mot · GR02Kr390 · 2003-10-07 00:00:00 — Rådet ansvarar för att förvärva god samtidskonst till statens byggnader och andra lokaler för statlig verksamhet, medverkar till att konst tillförs även andra gemensamma miljöer och sprider kunskap om konstens betydelse för en god samhällsmiljö. Eftersom praxis i är att en procent av byggnadskostnaden i offentligt byggande ska gå till konstnärlig utsmyckning innebär det att är en av de viktigaste konstbeställarna i landet. Det offentligas inköp av konst syftar alltså både till att skapa vackra miljöer och göra samtida konst tillgänglig för allmänheten men det syftar även till att skapa arbetstillfällen för svenska konstnärer. Alla konstnärer måste ha möjligheter att få uppdrag från konstrådet. Det är därför anmärkningsvärt att en stor del av de inköp som görs sker utan upphandling och anbudsförfarande. I arbetet med att förse en statlig byggnad med god samtidskonst är det värdefullt om söker uppnå så bred delaktighet från berörda parter i beslutsprocessen som möjligt. För att delaktighet och engagemang skall bli möjligt måste det finnas samråd med dem som kommer att vistas i byggnaden. Frågor om vilken konst som skall köpas in bör föras ut lokalt oftare än vad som sker . Vi menar att en decentraliserad beslutsprocess är nödvändig om på ett bra sätt skall fullgöra sitt uppdrag. skall en utvärdering av konstrådets verksamhet göras. Vi utgår ifrån att bland annat dessa aspekter kommer att behandlas i den utvärderingen. 5.2 Samtidskonst och konstpedagoger Inom området bild och form vill vi särskilt uppmärksamma situationen när det gäller spridning av samtidskonst. Glädjande nog visar utredningen i hela landet att spridningen i landet är god trots att en statligt stödd infrastruktur för bild- och formområdet i stort sett saknas. Problemet är att många av de initiativ som tas i landet endast är av temporär art. Det långsiktiga kulturarbete som efterlyser på område efter område lyser med sin frånvaro också inom bild- och formområdet. Ett av problemen handlar om tillgång på utbildad personal. Behovet är stort inom hela området. En förutsättning för att samtidskonst skall kunna visas, förstås och diskuteras är att utställningsarrangörer har tillgång till konstpedagoger. Riksutställningar arbetar inom ramen för den statliga kulturpolitiken med vandringsutställningar samt utvecklar utställningsmediet konstnärligt, pedagogiskt och tekniskt. Man har förklarat sig beredd att ta ansvar för utbildningar inom sina specialområden, under förutsättning att man får ekonomisk kompensation. Detta bör övervägas. har också föreslagit att ska få spela en mer aktiv roll. Sammantaget finns tillräckligt med underlag för att regeringen skall kunna återkomma till med en åtgärdsplan för en konstpedagogisk satsning. har också genomfört en konstpedagogisk seminarieserie som varit mycket uppskattad och efterfrågad. har fått i uppdrag att skriva en rapport om seminarieserien. Man kan dock före rapportens sammanställande konstatera att en satsning på konstpedagogik är absolut nödvändig och något som efterfrågas av professionen. Samma behov gäller för museipedagogiken vilket vi utvecklar i motionen Arkiv, bibliotek och museer. Att kunna betrakta, beskåda och diskutera föremålen borde vara en prioriterad uppgift. kräver därför att regeringen återkommer i frågan om hur en lämplig stasning på konst- och museipedagogik skulle kunna genomföras. 