mot · GR02MJ432 · 2003-10-07 00:00:00 — bör prioritera dessa frågor inom EU-samarbetet och arbeta för att intentionerna i vitboken om livsmedelssäkerhet genomförs samt att samarbetet ytterligare fördjupas. Att regelverket som skall styra livsmedelssäkerheten måste vara gemensamt är självklart också från konsumentsynpunkt när det finns en fri inre marknad. Därför måste regelverket utformas av kommissionen, ministerrådet och parlamentet, där det mesta av miljölagstiftningen redan fastställs. EU:s kontrollsystem måste baseras på bästa tänkbara kompetens från vetenskaplig och teknisk synpunkt. Den inrättade europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet bör vara en god förutsättning för detta. Det är viktigt att arbetar inom EU för att myndigheten får de resurser och det mandat som behövs för att aktivt driva livsmedelssäkerhetsfrågorna. Det europeiska regelverket skall garantera en hög livsmedelssäkerhet. Detta innebär även att man successivt måste anpassa sig till de bästa exemplen från olika delar av unionen. Sålunda kan man konstatera att EU redan till stor del tagit till sig de svenska erfarenheterna av begränsning av antibiotikaanvändningen i fodermedel och att krav på ett totalstopp för användning av kadaver som ingrediens i foder, kosmetika och läkemedel nu är infört. I vissa fall om folkhälsan så kräver kan man acceptera att vissa länder fortsätter med strängare lagstiftning än vad som är EU-norm; detta gäller t.ex. salmonella. Salmonellan blev en het fråga under förhandlingar med EU. lyckades få igenom sina krav på att livsmedel, levande djur och foder som förs in i skall vara fria från smittan. Kött som importerats måste medföljas av intyg utfärdat av en av staten godkänd veterinär om att köttet är salmonellafritt. Färska ägg skall komma från höns i kontrollerat salmonellafria, besättningar. Inom EU pågår nu en revision av salmonellalagstiftningen, vilken troligen kommer att leda till att kontrollen blir mer lik den svenska. Tills dess måste behålla sina nuvarande undantag och även skärpa kontrollen så att till exempel köttberedningar ingår. Den nationella kontrollen bör utföras genom att alla anläggningar och all verksamhet kontrolleras på planeringsstadiet. Företagens egenkontroll är en nyckel i den nationella kontrollen. För varje typ av produktionsplats och för varje typ av produktion skall det finnas ett system för egenkontroll. Varje bonde, producent, förmedlare och handlare skall säkra sin egen hantering. Alla varor som köpts in skall redovisas och kunna spåras. Resultatet av egenkontrollen är en periodisk rapport som en lokal eller nationell myndighet sedan godkänner. Alla som hanterar mat i någon form, skall ha goda kunskaper i livsmedelshygien, den ansvarige arbetsledaren skall alltid ha ett körkort i hygien, mikrobiologi och miljöhänsyn, vars krav skall vara lika i alla medlemsländer. Var och en måste vara ansvarig för sin produkt. Förutom egenkontrollen krävs också att ansvarig myndighet gör fysiska kontroller på platsen, slumpmässigt eller på förekommen anledning. Kontrollen skall omfatta såväl kunskap som lokaler och teknik. I mindre företag kan optimal teknik vara alltför kostsam, men det är möjligt att kompensera detta genom att höja den personella kompetensen när det gäller hygien, mikrobiologi och miljöhänsyn Produktionsplatserna kan vara åkerbruk, ladugårdar, livsmedelsindustrier, distributörer, detaljhandel eller restauranger. Men de kan även vara anläggningar som svarar för försörjningen med insatsvaror i livsmedelsproduktionen, som till exempel industrier för produktion av gödselmedel till jordbruket, fodermedelsindustrier eller förpackningsindustrier för livsmedel. För att kunna garantera att den nationella kontrollen alltid fyller de uppställda kraven behövs en europeisk tillsyn en kontroll av kontrollanterna. Därför behövs det en europeisk livsmedelsmyndighet, ett matens FBI, som skall kunna göra flygande kontroller, det vill säga kunna agera inom ett medlemsland, både för att kontrollera livsmedelssäkerheten i sig, och för att kontrollera hur den nationella myndigheten sköter sina åligganden. Rättssystemet är i princip en nationell angelägenhet. Det gäller även livsmedelsområdet. anser dock att det finns fall då det är nödvändigt att ha sanktionsmöjligheter på EU-nivå. Det handlar till exempel om när ett livsmedelsproblem som drabbar konsumenterna uppstår i ett land och landets egna myndigheter uppenbarligen saknar förmåga eller vilja att ta itu med frågan. I dessa fall måste ha juridisk rätt att ingripa. Myndigheten bör också, i likhet med EU:s konkurrensmyndighet, ges möjlighet att föreslå kommissionen vilka sanktioner, till exempel böter, som bör tillgripas vid en överträdelse av reglerna. bör också ha en