mot · GR02Bo252 · 2003-10-07 00:00:00 — Allas rätt till bostad tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och tillsammans skall kartlägga hemlösheten minst vart tredje år.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge ett särskilt uppdrag avseende hemlösa kvinnor.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om särskilda initiativ för att förbättra situationen för dem som blivit hemlösa till följd av avvecklingar inom vård och omsorg.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samarbete och samordning mellan kriminalvården och kommunerna.2 begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av 46 § hyreslagen i enlighet med vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en överklagningsrätt för prövning av hyresvärds skäl att neka rätten till ett hyreskontrakt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge i uppgift att inventera och kartlägga kraven och villkoren för att få en bostad. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reglerna för besittningsskydd för innehavare av andrahandskontrakt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om obligatoriska bostadsförmedlingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en bostadsanvisningslag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda och lägga fram förslag till ändringar i socialtjänstlagen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en uppföljning av förslag.1 1Yrkandena 1 3, 11 och 12 hänvisade till SoU. 2Yrkande 4 hänvisat till JuU. För oss vänsterpartister är bostaden en social rättighet. Med det menar vi att alla människor skall ges likvärdiga möjligheter att leva i goda bostäder i bra miljöer till rimliga kostnader. Vid sidan av arbete, vård, utbildning och omsorg utgör bostaden grunden för människors möjlighet att förverkliga sina livsprojekt. Att vara utan bostad är att vara berövad rätten till ett fullgott liv. Rätten till en god bostad för alla var den sociala bostadspolitikens mål när den utformades . För att nå detta mål insåg man i att det krävdes politiska beslut och en offensiv lagstiftning. samlades alla krafter för att komma tillrätta med bostadsbristen; för statens del genom finansieringsgarantier, för kommunernas del genom insiktsfull markpolitik och planering. De insatser som gjordes är ur ett historiskt perspektiv fantastiska. lyckades staten och kommunerna avskaffa bostadsbristen. Alla satsningar som gjordes var inte helt lyckade. En del fel gjordes, men icke desto mindre innebar satsningarna att hemlösheten näst intill försvann. har hemlösheten åter skjutit i höjden och har den permanentats på en mycket hög nivå. Det finns en rad olika metoder för att mäta hemlöshet, med olika resultat som följd. Oavsett vilken metod vi väljer kan man konstatera att det inte är värdigt ett civiliserat samhälle att låta någon människa stå utanför rätten till eget boende. Hemlöshet är ett komplext problem och de hemlösa är en heterogen grupp. definierar hemlöshet i sitt slutbetänkande, Att motverka hemlöshet (SOU 2001:95), på följande sätt: En hemlös människa är en person som saknar tillgång till egen bostad och vars livsvillkor är sådana att han eller hon inte heller kan erhålla en reguljär bostad. Denna definition visar att den enda gemensamma nämnaren för hemlösa är avsaknaden av egen eller förhyrd bostad och att man är utestängd från den reguljära bostadsmarknaden. Personerna är därmed hänvisade till tillfälliga boendealternativ eller är uteliggare. I alla undersökningar kring hemlöshet utgår man från de personer som är kända av myndigheterna. Därför kan man utgå från att det finns ett mörkertal som antagligen skulle öka antalet hemlösa ytterligare. Den grupp som antagligen är störst bland de okända hemlösa utgörs av de utländska hemlösa som hotas av utvisning och flyktingar som nekats uppehållstillstånd. Av naturliga skäl finns dessa inte registrerade av myndigheterna. För att få en klar bild över hur hemlösheten ser ut är det viktigt att