5.3 Form- och designutredningen Den form- och designutredning som tillsattes lämnade sitt slutbetänkande. Utredaren identifierar i denna en rad brister när det gäller de offentliga insatsernas inriktning och omfattning på området. Utredaren pekar bland annat på bristen av samordning. De frågor som behandlas i utredningen är mycket intressanta och vi anser att vi bör få ta ställning till ett konkret förslag. Regeringen har utlovat stora satsningar på form- och designområdet. Bristen på konkreta förslag är dock påfallande. Regeringen har inkommit med en skrivelse inom området vilket är välkommet. Dock innehöll den mest stora visioner och fluffiga formuleringar men få konkreta förslag och inget helhetsgrepp för hur ska lyckas bli en ledande nation inom form och design. Eftersom såväl statsministern som övriga statsråd talat om designens betydelse förväntar vi oss att regeringen kommer med förslag som innehåller konkreta åtgärder för hur verksamheten ska kunna samordnas samt hur målen ska kunna uppfyllas. 5.4 Hemslöjd en viktig del av vårt svenska kulturarv Arbetet med att föra vidare traditionella tekniker handlar om att odla stolthet och samhörighet med sin bygd och sin historia. som de tekniker som utvecklats under historiens gång vidareanvänds förändras formerna och användningsområdena. Det arv som skall gå vidare utvecklas och når nya former. För att i möjligaste mån skapa förutsättningar för slöjden att leva vidare finns i de flesta län två länshemslöjdskonsulenter, en med inriktning mot textil och en som har ansvar för de hårda slöjdteknikerna. I deras arbete ingår att ordna kurser, utbildningar och utställningar med pröva-på-verkstäder för en slöjdintresserad allmänhet. En viktig dimension av länshemslöjdskonsulenternas arbete handlar om att ordna verksamheter för barn och ungdomar, till exempel i form av särskilda slöjdläger. På så sätt förs kunskaperna vidare till nya generationer. I där allt skall gå fort ger slöjden möjlighet till andrum. På detta sätt fyller arbetet med att föra vidare kulturarvet funktionen av att också vara en glädjekälla i . Hemslöjdsarbetet fyller flera syften och vi menar att det bör uppmuntras. vill i detta sammanhang särskilt uppmärksamma verksamheten som bedrivs av föreningen . har en lång tradition av knyppling av spetsar, en tradition som har svårt att överleva. Det är viktigt att denna tradition förs vidare och inte försvinner och det bör därför vara ett prioriterat område inom . Som kulturbärare är filmen unik i sitt gränsöverskridande. Den fyller också andra funktioner som att påverka och förklara omvärlden, roa, informera och även bidra till igenkännande och identifikation. Film är också konst. För är det därför en självklar utgångspunkt att filmen skall ges statligt stöd. Stödet har en viktig uppgift när det gäller att främja värdefull svensk filmproduktion och främja visning av värdefull film. ingick staten ett filmavtal med , och för att reglera det statliga stödet till svensk film. var positiva till att ett nytt avtal ingicks eftersom det ger en god grund att stå på för svensk film. Redan då markerade vi dock vikten av att får vara med och påverka avtalsinnehållet innan avtalet skrivs under. Det är annars i praktiken omöjligt att påverka delar av avtalet eftersom i så fall måste brytas. Regeringens sätt att ställa inför ett redan förhandlat avtal är inte acceptabelt. Vår kritik har blivit extra angelägen eftersom flera brister i avtalet uppmärksammats. Bland annat var avtalet redan från början underfinansierat vilket visade sig när det publikrelaterade efterhandsstödet under föregående år tog slut. Att regeringen nu gått in med ytterligare resurser var därför nödvändigt för att rädda avtalet. upprepar det krav vi hade inför nuvarande filmavtalsperiod och anser att ska ges möjlighet delta i framarbetandet av det nya avtalet. Vi föreslår därför att en parlamentarisk referensgrupp tillsätts omgående. I avtalet regleras även resurser till så kallade regionala filmcentra. Några regioner saknar sådana centra och när nu verksamhet kommit igång i dessa regioner saknar möjligheten att ge ekonomiskt stöd eftersom samtliga resurser är intecknade. Avtalet har i dessa avseenden på ett oönskat vis blivit en tvångströja istället för ett stöd till svensk film. Vi utgår ifrån att regeringen ska ta till sig av den kritik som förekommit och att dessa brister ska kunna justeras inför nästa avtalsperiod. 