ inom högskolan. välkomnar den lag om likabehandling av studenter som kom , men ytterligare åtgärder behöver vidtas för att skapa bättre villkor och skydd för studenterna. anser att varje akademisk institution eller utbildningsprogram på fackhögskola ska upprätta ett så kallat studentkontrakt. Studentkontraktet ska innehålla principer för hur bland annat rättning och betygssättning ska gå till. Studenten ska ha rätt att överklaga sitt betyg eller få sin uppsats bedömd av någon annan, i slutändan en av institutionens professorer. Den student som har professorn som sin handledare eller examinator ska ha möjlighet att få sin skrivning eller uppsats bedömd av en från institutionen utomstående granskare. Kontrakten ska självfallet inte bara betona studenternas rättigheter utan också deras skyldigheter, inte minst att ägna tid och kraft åt studierna. Ett bra kontrakt måste innebära rättigheter och skyldigheter för båda parter studenterna och lärarna. Studentkontrakten kan till sitt precisa innehåll variera mellan olika högskolor och universitet. Det gör att studenten innan hon eller han väljer högskola kan jämföra institutioner. På detta sätt konkurrerar institutioner och högskolor med varandra på ett mycket tydligt sätt, vilket gynnar kvaliteten. Institutionerna ska ha samma form av kontrakt också för sina doktorander. I dessa kontrakt ska anges exempelvis hur mycket handledning som den enskilde forskarstuderanden har rätt att kräva. Det existerande tvånget för studenter att tillhöra en studentkår det så kallade kårobligatoriet utgör en kränkning av den grundlagsfästa föreningsfriheten. Det är absurt att studenter ska tvingas tillhöra en förening enbart för att ha möjlighet att skriva en tentamen. Det kan jämföras med om en löntagare skulle behöva vara med i facket enbart för att vara berättigad att få ut sin lön. Inte heller argumentet att ett kårobligatorium är nödvändigt för att studentinflytandet ska säkras håller måttet. Då frivilligheten försvinner, försvinner även engagemanget. Det syns mycket tydligt i valdeltagandet i kårvalen runt om i ; deltagandet har inte varit på någon högskola . Studentkårer och andra föreningar som verkar på högskolor och universitet kan, om de bygger på frivilligt medlemskap, fylla en viktig funktion, bland annat som bevakare av och opinionsbildare i frågor som är centrala för studenterna. Men studentinflytande kan utövas också på annat sätt än genom studentkårer. Principen att studenternas preferenser vad beträffar studieort avgör resursfördelningen till de enskilda högskolorna är ett uttryck för studentinflytande. Det är också viktigt att studenterna ges förutsättningar att ta del i beslutsfattandet på arenor som ligger ännu närmare den enskilde studentens verklighet. Det kan handla om planeringen av studierna och uppföljning av kvaliteten i undervisningen. Genom kursutvärderingar, gemensam planering av kursernas uppläggning och stor frihet att välja får den enskilde studenten ofta ett större inflytande över sin studievardag än genom att rösta på representanter till olika styrelser. 6.11 Studiemedel och fler studentbostäder För många studenter är studielivet tufft, inte för att studierna i sig är besvärliga, utan på grund av praktiska vardagsproblem som skulle ha kunnat undvikas. Studenter är i en utsatt situation ekonomiskt, och problemen blir därför stora när de drabbas av långa handläggningstider och sena utbetalningar av studiemedlen. har haft stora problem att klara sin uppgift. Tillgängligheten och servicen måste öka. föreslår några radikala förändringar: bryt CSN:s monopol på att bevilja studielån och tvinga CSN att betala straffavgifter till studenterna för studiemedel som inte kommer . Dessa och andra förslag utvecklar vi närmare i en separat kommittémotion. I vår bostadspolitiska motion återfinns förslag på hur fler bostäder kan byggas, vilket i högsta grad skulle gynna studenter eftersom bostadsbristen är stor på de flesta studentorterna. Framför allt behöver studenter små och billiga lägenheter, och därför är det viktigt att skatten på fastigheter sänks, att mark anvisas för studentbostäder och att konkurrensen inom byggsektorn ökar. Uthyrning av rum i privatbostäder ska göras