mot · GR02Bo225 · 2003-10-07 00:00:00 — Förslag till riksdagsbeslut 2 Förutsättningar för boendeplanering 3 Behovet av en folk- och bostadsräkning 3 Helhetsyn i boendeplaneringen 5 Utvecklad kvalitet i boendet och dess omgivning 6 Äldreboende och tillgänglighet 6 Trygghet i boendet 6 Bryt segregationen genom boendeplanering 7 Barnperspektiv i boendeplaneringen 7 Krav på boendeplaneringsprogram 8 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om folk- och bostadsräkning.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utredning av planeringsinstrument för regional samhällsplanering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om obligatorisk bostadsförmedling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om barns inflytande i planeringen av boendemiljöer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om boendeplaneringsprogram. 1 Yrkande 1 hänvisat till FiU. Rätten till en bostad har i viss mån förstärkts i samband med införandet av bostadsförsörjningslagen (2000:1383). Dessvärre är lagen otillräcklig och otydlig i sin utformning. instämmer i stort med de synpunkter som lämnade i sitt remissvar till utredningen om det kommunala bostadsförsörjningsansvaret. För är planering av bostäder och boende en central punkt för att kommunerna ska kunna ta sitt ansvar för den sociala bostadspolitiken. Vi vill därför ändra lagstiftningen från att handla om bostadsförsörjning till att ha en inriktning mot obligatorisk boendeplanering. Behovet av en folk- och bostadsräkning För att boendeplaneringen i kommunerna ska fungera som ett instrument för en social bostadspolitik och som en grund för ett demokratiskt samtal om boendepolitiken krävs en del grundläggande åtgärder. Kunskapsbasen om hur boendesituationen i kommunen ser ut måste analyseras och bygga på fakta och statistik. pekade både i sitt delbetänkande och i sitt slutbetänkande på behovet av en förnyad folk- och bostadsräkning (FoB). Genom en förbättrad metod för FoB, som utvecklats av och vid EpC/, kan FoB användas för att analysera olika gruppers ställning på bostadsmarknaden. Metoden skulle även ge goda förutsättningar för att analysera orsaker till och konsekvenser av olika gruppers rörelser. Dessa kunskaper är utan tvekan en bra grund för kommunernas, regionernas och statens planering av bostadsförsörjningen. Problemet är att ingen FoB har gjorts . För att samhället ska få tillgång till och kunskap om den faktiska boendesituationen är det därför helt avgörande att vi genomför en ny folk- och bostadsräkning. Forskningen kring boendet och bostadsförsörjningen har i vissa delar gått i stå på grund av bristen på det material som en FoB skulle ge. Regeringen bör till återkomma med förslag till om en ny folk- och bostadsräkning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det bör utvecklas ett planeringsinstrument för infrastruktur- och bebyggelseutveckling på regional nivå. Detta för att möjliggöra för flera samhällsorgan att analysera, samordna och utveckla övergripande strategier för utbyggnaden av infrastruktur och bostäder där parterna har gemensamma intressen. Idén med regional samhällsplanering är i första hand att öka kunskapen om och förståelsen för de samband som finns i en region med gemensam arbets- och bostadsmarknad. Utöver detta bör det finnas möjligheter att på regional nivå driva fram en för regionen gynnsam utveckling vad gäller bostadsbyggande och infrastruktur. Områden som borde bli aktuella för det regionala planeringsinstrumentet är till exempel hälso- och sjukvård, transporter, näringsliv, bostadsbyggande, utbildning, miljö, kulturmiljö, kultur och arbetsmarknad. Det är svårt att säga i vilken omfattning ett nytt regionalt planeringsinstrument skulle påverka den svenska samhällsbyggartraditionen, men det är troligt att det ruckar en del såväl på det kommunala planmonopolet som på och dominans. Fördelarna överväger dock och det är därför en