statistiken är väl tillgänglig och uppdateras med jämna mellanrum. I den senaste mätningen som gjordes av 1999 konstateras att genomsnittsåldern för de hemlösa är och att hemlösa kvinnor är yngre än hemlösa män. Bland de riktigt unga hemlösa, under , är skillnaden markant. I åldern under är andelen invandrade mycket hög. Missbrukarna är kraftigt överrepresenterade bland de hemlösa. Här är det inte helt enkelt att avgöra orsak och verkan. Är man hemlös för att man missbrukar eller missbrukar man för att man är hemlös? Oavsett vilket torde det vara svårt att bryta ett missbruk om man är hemlös. Av de hemlösa beräknas inte ha något missbruk. har genomfört kartläggningar av hemlösheten och även om man kan ha invändningar både mot metodval och definition är det betydelsefullt att kartläggningar görs och då helst med en viss regelbundenhet. Vid båda tillfällena har kartläggningen skett på uppdrag av regeringen. Det rimliga borde vara att uppföljning och kartläggning ingår som en självklar del i myndighetens verksamhet. För att få ytterligare information och kunskap bör vara med i kartläggningsarbetet. För att en sådan kartläggning skall ge tillräckliga kunskaper för uppföljning och utvecklingsarbete behöver kartläggningen ske åtminstone . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Hemlöshet bland kvinnor och män Andelen kvinnor bland de hemlösa har ökat från 1999. Förklaringen till ökningen kan vara den ökade tillgången till härbärgesplatser för kvinnor. Genom att söka sig till dessa blir kvinnorna mer synliga och registrerade i statistiken. Som tidigare påpekats är hemlösa kvinnor i genomsnitt yngre än hemlösa män. , och i viss mån fortfarande, behandlades kvinnor på männens villkor. Många kvinnor har drabbats dubbelt av manssamhället, och utsätts ofta för våld och övergrepp i de livsmiljöer som står till buds. Hemlösheten bland kvinnor anses mer dold än bland män och många kvinnor befinner sig i ett gränsland (bor på nåder hos sina vuxna barn eller i dysfunktionella parförhållanden) som gör att de inte automatiskt räknas som hemlösa trots att de själva upplever sig som det. När antalet platser på härbärgen riktas direkt till kvinnor, ökar också antalet kvinnor som vågar utnyttja dessa. De verkliga problemen börjar då bli synliga. Den finländska sociologen hävdar i en studie om hemlösa kvinnor i , att om man skulle isolera en utlösande faktor till att kvinnor blivit hemlösa så är det förekomsten av familjevåld. har i sin undersökning på pekat på att en stor grupp kvinnor förklarar sin hemlöshet med psykisk och fysisk misshandel i äktenskapet. Det finns ingen anledning att anta att förhållandet är annorlunda i . kan det konstateras att många kvinnor blir kvar i hemlöshet långa tider efter att de kommit bort från det hem de misshandlats i. Att misshandlade kvinnor blir kvar i hemlöshet har att göra med deras fattigdom och bristen på möjlighet att skaffa eget boende. Ofta skylls den manliga hemlösheten på strukturella förhållanden, medan skulden för kvinnors hemlöshet läggs på individer och inte på myndigheterna eller arbetsmarknaden. Det är ett sätt att friskriva myndigheter och strukturer från ansvaret för hemlöshet. har det blivit allt vanligare att hävda att hemlösa kvinnor inte skall bo på männens villkor, d.v.s. att hemlösa kvinnor tvingats underordna sig de strukturer som byggs upp för hemlösa män. Det kan handla om allt från härbärgen till s.k. försöksbostäder. Utvecklingen är bra men tyvärr har man inte svarat på frågan om vems villkor kvinnorna skall bo på. Frågar man kvinnorna själva svara de flesta att egen lägenhet är den bästa formen. Detta stämmer inte med den boendekarriär som utstakat. Risken är att kvinnorna tvingas underkasta sig villkor. Regeringen skall ge ett särskilt uppdrag att, utifrån hemlösa kvinnors specifika förutsättningar och problem, utforma åtgärder och stödformer för att minska hemlösheten bland kvinnor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I uppges