skattefri. För liberaler är världen gränslös. Internationaliseringen den ökande rörligheten för varor, tjänster, kapital, idéer och människor skapar nya möjligheter också inom den högre utbildningen. Studier utomlands berikar den enskilde studenten och gör att samhället i stort får tillgång till personer med en bred, vittomfattande kompetens. Målet bör vara att samtliga studenter som läser i syfte att ta en magisterexamen under en del av utbildningen ska befinna sig en del av utbildningen vid ett lärosäte i ett annat land. För att det ska vara ett realistiskt mål är det exempelvis viktigt att studiemedelssystemet inte utformas så att studier utomlands missgynnas. Det är också angeläget med fler utländska studenter vid de svenska högskolorna. Ett betydelsefullt led i en sådan satsning är att fler utbildningar där huvudspråket inte är svenska byggs upp. En viss del av varje universitets kurser bör ges på exempelvis engelska. Rekryteringen av lärare från andra länder måste förbättras. Fler professorer, adjunkter, doktorander och docenter från utlandet ger nya impulser till den högre utbildningen i . Det ställer krav på universitet och högskolor att skapa attraktiva villkor för utländska akademiker som kan tänka sig att arbeta vid svenska lärosäten. En utbyggnad av högskolan, som inte är maniskt inriktad på att enbart tillfredsställa kvantitativa planmål för ett visst antal utbildningsplatser utan främst tar hänsyn till utbildningens kvalitet gör det möjligt att avsätta mer resurser för att förbättra lärarrekryteringen. 6.13 Inrätta en ny internationellt jämförbar masterexamen Den ökade rörligheten bland studenter och den tilltagande internationaliseringen av arbetsmarknaden ställer nya krav på att det ska vara lätt att jämföra olika slags examina. Det svenska systemet med kandidat- och magisterexamina är inte enkelt att översätta till andra länders regler. De bachelor- och mastertitlar som används i de är exempelvis inte överförbara. Det viktigaste är inte att utbildningarna exakt motsvarar varandra utan att det finns utarbetade, allmänt erkända, metoder att jämföra olika examinas innehåll. och de enskilda universiteten ska vara skyldiga att vid studenters examination kunna ge en fullständig beskrivning om utbildningens innehåll. Därutöver bör en ny internationellt jämförbar masterexamen inrättas i . Det gör det möjligt även för studenter att kunna konkurrera på lika villkor inom exempelvis den allt mer integrerade europeiska ekonomin. 7 Makt åt forskaren Den enskilde forskarens frihet, hans och hennes makt att själv välja ämne och metod för vetenskapliga studier, är grundbulten i den liberala forskningspolitiken. Forskningens frihet har successivt inskränkts under en följd av år, och hoten kommer framför allt från två håll. Såväl politiska pekpinnar som marknadstänkande naggar forskarens makt allvarligt i kanten. En gemensam nämnare i hoten är att kräva att forskningen som bedrivs ska vara nyttig och relevant. Forskningens uppgift är att söka ny kunskap; den ska utmana och spränga gränser. Det är inte möjligt att på förhand avgöra om forskning inom ett visst område kommer att medföra stor samhällsnytta eller inte. Det som framstår som irrelevant kan äga största relevans. Historien om vetenskapens viktigaste landvinningar är ett bevis för detta. är kritiskt mot att så stor del av forskningsresurserna fördelas av EU. Det är mycket viktigt att forskare samarbetar över gränserna, och när det gäller stora och resurskrävande forskningsprojekt som gäller flera medlemsstater kan det vara rimligt att EU stödjer dem. Men dagens europeiska forskningspolitik lämnar för lite utrymme till forskarna att själva göra prioriteringar om vilken forskning som är viktig och har förutsättningar att bli framgångsrik. 