önskvärd utveckling att förstärka den regionala samordningen av utbyggnaden av bebyggelse och kommunikationer. Regional samhällsplanering skulle öka förutsättningar för att uppnå nationella mål vad gäller t.ex. ekologisk hållbarhet, effektiva transporter, kulturmiljö och bostadsbyggande. Stora vinster skulle kunna göras om man samordnade bostadsbyggandet för studenter i de regioner som tilldelats ett ökat antal högskoleplatser. Det skulle även innebära ökade möjligheter att undvika mål- och intressekonflikter, t.ex. när det gäller hur kommuner planerar för extern handel. Genom att inrätta ett regionalt instrument för samhällsplanering kan förutsättningar skapas för väl fungerande arbets- och bostadsmarknader, effektiv infrastruktur och regional utveckling. Förutsättningarna och formerna för regional samhällsplanering bör utredas. Regeringen bör presentera förslag till ett nytt planeringsinstrument på regional nivå. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I bostadsförsörjningslagens tredje paragraf står att inrättandet av bostadsförmedling och regionalt samarbete är frivilligt. Regeringen kan om man anser att behov föreligger ålägga en kommun att inrätta en bostadsförmedling lokalt eller regionalt. Lagen har funnits och vi kan tyvärr konstatera att regeringen fortfarande inte har använt sig av den. Detta trots att bara av landets kommuner har bostadsförmedling. Bostadsförmedling har, förutom att den kan fördela bostäder på ett socialt rättvist sätt, betydelse för att skapa ett instrument för boendeplaneringen genom att statistik på önskade bostäder avseende läge och storlek blir tillgänglig. kräver obligatorisk avgiftsfri bostadsförmedling med möjlighet för kommuner att söka dispens. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Boendeplaneringen måste utgå från en helhetssyn på samhället. Varje del i samhällsplaneringen påverkar det samlade resultatet. Brister i serviceutbud eller transportsystem försämrar möjligheten att leva och bo i de delarna av samhället. En riktig samhällsplanering måste beakta och väga in alla aspekter och utgå från de lokala och regionala förutsättningarna inom varje sektorsområde och varje geografiskt område. Det är lätt att bygga hus, men det är en svår konst att bygga samhällen, därför måste samhällsbyggandet ta en ansats utifrån många olika aspekter. Dessa aspekter måste identifieras både på det lokala och det regionala planet. För att nå framgång i planeringsarbetet är det nödvändigt att så många som möjligt involveras i processen. Detta sker bäst i det offentliga samtalet. Samtalet måste föras såväl mellan kommun och medborgare som mellan de olika sektorerna. Varje kommun bör ge tydliga förklaringar om medborgarnas handlingsutrymme och vilka spelregler som gäller för samhällsplaneringen. När det demokratiska samtalet används som planeringsmetod gynnas utvecklingen av hållbara samhällen. Genom förbrukningen av naturresurser och energi finns ett direkt samband mellan belastningen på miljön och användningen av mark och vatten. Förändringar i den byggda miljön och hur den förvaltas är av avgörande betydelse för utvecklingen av ett hållbart samhälle. vill ställa höga krav på samhällelig samverkan för ekologisk hållbarhet. Samtliga aktörer måste ta sitt ansvar i samhällsplanering, byggande, förvaltning och boende. Det omfattar förändringar inom redan byggda miljöer och det ställer höga krav på miljöanpassning i tillkommande bebyggelse. Uppvärmning av bostäder står för en stor del av energiförbrukningen i samhället. Vid ny- och ombyggnad skall energiförbrukningen minimeras genom bästa möjliga val av uppvärmnings- och ventilationssystem. Transporter till och från bostaden förbrukar mycket energi, särskilt biltransporter. Vid planering av nya bostäder och förändringar i befintlig bebyggd miljö skall höga krav ställas på energisnåla transportmöjligheter och minskad bilanvändning. Det förutsätter ett