att av de hemlösa har psykiska problem. Tyvärr har man i undersökningen blandat begreppen psykiska problem, psykiska störningar och psykisk sjukdom. Att man dessutom i enkäterna använt uppgiftslämnare som saknar psykiatrisk kompetens gör att denna siffra inte är relevant och det är därför svårt att få en bedömning av hur stor andel av de hemlösa som, i klinisk mening, är psykiskt sjuka. Dock kan vi konstatera att de som skrivits ut från tidigare psykiatrisk slutenvård är kraftigt överrepresenterade bland de som vräkts . Många av dessa har därefter blivit hemlösa. Orsakerna går att finna i den nedbantade psykiatrin, samt i bristen på stöd i boendet och institutionsalternativ. Listan över vilka som är hemlösa skulle kunna göras ännu längre och mer detaljerad. Vi nöjer oss dock med denna uppräkning. Det enda som är gemensamt för alla dessa grupper är fattigdom. Samhällets skyddsnät mot fattigdom fungerar inte alltid och detta är inte tillfredsställande. I studier av hemlöshet finns en grupp som vandrar mellan hemlöshet och bostadsmarknaden. Detta är en grupp som uppenbarligen befinner sig mycket nära fattigdomsgränsen och är extremt känsliga för små förändringar i samhällsekonomin. Regeringen bör ta särskilda initiativ för att förbättra situationen för de människor som hamnat i hemlöshet till följd av avvecklingar inom vård och omsorg. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Bland de som är intagna för fängelsevård är bostadslösa före frihetsberövandet, men vad som är värre är att är bostadslösa efter frigivningen. Bristen på samarbete och samordning mellan kriminalvården och kommunerna är påtaglig. Detta borde kunna fungera bättre och därför bör regeringen se över hur rutinerna kan förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. till mitten av ökade antalet verkställda vräkningar mycket kraftigt. Det huvudsakliga skälet till det här går att finna i de kraftiga hyreshöjningar som följde skattereform som kommunala och privata bostadsföretag börjat tillämpa en hårdare linje mot hushåll med hyresskulder. Flertalet av de som vräkts () har vräkts p.g.a. hyresskuld. Flertalet av de som vräkts p.g.a. hyresskuld har haft en hyresskuld vilket är mindre än vad en vräkning kostar att genomföra. har antalet vräkningar stagnerat och till och med minskat något. Detta kan inte automatiskt tolkas som att problemen för hushåll med svag position på bostadsmarknaden har minskat. Bostadsmarknaden har såväl en ingång som en utgång. Utgången, om man inte frivilligt lämnar sin bostad, är vräkning. Ingången är eget kontrakt. Båda dessa slussar har stor betydelse för vräkningsfrekvensen. Hyresvärdarna har skärpt sin bedömning av nya hyresgäster. Kreditupplysning, referenser, borgenärer och kontakter med arbetsgivare är några av de nya verktyg som hyresvärdarna använder i sorteringen av sina hyresgäster. En person som tidigare blivit vräkt har mycket små möjligheter att återkomma till den reguljära bostadsmarknaden. Med andra ord har ingången blivit mycket trång för många människor. har en viss försiktighet när det gäller vräkningar också börjat tillämpas, utgången har också blivit trängre. Allmännyttan skiljer sig inte nämnvärt från de privata hyresvärdarna utan har intagit en alltmer utpräglad marknadsmässig hållning. Skälen till det minskade antalet vräkningar i allmännyttan går framförallt att finna i den trånga ingångens politik. av de vräkta vräks till följd av upprepade försenade hyresinbetalningar trots att ingen hyresskuld kvarstår vid vräkningen. Sådana förseningar kan bero på slarv eller bristande kunskap om hyreslagens regler och tillämpningar. Ungdomar är en grupp som ofta finns i den här kategorin. I /94:1 Vräkt i laga ordning konstateras att av de som vräkts fortfarande saknade bostad med eget kontrakt. I undersökning visas att situationen har förvärrats . Om man till det lägger undersökning i visar det sig att av de vräkta var spårlöst försvunna och inte gick att hitta i något