6.2 Verksamhetsmål och kvalitet driver en verksamhet som ska stödja produktion av värdefull svensk film och främja spridning och visning av kvalitetsfilm. Verksamheten är reglerad av filmavtalet. Avtalet innehåller en mängd detaljregleringar för olika typer av filmstöd och regleringar för de olika parternas ansvar. Vad som saknas är mål och visioner. Vad vill staten med ? Vilka mål ska verksamheten sträva mot? Vilka mål har staten för svensk film? Detta är frågor som även ställt. Här finns en otydlighet som hämmar ett effektivt arbete för svensk film. I det nya filmavtalet måste förändringar ske i riktning mot mindre detaljreglering och mer målinriktning. Det sägs i avtalet att det statliga filmstödet ska gå till svensk kvalitetsfilm. Vi anser att det är ett bra förhållningssätt men det kräver en diskussion om vad kvalitet står för. Om vi ska använda kvalitetsbegreppet som vattendelare för vilka som tilldelas stöd krävs att kvalitetsbegreppet tydliggörs. I arbetet med att ta fram en kvalitetsdefinition bör utgångspunkten vara att filmskapande är en kreativ process, ett skapande som kan likställas med andra konstnärers arbete. Definitionen får med andra ord inte bli för stelbent och inskränkt, utan uppmuntra den konstnärliga friheten, bredden och mångfalden. Definitionen måste dock diskuteras både på bredden och djupet. En sådan diskussion är viktig som grund för ett beslut om vad som är kvalitetsfilm och vi efterlyser därför en sådan diskussion. 6.3 Filmen och människan En filmpolitik måste sätta in filmen i dess sammanhang och se på filmen ur olika perspektiv. Vi anser fortfarande att regeringen gjort en alltför snäv avgränsning inom filmpolitiken och inte sett filmen i ett helhetsperspektiv. Vad som händer vid mötet med publiken uppmärksammas till exempel inte alls trots att det ur betraktarperspektivet är en central fråga. Det krävs mer kunskap om filmmediets påverkan på människor, inte minst gäller det populärfilmen. I vissa fall kan filmen vara det medel vi behöver för att bearbeta upplevelser. Den medverkar till igenkännande så att vi bättre kan förstå oss själva och vår omgivning och filmen som pedagogiskt verktyg är därför viktig att värna och ta till vara även i skolan. De statliga stöd som stiftelsen skall fördela motsvarar stöd som på andra områden fördelas av offentliga institutioner. Därför bör dessa förvaltningsuppgifter omfattas av handlingsoffentlighet. Kristdemokrater anser detta och det ansåg även den filmutredning som låg till grund för filmpropositionen . Regeringen hävdar dock att det är omöjligt att skilja ut vilka medel som är allmänna och vilka som utgör bidrag från andra än staten vid stiftelsens handläggning av ärenden. Detta är ett anmärkningsvärt ställningstagande. Liksom för andra stiftelser/förbund som fördelar statliga medel borde krav ställas på att offentlighetsprincipen ska gälla delar av verksamheten som rör statliga medel. Det område som rör kulturarvet och rörliga bilder är av stor betydelse för många människor och hanteras av flera myndigheter och institutioner. Kostnaderna är höga och regeringen har inte angivit någon inriktning eller avgränsning för verksamheten. Beståndet av rörliga bilder ökar snabbt. lämnade revisorer en rapport där man såg behovet av en samordning mellan de olika myndigheterna och institutionerna och man var mycket kritisk till regeringens brist på initiativ i frågan. håller med revisorer i deras problemanalys. Regeringen måste verkligen göra något i frågan och se över den framtida organisationen så att verksamheten blir mer samordnad. finns rörliga filmer bevarade vid flera olika institutioner som och Bild, , och senast uppbyggnaden av Filmvårdscentralen i . Dessutom finns ett stort antal rörliga bilder i privat ägo där det finns ägare som önskar att det egna materialet skall bevaras av någon kulturinstitution. Vid behandlingen av budget fördes många diskussioner