planeringsperspektiv som väger samman de ekologiska, ekonomiska och sociala aspekterna med markanvändnings- och bebyggelsefrågorna. Det samlade underlaget bör ingå i ett boendeplaneringsprogram. Utvecklad kvalitet i boendet och dess omgivning Framtagandet av boendeplaneringsprogrammen bör ta sin utgångspunkt i det enskilda bostadsområdet, med ett tydligt boendeinflytande och med en helhetssyn där boendet och boendemiljön står i centrum för en rad frågor. Arbetet berör en rad områden och kräver därför ett stort mått av samarbete över förvaltningsgränser och kommunala nämnder, där varje infallsvinkel och synpunkt skall utgå från ett helhetstänkande med målet att uppnå ett ekologiskt och socialt hållbart samhälle. Människan skall stå i centrum för utformningen av bostäder och bostadsområden. Hög kvalitet i boendet bidrar till social och ekologisk hållbarhet. Det förutsätter närhet till grönska och vatten, frihet från buller, samt luft och ljus i boendet. Det förutsätter också god estetik och medveten färgsättning och formgivning i boendemiljöerna. Befintlig bebyggelse måste vårdas väl. Kulturhistoriska bebyggelsemiljöer är värdefulla och skall hanteras varsamt och bevaras så långt möjligt. Boendemiljöer skall anpassas till de människor som bor där. Omfattande krav bör ställas för att garantera hög kvalitet i bostaden och dess omgivning. De problem som uppstår med skadliga ämnen och ljud måste bekämpas med tydliga regler om begränsningar och ansvar. Boende skall skyddas från ohälsosamma boendeförhållanden på grund av radon, mögel, dålig ventilation, buller etc. kommer andelen äldre att öka. Det ställer särskilda krav på anpassning av bostäder, bostadsområden, service och trafiksystem. Två huvudspår kan urskiljas i utvecklingen av boendet för äldre, dels ökade möjligheter att bo kvar i den egna bostaden genom anpassningar i det befintliga beståndet, dels ökade möjligheter att få en bostad i någon form av äldreboende. I båda fallen ställs det särskilda krav på tillgänglighet och handikappanpassning. Samhället har ett omfattande ansvar för en generell tillgänglighet och anpassningen av boendet för människor med olika former av funktionshinder utifrån individuella behov. Funktionshindrade skall ha ett stort inflytande över det egna boendet och dess närmiljö. Rättigheterna att kräva anpassningar och ombyggnader av den egna bostaden bör utökas. Kommunerna skall givetvis behandla frågan om boende för funktionshindrade och äldre i arbetet med boendeplaneringsprogram. Kontrollen och sanktionerna för reglernas efterlevnad skall skärpas. Problemet med otrygghet och rädsla är mycket komplext och sträcker sig utanför bostadspolitikens gränser. Den fysiska miljön har dock stor betydelse för säkerhet och trygghet, vilket skall beaktas i planering och förvaltning av bostäder. Undersökningar gjorda av Statiska centralbyrån och har visat att trygghet är den viktigaste enskilda faktorn i val av bostad som många, framförallt unga kvinnor, upplever både otrygghet och rädsla i sin närmiljö. Trygghet i bostadsområdet är väsentligt för trivsel och gemenskap. Boendet är den kanske viktigaste grunden för våra liv och våra möjligheter att förverkliga våra livsprojekt. Om rädsla och otrygghet får breda ut sig i våra bostadsområden hur skall vi då kunna utveckla ett demokratiskt samhälle där alla har en möjlighet att deltaga och bidraga? Det skall vara en självklarhet att känna sig trygg och säker i sitt eget bostadsområde. är det betydelsefullt att bevara öppenhet och tillgänglighet. Det finns mycket som talar för att situationen i våra bostadsområden snarare försämras än förbättras avseende otrygghet och rädsla men det går självklart att vända utvecklingen. Detta förutsätter att en rad åtgärder sätts in av både förebyggande karaktär och med bättre hjälp åt dem som redan drabbats. Samhället skall aktivt arbeta brottsförebyggande genom breda samverkansprojekt mellan lokala