7.1 Satsa på den fria grundforskningen Staten måste ta ett stort ansvar för att garantera den fria grundforskningen den forskning vars resultat inte kan omsättas i praktisk nytta. Tendensen att staten alltmer frånhänder sig detta ansvar är djupt oroande. har den andel av forskningen som finansieras av statliga anslag minskat från till . Beroendet av externa finansiärer gör att forskarnas möjligheter till egna initiativ minskar. krävs ett rejält trendbrott. vill därför ge ett årligt extraanslag på till forskning och forskarutbildning en satsning på den fria grundforskningen på nästan . De offentliga resurserna till forskning fördelas primärt via två kanaler anslag till vetenskapsområden (de gamla fakultetsanslagen), som går direkt till universiteten, och det nyinrättade , vars pengar fördelas utifrån gjorda bedömningar av inkomna ansökningar från forskare. är inte skyddat från politisk detaljstyrning. Dess självständiga ställning måste säkras. Inga ledamöter i ska tillsättas politiskt. och dess ämnesråd ska styras av forskare, utsedda av vetenskapssamhället, och bedömningarna av vilka ansökningar som tilldelas anslag ska göras enbart utifrån en strikt akademisk bedömning. I samband med att inrättades slogs de tekniska och naturvetenskapliga forskningsråden samman till ett ämnesråd trots invändningar från flera viktiga remissinstanser. Det är ett beslut som särskilt bör utvärderas och eventuellt omprövas. 7.2 Öka anslagen direkt till universiteten Politiken att låta en allt större del av de statliga forskningsresurserna utdelas genom ett ansökningsförfarande måste motarbetas. Huvudinriktningen ska vara att öka den andel av forskningsanslagen som går direkt till universiteten. Anslagen direkt till högskolornas vetenskapsområden, fakultetsanslagen, skapar utrymme för flera dynamiska forskningsmiljöer, i kreativ konkurrens med varandra, och lägger makten över vilken forskning som ska bedrivas inom skilda discipliner i de verksamma forskarnas händer. föreslår därför att fakultetsanslagen höjs. Detta finns närmare beskrivet i budgetmotion för utbildningsområdet. De höjda anslagen kan bl.a. användas till att avhjälpa bristen på karriärmöjligheter för nydisputerade lovande forskare så kallade postdoktorala tjänster. Anslagen till universiteten ska inte vara villkorade med olika förbehåll om att en viss typ av forskning ämnesmässigt, vetenskapsfilosofiskt eller metodologiskt ska bedrivas. Anslagen ska ges i klump till olika discipliner eller vetenskapsområden. En viss frihet att fördela också mellan vetenskapsområden måste finnas för att möjliggöra nysatsningar på de enskilda lärosätena. Politikerna styr genom att prioritera och göra avvägningar av hur mycket pengar i stort skilda discipliner ska få, inte genom att detaljstyra medlens användning. Vid sidan av grundforskning bedrivs en omfattande tillämpad forskning. I begreppet tillämpad, eller behovsstyrd, forskning ligger innebörden att forskningen mer omgående kan omsättas i praktisk nytta, inte sällan direkt mätbar för den som har beställt forskningen. Gränsdragningen mellan grundforskning och tillämpad forskning är inte alltid lätt att göra. I de fall då beställaren kommer utifrån är det viktigt att företag, organisationer, stiftelser, myndigheter med mera tar det huvudsakliga finansieringsansvaret; beställd extern forskning ska inte tränga undan annan viktig forskning. 7.3 Avskaffa den politiska styrningen av forskningsstiftelserna Det ligger ett värde i att politiskt obundna forskningsmedel existerar vid sidan av de politiskt beslutade anslagen till enskilda högskolor. De forskningsstiftelser som inrättades av den borgerliga regeringen med hjälp av de gamla löntagarfondspengarna utgör därför ett viktigt inslag i finansieringen av svensk forskning. Dessa stiftelser var från början tänkta att fungera som fristående stiftelser. Socialdemokraterna införde senare en ny lag enligt vilken regeringen kan utse de ledamöter den önskar i stiftelserna. Denna direkta politiska styrning av stiftelserna hotar den vetenskapliga kvaliteten. Lagen bör ändras så att stiftelsernas styrelser utses inom och av forskarvärlden. 