myndighetsregister. Enligt Flyghed är risken stor att denna grupp lever ett marginaliserat liv i uteliggarmiljö. För att stärka ställningen för de hyresgäster som fastnat i skuldfällan är det viktigt att man ser över hyreslagen och förbättrar förutsättningarna för att de boende ska kunna behålla sina kontrakt. En normal konsekvens av sena betalningar är i andra sammanhang först en betalningspåminnelse och därefter någon form av straffavgift. Detta borde vara en rimlig ordning när det gäller försenad hyresinbetalning också. Ingen borde kunna avhysas enbart på grund av försenade inbetalningar. Med beaktande av de konsekvenser som en vräkning får är det nödvändigt att 46 § hyreslagen ses över för att stärka hyresgästernas besittningsskydd. Regeringen bör lägga fram förslag till ändring av denna lagstiftning. Ungdomar och rätten till egen bostad Utöver de grupper som räknas som hemlösa finns stora grupper som inte har eget kontrakt men som skulle vilja ha ett om de hade ekonomiska förutsättningar. Framförallt är det ungdomar som drabbats hårt av den marknadsanpassning som skett på bostadsmarknaden. är det cirka 190 000 unga som bor kvar hos sina föräldrar trots att de egentligen skulle vilja ha en egen bostad. Huvudskälet är bristande ekonomiska möjligheter till eget boende p.g.a. arbetslöshet och alltför höga boendekostnader. Många hyresvärdar försvårar också möjligheterna genom att ställa en rad krav på de tilltänkta hyresgästerna. Kraven är ofta godtyckliga och varierar från hyresvärd till hyresvärd. Reglerna för uthyrning beslutas av hyresvärdarna och är inte möjliga att överklaga. Framförallt ungdomar, men också socialbidragsberoende, arbetslösa och lågavlönade, drabbas av hyresvärdarnas godtycke. Till detta kan också läggas den diskriminering och ibland uttalade rasism som drabbar många bostadssökande invandrade. Den rättslöshet som drabbar de bostadssökande skulle mildras om det fanns en överklagningsrätt för prövning av hyresvärds skäl att neka rätten till ett hyreskontrakt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det borde också ligga i regeringens intresse att få en samlad bild av alla de olika krav och regler som finns på bostadssektorn avseende rätten till hyreskontrakt. bör få till uppgift att inventera och kartlägga hur kraven och villkoren för att få en bostad ser ut. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I takt med att allt fler får svårt att komma in på den reguljära bostadsmarknaden ökar logimarknaden (härbärgen och hotell) och den sekundära bostadsmarknaden där erbjuder hemlösa bostäder med andrahandskontrakt. Den sekundära bostadsmarknaden kan delas in i tre huvudkategorier: gruppboende eller kategoriboende som i stort ersatt de gamla ungkarlshotellen där de boende hyr lägenheten av , träningslägenheter som är ett led i en boendekarriär med normalisering som mål, sociala kontrakt där den boende hyr bostad i andra hand av kommunen eller . I alla tre boendeformerna finns ett inslag av kontroll och uppfostran av de boende. Kontrollen utövas oftast utifrån fastighetsägarens krav och mindre utifrån den boendes behov. Ofta innebär det att krav ställs på den boende som inte finns på den övriga bostadsmarknaden. Det kan handla om krav som vore omöjliga att ställa på vanliga hyresgäster. Kraven kan vara allt ifrån urinprovslämning till avsägelse av integritet i boendet. Reglerna för uppsägning/vräkning är helt annorlunda än på övriga bostadsmarknaden och upplever sig de som lever med andrahandskontrakt som hemlösa. I takt med den allt större sekundära bostadsmarknaden och de ibland orimliga krav som ställs finns en ökad tendens till att de som befinner sig på den sekundära bostadsmarknaden hamnar allt längre från det egna förstahandskontraktet. Det är inte ovanligt att man bor kvar med socialt kontrakt . Den normalisering som är syftet med sekundärboendet tenderar ibland att snarare inkapsla de boende i omsorg. När den sekundära bostaden blir normalisering är syftet förfelat och det är därför nödvändigt att se över besittningsskyddet för innehavare av andrahandskontrakt. De som bor med andrahandskontrakt på den sekundära bostadsmarknaden bör ges reell möjlighet att komma in på den reguljära bostadsmarknaden. Detta kan ske antingen genom att göra det möjligt att omforma andrahandskontrakt till förstahandskontrakt eller, om hyresgästen själv vill, garantera annan bostad med förstahandsupplåtelse. Regeringen bör återkomma med förslag på hur man kan skärpa reglerna kring besittningsskyddet för innehavare av andrahandskontrakt i enlighet med det som ovan anförs. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Som vi tidigare påpekat finns det stora grupper som befinner sig i närheten av fattigdom och hemlöshet och det är därför betydelsefullt att förebygga hemlöshet. För att göra detta krävs naturligtvis en rad sociala insatser men också verktyg för kommuner och stat att förebygga hemlöshet och bekämpa den hemlöshet som redan är ett faktum. Det helt avgörande för att lösa problemet med hemlöshet i vid bemärkelse är att få fart på nybyggandet av bostäder som de flesta har råd att efterfråga. Bostadsbidragen måste fungera på ett sådant sätt att de grupper som av ekonomiska skäl inte kan efterfråga bostäder får ett rimligt försörjningsstöd för att lösa problemet. Borttagandet av bostadsförsörjningslagens och bostadsanvisningslagens effekter för hushåll med svag position på bostadsmarknaden har aldrig blivit utrett, men det är tydligt att borttagandet av dessa lagar kraftigt försvårat förhållandet för dessa grupper. Den nya bostadsförsörjningslagen ger staten rätt att ålägga en kommun att inrätta bostadsförmedling (en möjlighet som regeringen fortfarande inte använt sig av). Detta är ett steg i rätt riktning, men med tanke på att hemlöshet även finns i kommuner med överskott av lägenheter hade det varit bättre med obligatorisk bostadsförmedling både för att få en tydlig bild av efterfrågan och som ett underlag för planering. Det bör återigen bli obligatoriskt för en kommun att inrätta bostadsförmedling. Det bör som sin mening ge regeringen till känna. Bostadsanvisningslagen, som gav kommunerna rätt att fördela ett visst antal lägenheter i både det privata och det kommunala beståndet, var ett kraftfullt redskap för att garantera kommunmedborgarna en möjlighet till bostad. Därför bör bostadsanvisningslagen återupprättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Socialtjänstlagen garanterar inte rätten till eget boende utan endast tak över huvudet. En lagändring som skulle uppfylla rätten till egen bostad skulle förstärka och förbättra situationen för hemlösa och uteliggare och förbättra situationen för de som riskerar bli hemlösa. Regeringen bör utreda och föreslå lagändringar så att socialtjänstlagens 4 kap. 1 § kompletteras med en bestämmelse om att rätt till bistånd också skall omfatta rätten till en egen bostad. Detta för att trygga individens rätt till egen bostad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna Regeringen tillsatte en parlamentarisk kommitté med uppgift att föreslå och initiera åtgärder som syftade till att skapa en bättre situation för de hemlösa och förhindra att hemlöshet uppstår. Kommittén tillkom som en följd av ett gemensamt beslut mellan , och . Kommittén avlämnade ett delbetänkande och sitt slutbetänkande , SOU 2001:95 Att motverka hemlöshet, en sammanhållen strategi för samhället. Många av de förslag som kommittén lägger fram skulle utan tvekan förbättra situationen för de som är hemlösa och för de som riskerar drabbas av hemlöshet. Det är därför vi med stor förundran ser hur lite av det som föreslagits av kommittén som blivit förverkligat. Tvärtom har vi sett hur hemlösheten snarare har förvärrats . Om regeringen menar allvar med sin vilja att förändra situationen borde regeringen återkomma med konkreta förslag till , utifrån kommitténs förslag, om hur hemlösheten ska bekämpas. Detta bör som sin mening ger regeringen till känna.