myndigheter, organisationer och medborgare. I ett boendeplaneringsprogram skall brottsförebyggande arbete vara en självklar del. För att värna kvinnors rätt till trygghet och säkerhet bör kommunerna åläggas att ta fram ett program för kvinnofrid. I den del som handlar om boendet skall kvinnofridsprogrammet vara en del av boendeplaneringen. Bryt segregationen genom boendeplanering I plan- och bygglagens 5 kapitel 7 § regleras kommunens möjlighet att utifrån ett program ge förutsättningar för hur ett bostadsområde skall bebyggas, antal lägenheter, upplåtelseform och så vidare. Detta är inget absolut krav. Frånvaron av krav på obligatoriska boendeplaneringsprogram i samband med översynen av översiktsplaner är utan tvekan en orsak till den svaga samhällsdebatten kring boendefrågor. Med ett krav på obligatoriska boendeplaneringsprogram som bland annat skulle ta aspekterna kring segregering och lösningar för de grupper som är eller riskerar att bli hemlösa skulle vi få en aktiv debatt i kommunerna om hur vi bygger ett samhälle där alla får plats. Genom en medveten boendeplanering som tar sikte på byggande med blandade upplåtelseformer kan vi bryta den segregering som framförallt präglar våra stora städer. Det mesta är redan byggt därför är det betydelsefullt att ta hänsyn till det redan byggda och planera på ett sådant sätt att vi bryter segregation och utanförskap. Vem för barnens talan i arbetet med översiktsplaner och detaljplaner? I slås fast att barnens bästa alltid skall komma i första rummet (3 §) och att barnet har rätt att uttrycka sin mening i alla frågor som berör det. När domstolar och myndigheter behandlar fall som rör barnet skall barnet alltid höras och barnets intresse komma i första rummet (1215 §§). Vidare fastslås att barnet har rätt till lek, vila och fritid (31 §). I PBL, plan- och bygglagens 2 kapitel 4 §, så gäller följande vid förändringar och kompletteringar av bebyggelse. Inom eller i nära anslutning till områden med sammanhållen bebyggelse skall det finnas lämpliga platser för lek, motion och annan utevistelse. I har man ställt tydliga krav på kommunerna när det gäller barn och planering. De rikspolitiska riktlinjerna säger att kommunerna skall lägga upp planeringsarbetet så att barns och ungdomars synpunkter kommer fram. En följd av detta är att staten ålagt varje kommun att utse en ansvarig tjänsteman som skall ta till vara barnens intresse i dessa frågor. bör naturligtvis göra detsamma och regeringen bör återkomma med förslag i denna fråga. Barnens rätt till en trygg och fri utemiljö måste vara en grundpelare i samhällsbyggandet. Unga måste ges möjlighet att förflytta sig på egen hand mellan fritidsaktiviteter, skola och hem. I en socialt hållbar stad skall rumslig segregation motverkas genom blandade upplåtelseformer och bebyggelsetyper, så att barn med olika social bakgrund ges förutsättningar att träffas. Bra samhällsbyggande skall låta barn och ungdomar vara med och påverka sin livssituation utifrån sitt tänkande och sina erfarenheter. Regeringen bör lämna förslag till nationella riktlinjer för barns deltagande och rättigheter i samhällsbyggandet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det skall vara obligatoriskt för kommunerna att upprätta boendeplaneringsprogram för att garantera hög kvalitet i bostäder och boendemiljöer. Boendeplaneringsprogrammen skall vara heltäckande och övergripande och redovisas till regeringen via länsstyrelserna minst en gång per mandatperiod. De skall behandla såväl handlingsplaner för nyproduktion och ombyggnad som förändringar i service, infrastruktur och omgivande miljö. Kvalitetskraven skall utvecklas ytterligare för att omfatta energi- och miljökrav, trygghet och säkerhet, feministiskt perspektiv, samt social och ekologisk hållbarhet. Det som anförs i motionen beträffande innehållet i kommunala boendeplaneringsprogram bör som sin mening ge regeringen till känna.