om huvudmannaskapet för verksamheten vid Filmvårdscentralen i . Regeringen tillsatte en kommitté som skulle se över organisationsformerna för den nya myndigheten och då bland annat huvudmannafrågan. Utskottet ansåg vid behandlingen av ärendet att regeringen borde pröva olika alternativ, varav borde vara ett, till framtida huvudman för filmvårdscentralen. Denna ståndpunkt såg som självklar. Regeringen beslutade att skulle vara huvudman. Det klargjordes dock inte om kommittén stod bakom detta förslag eller om det var regeringens eget ställningstagande. kommer dock inte att kräva ytterligare utredning i frågan, däremot kommer vi att noga följa utvecklingen. Behovet av samordning, dels av kunskapsskäl, dels av kostnadsskäl, mellan berörda myndigheter och institutioner är dock centralt. En tydlig inriktning och avgränsning är synnerligen angelägen. Vi kristdemokrater anser att regeringen bör ta ett sådant initiativ. Konsten är en gåva från konstnären till samhället och samhället måste vara berett att ge något tillbaka. Förutsättningar måste skapas för att kulturskaparna ska få drägliga livsvillkor och möjligheter att utöva sin konst utan att ekonomiskt behöva stå på ruinens brant. är det många konstnärer som har svårt att klara sitt uppehälle. De stödformer och försäkringsvillkor vi skapat är inte anpassade efter konstnärernas speciella arbetsvillkor och livssituation. För att nå en kulturell frihet och mångfald i måste dessa brister i systemet uppmärksammas och justeras. Samtliga politikområden bör samordnas så att rimlig hänsyn kan tas till konstnärernas speciella förhållanden. Kulturell frihet, mångfald och vidareutveckling skall främjas genom goda villkor för konstutövare. Den konstnärliga friheten är en förutsättning för ett livskraftigt kulturliv och det är därför viktigt att kulturpolitiken, inklusive konstnärsstöden, verkar stödjande utan att vara styrande. Konstnärlig frihet innebär dock inte att kulturen är problemfri eller att den står ovanför regler och ansvar. Vad som är god smak kan inte läggas fast av någon statlig nämnd men vi måste ändå våga stå för att konstnärer precis som andra människor har ett ansvar för det de producerar. En aktiv debatt om vad som är kvalitet kan därför verka mer uppfriskande än begränsande. Konstnärernas arbetsmarknad skiljer sig från situationen inom de flesta andra yrken. Om fast arbete är det vanliga på arbetsmarknaden i stort, är arbetena inom kultursektorn oftast tillfälliga. råder det en långvarig och strukturell obalans mellan utbud och efterfrågan. Utredningar visar att de statliga ersättningarna och bidragen har ökat väsentligt i betydelse för de yrkesverksamma konstnärerna och för deras möjlighet att ägna sig åt sitt konstnärliga arbete. En bidragande orsak till detta är bland annat att arbetslösheten inom konstnärsyrkena är fortsatt hög. När regeringen och ska utforma tillämpningen av a-kassereglerna och aktivitetsgarantin, måste särskild hänsyn tas till kulturarbetarnas specifika arbetsvillkor. Ett enigt kulturutskott har påpekat detta i ett yttrande för arbetsmarknadsutskottet. kommer att fortsätta följa denna fråga noggrant. Konstnärerna påverkas också av beslut som fattas inom andra utgiftsområden. Pensionsreformen som genomfördes fick konsekvenser som förefaller mindre lämpliga för konstnärer inom bland annat dans- och musikområdena på grund av dessa yrkens speciella karaktär. Genom att nu samtliga aktiva år ska finnas med i beräkningen och inte enbart de 15 mest lönsamma påverkas de negativt av det nya pensionssystemet. Särskilt angeläget är det att frågan om pensionerna för de fria grupperna får en lösning. Förra årets budgetproposition aviserades nya medel till de fria grupperna med syfte att förbättra pensionsvillkoren för de fria grupperna. Pengarna räckte dock inte långt och frågan måste få en snabb lösning. har länge uppmärksammat problemet och vi tycker att det är