7.4 Tillsätt vetenskapsmän på vetenskapliga meriter I har forskare och professorer utsetts genom ett system där ämnessakkunniga är med och röstar vid en tillsättning. Detta har ändrats så att de ämnessakkunniga inte längre har rösträtt. kan sålunda en professor tillsättas mot ämnessakkunnigas vilja om styrelsen så önskar. Risken är uppenbar att politiska eller andra ovidkommande värderingar får ligga till grund för ett beslut som ska värdera vetenskaplig kompetens. Forskare och professorer ska tillsättas av nämnder i vilka ämnessakkunniga har inflytande och formell rösträtt. som resurserna till forskning är för knappa, överförs de till alltfler högskolor. Alltfler högskolor utvidgar dessutom sina forskningsområden. Nydanande grundforskning kräver, visar internationell erfarenhet, att det existerar forskningsmiljöer där det är möjligt att etablera en kritisk massa av forskare. I klartext innebär det, exempelvis, att det är möjligt att anordna fungerande seminarier för att utbyta idéer och utöva vetenskaplig kvalitetskontroll över den forskning som bedrivs, att det finns andra forskare i samma miljö som ägnar sig åt ungefär samma ämnesområde och att det finns handledare som är ämnesmässigt och metodologiskt kompetenta att guida en doktorand genom avhandlingsarbetet. De tillgängliga forskningsresurserna måste därför koncentreras till ett mindre antal läroanstalter och ett mindre antal institutioner i landet. Det är det bästa sättet att få en god kvalitetsmässig utväxling av de statliga pengar som satsas på forskning. En stat av storlek kan inte sprida resurserna för kvalificerad forskning efter en matematisk rättvisefördelning över alla högskolor och universitet. Om vi vill säga ja till en satsning på verkligt högklassiga forskningsmiljöer, måste vi våga säga nej till splittrade småsatsningar. Med forskningspolitik kommer spetsforskning på enskilda universitet och högskolor att prioriteras medan andra högskolor kommer att bli bra lärosäten för grundutbildning. Vilka högskolor/universitet som i praktiken tilldelas forskningsresurser ska avgöras utifrån en vetenskaplig bedömning i efterhand av deras forskningsresultat. Beslut om tilldelning av forskningsmedel ska inte bygga på tradition, och därför ska inga lärosäten, nya eller gamla, automatiskt få samma tilldelning år . Vissa resurser måste också sättas av för fördelning till högskolor där intressanta förslag till nysatsningar presenteras. Forskningsprojekt som bygger på samarbeten mellan olika universitet och högskolor bör uppmuntras vid tilldelning av resurser, eftersom framgångsrik forskning förutsätter utbyte mellan kvalificerade forskare. 7.6 Riv upp doktorandreformen beslutade på dåvarande utbildningsminister initiativ om nya regler för forskarutbildningen. Möjligheterna att bedriva doktorandstudier med hjälp av studiemedel beskars kraftigt; i princip skulle ingen kunna antas till forskarutbildningen som inte hade sin försörjning, annan än studiemedel, tryggad för hela sin studietid (normalt ). Reformen drevs igenom trots mycket hårt både akademiskt och politiskt motstånd, bland annat från . Den liberala kritiken rymde flera argument. För det första byggde regelförändringarna på en kunskapssyn som är främmande för en liberal. Om människor, drivna av sin lust att utveckla ny kunskap, är beredda att forska trots att de inte kan garanteras en doktorandtjänst under hela sin studietid, varför ska staten då ge signalen att deras engagemang inte är någonting värt, att de helst borde syssla med någonting annat? För det andra tog reformen sin utgångspunkt i tanken att alla forskningsprojekt på doktorandnivå ska ta . Det vittnar om en fundamental okunskap om forskningsprocessens natur. Forskning är till sin natur prövande och oförutsägbar. Naturligtvis måste doktorsavhandlingar kunna ta olika snabbare eller långsammare än . För det tredje slog de nya bestämmelserna särskilt hårt mot humaniora och samhällsvetenskap, där de statliga resurserna är knappa och möjligheterna att få extern finansiering är begränsade. Det är bra att det nu går att doktorera på halvtid, men åtgärden är otillräcklig och åtgärdar inte huvudproblemet. Doktorandreformen måste rivas upp helt och hållet. Möjligheten att doktorera utan att ha hela sin forskarutbildning finansierad ska återinföras. Det måste dessutom på nytt bli möjligt att doktorera på gammalt sätt, på deltid. har inte råd att förlora den vetenskapliga kompetens som finns bland människor som är beredda att vid sidan av sitt arbete ägna sig åt forskning. Vid sidan av upprivandet av doktorandreformen är det viktigt att de forskarstuderandes ekonomiska villkor förbättras. Antalet doktorandtjänster måste utökas genom ökade statliga medel. För bland annat det