mot · GR02Fi240 · 2003-10-07 00:00:00 — Ett traditionellt konjunkturmönster innebär att uppgången i den amerikanska ekonomin fortsätter. Den stöds av lätt penning- och finanspolitik och en gryende optimism i näringslivet. Det största orosmolnet för hushållen är arbetsmarknaden. Efter en svag utveckling förefaller en uppgång vara på väg i EU-området. De största problemen finns i de stora länderna: , och . I alla tre fallen handlar det om att man försummat att angripa långsiktiga problem. Det handlar om pensionssystem, sjukförsäkringssystem, arbetstider m.m. som inte anpassats till den ekonomiska utvecklingen i övrigt. Att börja förändra i sådana system under en lågkonjunktur skapar ett starkt motstånd som vi nu ser exempel på i de länderna. Att man inte börjat tidigare medför också att man riskerar att komma i konflikt med stabilitets- och tillväxtpaktens budgetregler. Även inom företagssektorn finns betydande problem med alltför svaga balansräkningar och krav på anpassning till de nya förutsättningar som den inre marknaden och den gemensamma valutan innebär. En konjunkturåterhämtning kommer förhoppningsvis att göra det lättare att angripa de långsiktiga strukturproblemen i de enskilda länderna. Om ett kraftigt dollarfall medför en betydande förstärkning av euron kommer det att försvåra återhämtningen.. Men huvudprognosen är en successiv återhämtning . De tre övriga nordiska länderna har också känt av den försämrade konjunkturen, dock i minst utsträckning. väntas en uppgång även där, i något snabbare takt än i . De nordiska länderna har valt olika ekonomisk-politisk inriktning, främst vad gäller penningpolitiken. och har flytande växelkurs där dock förutsättningar starkt präglas av oljan. har valt en nära anknytning till euron, dock utan något som helst inflytande på penningpolitiken, och ett fullt medlemskap i eurosamarbetet. Denna olikhet kan komma att leda till fortsatta skillnader i både den ekonomiska politiken och i den ekonomiska utvecklingen. har bakom sig ett drygt decennium av svag eller obefintlig tillväxt. Bakgrunden är att man inte angrep de problem på bank- och fastighetsmarknaden som 80-talets kraftiga uppblåsning skapade. Försöken att med penning- och finanspolitik få fart på tillväxten har inte varit framgångsrika. En viktig lärdom av detta är att konjunkturpolitik kan inte ersätta strukturpolitik. För del är det reformer av bank- och företagsstrukturen som är nödvändiga. En viss optimism finns , det förefaller som om en viss tillväxt är på väg. Om det ska bli en bestående uppgång kräver det att regeringen kan fullfölja sina strukturreformer. De exklusive svarar för av global köpkraftskorrigerad BNP. De är starka exportnationer som svarar för betydande bidrag till världstillväxten. Det som ovan sagts om dollarutvecklingen kan få betydande återverkningar på dessa ekonomier. I följande tabell summeras tillväxtutsikterna för olika länderområden enligt IMF:s oktoberprognos. Procentuell volymförändring av BNP därav 0,2 0 1,5 utvecklade ekonomier 1,8 1,8 2,9 Utvecklingsländer 4,6 5,0 5,6 och 4,2 4,9 4,7 Världsekonomin 3,0 3,2 4,1 Omvärlden kan inte tänkas bort är ett av de mest internationellt beroende länderna i världen. Det förefaller dock som om detta fundamentala faktum inte spelade så stor roll i folkomröstningen om euron, och därmed våra framtida relationer med den närmaste omvärlden. Vårt beroende kan illustreras på olika sätt. motsvarade exporten av den totala produktionen i landet, BNP. var motsvarande tal , en mycket kraftig ökning. Närmare hälften av vår produktion går således på export och är därmed beroende av tillväxten i omvärlden och av att vi kan vara konkurrenskraftiga. Den andra sidan av detta är att importen svarar för av de varor och tjänster som förbrukas här i landet. Det är en ökning från 1990. Det ökade internationella beroendet kan illustreras på andra sätt: utländska direktinvesteringar, svenska företags investeringar i utlandet, utflyttningen av företag etc. De centrala besluten i företagen påverkas i högre grad än tidigare av internationella förhållanden. Men även och myndigheterna måste ägna betydligt mera tid åt internationella förhållanden som påverkar beslut. Det gäller inte minst EU-samarbetet. EU-relaterade frågor tar en allt större tid i besluts- och administrationsmaskineriet. Även om resultatet av folkomröstningen kan betraktas som ett tecken på skepsis mot vårt beroende av andra, kommer internationaliseringen rimligen att fortsätta. Detta är bra. Svenska företag kan inte dra sig ur intressanta marknader, spridningen av tekniska nyheter upphör inte svenskarna är i själva verket mycket benägna att ta till sig ny teknik vårt beroende av de andra EU-ländernas utveckling och politik upphör inte, etc. Vårt internationella beroende har varit en stark kraft bakom ekonomiska utveckling under . Beroendet av omvärlden kommer inte att minska. Detta påverkar förutsättningarna för ekonomisk politik och samhällsliv i stort. Detta kan, och vill, vi inte välja bort. Mot denna utveckling i verkligheten har stått en av socialdemokratin odlad föreställning om att kan segla på sin egen sjö. På många områden har regeringen satt upp ambitiösa mål. Mål är givetvis bra. Men man måste analysera orsakerna bakom