anmärkningsvärt att regeringen inte kommer med något förslag på lösning i budgetpropositionen. Regeringen måste nu skyndsamt återkomma med förslag om de fria gruppernas pensionsvillkor. Dansare har kort karriär, även utan skador i arbetet kan de fysiska förutsättningarna att utöva yrket upphöra , ofta mycket tidigare. Då återstår i yrkesverksamhet. Därför bör det i grundutbildningen alltid finnas en förberedelse till en alternativ karriär och en planering för dansares omskolning eller vidareutbildning. Dansare som lämnat karriären har erfarenheter som skulle kunna tas till vara inom olika delar av samhället. En översyn av dansutbildningarnas möjligheter att förbereda för en alternativ karriär är nödvändig och bör genomföras . 7.2 Bild- och formkonstnärer Bild- och formkonstnärer är den grupp av konstnärer som har svårast att försörja sig på sitt konstnärliga yrke. Genomsnittsinkomsten för en bildkonstnär ligger vilket kan jämföras med genomsnittsinkomsten hos landets kommunalanställda som är . Det är därför angeläget att en översyn görs över hur staten kan förbättra sina insatser på området. 7.2.1 Konstnärsstöd och ersättningar Få konstnärer klarar sitt uppehälle enbart på inkomsterna från sitt konstnärliga yrke. Många måste därför även ha ett annat arbete. Konstnärernas bruttoinkomster är mycket låga särskilt med tanke på att majoriteten har en högskoleutbildning bakom sig. Bland de olika konstnärsgrupperna är det bildkonstnärerna som har de lägsta inkomsterna. Som redan nämnts så ligger deras genomsnittliga bruttoinkomst på . För att öka konstnärernas möjligheter att försörja sig på sin konstnärliga verksamhet och minska behovet av så kallade brödjobb finns ett antal statliga stöd och ersättningar. Dessa ges oftast i form av projektbidrag eller arbetsstipendier och fördelas till största delen av . Tendensen har varit att stöden ges i allt högre belopp till allt färre konstnärer. Vi vill i detta sammanhang även ta upp frågan om den så kallade inkomstgarantin för konstnärer. Vi anser att det kan ifrågasättas om det är rimligt att cirka 150 konstnärer ska få en livstidslön eller om det istället vore bättre att sprida stödet till fler. Det får dock inte vara fråga om alltför korta stipendier utan om fler långtidsstipendier . Vi anser att staten bör överväga nya metoder och stödformer som kommer fler konstnärer till del. En översyn av de nuvarande stödformerna bör därför göras och då bör även de många goda förslagen från (SOU 1997:184) tas tillvara. 7.2.2 Sammansättning av konstnärsnämnder En stor del av det offentliga stödet till konstnärerna fördelas alltså via . För bildkonstnärernas del är det , som organisatoriskt hör samman med , som fördelar resurserna i form av stipendier och projektbidrag. Regeringen tillsätter ett visst antal ledamöter i och Bildkonstnärsfondens styrelser. Övriga ledamöter tillsätts efter nomineringar från konstnärsorganisationerna. var det enbart vissa namngivna konstnärsorganisationer som hade rätt att nominera ledamöter, ett system som ändrades för sedan. Än så länge består dock och Bildkonstnärsfondens styrelser fortfarande av ledamöter från ett litet fåtal organisationer. Eftersom många konstnärsorganisationer inte finns representerade finns en oro bland vissa bildkonstnärer när det gäller styrelsens objektivitet vid fördelningen av konstnärsstöd. Att dessutom ledamöterna i är aktiva konstnärer kan innebära ytterligare en risk för bristande objektivitet och jäv. Styrelsernas sammansättning är av avgörande betydelse för fördelningen av konstnärsstöd. Det är därför av stor vikt att styrelserna har förtroende hos konstnärerna. Även har haft kritiska synpunkter på styrelsesammansättningarna. Det har ännu gått sedan reglerna för styrelsernas sammansättning ändrades och det är därför svårt att avgöra om förändringen fått de önskade effekterna med en större spridning i styrelsesammansättningen. Vi förväntar oss dock