kunskapsuppbyggande roll när det gäller livsmedelssäkerhet och vara en förmedlande länk mellan de olika nationella myndigheterna. Den nyinrättade europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet har till viss del dessa uppgifter, framför allt vad avser forskning och rådgivning. Myndigheten har dock inte fått det fulla ansvar som vi anser att den borde ha när det gäller kontroll och möjligheter att föreslå sanktioner. Vi anser därför att skall verka för ett breddat mandat för den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Livsmedelssäkerhet på nationell nivå Även om har en hög livsmedelsstandard finns ingen anledning att slå sig till ro med rådande ordning. Framför allt vad avser livsmedelskontrollen krävs en ökad insats och samordning. De återkommande utbrotten av salmonella talar exempelvis sitt tydliga språk antalet inhemska fall av salmonella har ökat från 6,7 fall per 100 000 invånare till 9,1 fall per 100 000 invånare . Slarv och dålig kunskap blir dyrt inte bara för samhället och konsumenterna utan också i hög grad för producenterna. Den svenska livsmedelskontrollen behöver skärpas och bli mer likvärdig över hela landet. Detta är inte bara en fråga om konsumentskydd utan också en rättvisefråga mellan företagarna i branschen, som måste ha samma regler och krav på sig oberoende av i vilken kommun de verkar. Allt annat snedvrider konkurrensen. Därför ökar anslagen till livsmedelskontrollen. Det finns flera rapporter som visar en stor brist på samordning och övervakning av livsmedelssäkerheten i . har ansvaret för regelverk och kontroll av foder, för gödselhanteringsråd och ansvaret för djuromsorg. Kemikalieinspektionen är medansvarig för de kemiska substanser som används i odlingarna och har en stödfunktion. Vid slakteridörren övergår djuret till livsmedel och då tar vid. Regeringen borde initiera ett arbete för en översyn över de olika myndigheternas roller vad avser åtgärder för säkra livsmedel. Detta dels som ett led för att stärka arbetet med livsmedelssäkerhet, dels som en del av en effektivare myndighetsutövning. Det är t.ex. inte rimligt att både och skall behöva ha experter på hur man övervakar produktionssäkerhet, den ena myndigheten för foder och den andra för livsmedelsproduktion. är formellt ansvarigt för livsmedlet fram till konsumenten, i samarbete med . Men har bara kontrollansvaret för de allra största anläggningarna, totalt cirka 600 stycken. Alla andra företag inom livsmedelskedjan skall kontrolleras av kommunerna, vilket givetvis gör att en del starka kommuner har en utmärkt tillsyn medan en tredjedel av landets kommuner mer eller mindre har noll koll. har en nivå på livsmedelskontrollen som torde vara bland de allra svagaste i den utvecklade delen av världen. Detta sätter inte bara säkerheten ur spel utan det nuvarande systemet gynnar den slarviga men missgynnar den skötsamma. anser att det fulla ansvaret på nationell nivå för säker mat från jord till bord skall ligga på en myndighet. Myndigheten bör arbeta utifrån den övergripande målsättningen om god folkhälsa och rimligt trygga konsumenter som kan fatta egna välgrundade beslut. Det betyder en kontroll av alla inblandade parter, strikta egenkontrollprogram och en identisk kontroll över hela landet. Att samordna systemen är inte detsamma som att alla parter måste eller bör sitta på samma plats. Självklart måste ett samlat kontrollsystem ha en lokal/regional organisation, då lokal- och personkännedom är viktigt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är i det allra sista ledet i livsmedelskedjan som det avgörs om den mat vi äter är sund och fräsch. Det är varje enskild person som arbetar i butiken, på restaurangen eller i skolköket som avgör vilken kylnivå det skall vara i disken, hur köttkvarnen diskas och så vidare i en oändlig räcka av små detaljer, som leder fram till huruvida den mat vi köper har god kvalitet eller ej. För de allra flesta konsumenter är det inte möjligt att avgöra om butiken de går till följer alla nödvändiga åtgärder för att hålla livsmedlen i gott skick. föreslår därför att tar fram enkla metoder för att konsumenten skall få tydlig information om det hygieniska tillståndet bakom kulisserna på alla de ställen där vi köper och äter vår dagliga mat. Ett exempel på ett sådant system är den danska smajlmärkningen, där resultatet av den lokala hygienkontrollen i t.ex. restauranger presenteras för allmänheten i form av dekaler som anslås vid entrédörren. Regeringen borde få i uppdrag att utreda hur ett bra system skall utformas för att ge allmänheten möjlighet till information om myndigheternas åsikt om det hygieniska tillståndet på den restaurang eller den matbutik man står i begrepp att besöka. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.