ändamålet tillskjuter i budgeten för extra utöver regeringens förslag till forskningen. Vid beslut om expansionen av högskolorna i måste det vägas in hur storleken på forskningsresurserna påverkas. Män och kvinnor ska ha samma, inte bara formella utan självfallet också reella, möjligheter att göra sig gällande i den akademiska världen. All form av diskriminering ska bekämpas. av studenterna på grundnivån är kvinnor. För varje steg på karriärstegen blir det allt färre kvinnor. I toppen på professorsnivån är kvinnor. Till viss del kan den mycket ojämna könsfördelningen på de högre nivåerna förmodligen förklaras av ojämställda förhållanden i det förflutna. Genom det strikta hierarkiska meriteringssystem som råder inom högskolan lever historiska försyndelser kvar och påverkar statistiken. Men det finns tecken också på att det pågår diskriminering av kvinnor i samband med tjänstetillsättningar. I syfte att öka den kvinnliga andelen professorer beslöt 1995 att ett 30-tal nya professurer, vilka i praktiken skulle vikas för kvinnor, skulle inrättas. Den liberala kritiken mot kvoteringen i Thamprofessurerna riktar sig både mot principerna och mot konsekvenserna för enskilda forskare. Diskriminering inom högskolevärlden, precis som på andra håll, drabbar individer, inte kollektiv. En situation där en kvinna förbigås för en mindre kompetent man kan inte kompenseras genom att en annan man i en annan situation diskrimineras, därtill med stöd av lagen, till förmån för en annan kvinna. Den liberala jämställdhetspolitiken syftar till att stoppa diskriminering av individer, inte till att skapa statistisk balans mellan könskollektiv. konstaterade också i en principiellt viktig dom att det var fel att ge en professorstjänst vid till en kvinna trots att en man som också sökte tjänsten hade bättre meriter; det innebar i praktiken dödsstöten för Thamprofessurerna. Med utgångspunkt i grundtanken att diskriminering av individer ska bekämpas finns det en rad liberala jämställdhetsbefrämjande åtgärder som bör genomföras. För det första: Ökad öppenhet och klarhet när det gäller urval och antagningar skapar förutsättningar att bryta upp interna brödraskap och stävja svågerpolitik. För det andra: De kriterier utifrån vilka tjänster tillsätts ska vara tydliga och formellt reglerade. Det försvårar avsevärt för informella manliga nätverk att, på oklara grunder, gå förbi kompetenta kvinnliga sökande. För det tredje: De nämnder som svarar för tillsättningar inom högskolan ska i görligaste mån ha en jämställd representation av kvinnor och män. När kvinnor är med i konkurrensen om en viktig tjänst ska det vara huvudregel. För det fjärde: Den reform som genomförts enligt vilken det är möjligt att befordras till professor utan att det finns en särskild tjänst tillgänglig måste säkras fullt ut. Reformen innebär en anpassning till internationella förhållanden, exempelvis i , där professorstiteln utdelas utifrån en strikt meritprövning. Men den borde även ge positiva följdverkningar från jämställdhetssynpunkt. Åtminstone har det varit så att kvinnor ofta har missgynnats i urvalsförfaranden där flera personer konkurrerar om en enda plats. Det är angeläget att de nya befordrade professorerna inte ses som en andra rangens professorer i relation till innehavarna av de traditionella fasta professurerna. Det är således viktigt att alla löne- och anställningsvillkor i fortsättningen bygger på kompetens och attraktivitet på arbetsmarknaden och inte på om en person har blivit professor genom befordran eller efter att ha sökt och fått en utlyst anställning. För det femte: En stor del av det praktiska jämställdhetsarbetet måste bedrivas på varje separat arbetsplats inom högskolan den enskilda institutionen. Det är där grunden läggs för jämlika villkor för kvinnor och män i forskningens vardag. För större institutioner ska det vara självklart att ha en formellt utarbetad jämställdhetsplan. I jämställdhetsplanen kan exempelvis tas upp hur reglerna för antagningen av doktorander ska gå till så att kvinnor inte missgynnas och hur förläggningen av viktiga seminarier och sammanträden kan påverka föräldrars förutsättningar att delta i det vetenskapliga arbetet. 8 Autonomi för högskolan