att resultaten kommer att följas upp när ytterligare gått samt att en återrapportering till då sker. En viktig del i arbetet för att förbättra situationen för landets bild- och formkonstnärer är att se över behoven av kollektivverkstäder. Nyutexaminerade konstnärer från konsthögskolorna har ingen ekonomi att bygga upp egna ateljéer med kostsam utrustning. Kollektivverkstäder kan på detta sätt fylla en angelägen funktion och bör finnas tillgängliga i hela landet. bör konsthantverkskooperativen ses över. Olika utredare har lämnat kritiska synpunkter på verksamheten och det finns anledning att fundera över vad som behövs för att kooperativen skall fylla den funktion som ursprungligen avsågs. Utställningarna utgör viktiga mötesplatser där konstnärerna får möjlighet att presentera sina verk för publiken. Att komma i kontakt med sin publik och möjliga kunder är av avgörande betydelse för konstnärens yrkesutövande. Där får allmänheten möjlighet att kontinuerligt ta del av ett varierat utbud av konstverk och följa bild- och formkonstens utveckling. För att sprida denna form av kulturverksamhet och därigenom också öka deltagandet i kulturlivet är arrangörsfrågan ett centralt kulturpolitiskt område. Stödet till arrangörer inom området är fortfarande mycket begränsat och behovet av vidgade utställningsmöjligheter för yrkesverksamma konstnärer är stort. Det är således angeläget att ersättningsfrågan bedöms ur ett helhetsperspektiv så att ingen snedfördelning kommer tillstånd. Vi följer därför den fortsatta utvecklingen med noggrannhet. 7.2.5 Ersättning för upphovsrätt Konstnärer har laglig rätt till viss upphovsrättslig ersättning vid fotokopiering av deras verk. Staten och betalar en klumpsumma för rätten att fotokopiera konstverk för framför allt undervisningssyfte. Resurserna betalas till företaget som på uppdrag av ett antal medlemsorganisationer/förbund bevakar rättsinnehavarnas ekonomiska intressen. Bonus-Presskopia träffar också avtal för medlemsorganisationernas räkning om fotokopiering ur upphovsrättsligt skyddat material. Resurserna fördelas sedan via Bonus-Presskopia till medlemsorganisationerna som i sin tur och efter egna regler fördelar resurserna till konstnärerna. Eftersom det rör sig om förhållandevis små resurser fördelas de oftast inte till varje enskild konstnär som fått ett verk kopierat utan istället i form av stipendier. Medlemsorganisationerna i Bonus-Presskopia representerar olika konstnärsgrupper som till exempel bildkonstnärer, fotografer, tecknare, tonsättare och författare. Företaget tillåter dock bara en medlemsorganisation för varje konstform. De mindre konstnärsorganisationerna får alltså inte ansluta sig till Bonus-Presskopia. Givetvis bör statens kopieringsersättning gå till alla de konstnärsorganisationer som ställer sina medlemmars verk till förfogande för kopiering. Naturligtvis måste alla konstnärer på samma villkor få del av den upphovsrättsliga ersättningen. Eftersom Bonus-Presskopia inte tillåter alla konstnärsorganisationer att bli medlemmar måste staten överväga om den nuvarande metoden är den bästa för att fördela den statliga upphovsrättsersättningen. En utvärdering av det rådande fördelningssystemet bör göras. 7.2.6 Avskrivning för konstinköp Det finns många andra angelägna frågor om hur vi kan öka konstnärers möjligheter att försörja sig på sitt yrke. Det handlar till exempel om hur skatteregler och gallerimoms kan justeras för att inte hämma konstnärernas utkomstmöjligheter och hela konstmarknadens utveckling. anser att det inte är rimligt att det ur skattesynpunkt är gynnsammare för ett företag att köpa designade fåtöljer till sin inredning än att köpa ett konstverk att hänga på väggen. Avskrivningsreglerna bör ses över för att öka företagens möjligheter att köpa in samtida konst. Därmed skulle marknaden öppnas för landets konstnärer. Regeringen bör återkomma med ett förslag med denna inriktning.