utvecklingen och anvisa medel och metoder att faktiskt nå målen. Dessutom är det viktigt att definitionen av målen görs på ett sådant sätt att det gynnar det allmänna bästa att målen nås. Ett mål som nåtts är 4 procents öppen arbetslöshet. Men det skedde genom att man dels ökade de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna på ett obefogat sätt, dels att man manipulerade med det statistiska underlaget. Det skedde dessutom genom att människor som var arbetssökande ändå inte tilläts skrivas in och därmed hyfsades statistiken på bekostnad av dessa människors möjligheter att nå egen försörjning. Ett annat mål som nåtts är att utgiftstaket har klarats. Men detta har år skett genom utgiftsbegränsningar, panikstopp, flyttande av utgifter över årsskiften och framförallt genom manipulationer med utgiftsbegreppet, att kalla utgifter för minskade inkomster. Men de andra målen där manipulation av statistik inte hjälper och som inte kan administreras fram, når man inte. Allmänna besvärjelser har inte hjälpt och kommer inte att hjälpa i fortsättningen. Sysselsättningsmålet nås inte, vi fastnar på 77,5. Halveringen av socialbidragen blir bara halverad. Den öppna arbetslösheten hålls inte på . Istället för 100 000 nya företag fick vi färre. Målet för de offentliga finanserna nås inte. Statens finansiella sparande visar underskott (en konjunkturcykel brukar anses vara ) Regeringen når inte sina uppsatta mål. Det är naturligtvis trist för dess prestige men värre är att människor drabbas hårt av arbetslöshet, utanförskap och växande statsskuld. Socialdemokraterna vill inte lyssna till försök att ställa frågan hur det kan komma sig att fallit från en 4:e5:e plats vad gäller BNP per person, den s.k. välståndsligan, till 15:e17:e plats. Man har istället talat om att tillväxten varit snabbare än för t.ex. genomsnittet av EU-länder. Det är riktigt att BNP-tillväxten i varit något snabbare än i t.ex. EU-länderna. Men om man ser till vad vi verkligen får för detta blir bilden sämre. BNP mäter värdet av vår produktion i kronor. Bruttonationalinkomsten mäter vad vi kan köpa för vår produktion. BNP korrigeras då bl.a. med att man tar hänsyn till relationen mellan priset på våra exportprodukter och priset på det vi importerar. har haft en långsiktigt negativ utveckling av den prisrelationen. Vår köpkraft har försämrats. Den produktion vi haft har inte varit värd det vi trott att den var värd. Diagram 1 visar att bruttonationalinkomsten i inte ökat mera än i de EU-länder för vilka det finns statistik. Uppgången för 1999 och 2000 hörde samman med IT-boomen som gav en uppblåsning av ställning som knappast var hållbar. Bruttonationalinkomsten i och EU-länderna Index 1995= 100. Källor: och egna beräkningar Den bild som statistiken över bruttonationalinkomsten ger stämmer väl med den som visar att när det gäller köpkraftskorrigerad BNP per person har i stort sett legat på 1517:e plats bland . Inom EU är det bara , och som ligger lägre än . Detta handlar inte om något slags tävlan. Ligger vi på en låg BNP-nivå i jämförelse med likartade länder innebär detta att vi inte presterar varor och tjänster som kan bära höga löner. Förändringarna i ekonomierna medför att produktionen av varor, men även av tjänster, successivt flyttar till områden där de kan produceras billigare. Det pågår en sådan process där avancerade produkter utvecklas i höginkomstländer men efterhand kan flyttas till länder längre ner på inkomstskalan. Vi har sett t.ex. delar av produktion flyttas först ut ur till nu är de på väg att flyttas till . I har företagen börja flytta produktion till de östeuropeiska länderna. Den här processen gäller också för tjänster där t.ex. programmeringstjänster flyttats från till . Detta är en naturligt pågående process som inte kan regleras bort. har självt dragit nytta av den under industrialiseringsprocessen och därefter. Om vi vill vara ett höglöneland måste förutsättningarna vara sådana att näringslivet har en ekonomisk förmåga att bära höga löner, dvs. att det kan utveckla avancerade produkter och ständigt ligga långt framme i utvecklingen. För att skapa ett sådant klimat krävs ett antal förändringar som spänner över utbildning, skatter, arbetsmarknad, regler etc., något som vi utvecklar i vår näringspolitiska motion. Eftersom lönerna i näringslivet och i den skattefinansierade offentliga sektorn i stort sett kommer att följas åt måste också den offentliga verksamheten koncentreras till de verkligt viktiga uppgifterna. Dessa måste kunna rymmas inom den skattenivå som är lämplig. Förutsättningarna finns för en god näringslivsutveckling: har t.ex. en hög andel forskning och utveckling, står sig väl i många internationella jämförelser, men ändå blir det inte resultat. har inte en så högt kvalificerad produktion som vi borde ha med tanke på de utbildningsresurser m.m. som sätts in. ligger kvar på samma plats. Företagsklimatet behöver förbättras på alla de områden som nämnts. Det är en stabil förändring av förutsättningarna som behövs. Annars får fortsätta att hålla uppe produktionsvolymen genom en svag kronkurs, som innebär att de utlandsberoende företagen klarar sig, men vår köpkraft sjunker relativt sett successivt. Av diagram 2 framgår att det är en svag kronkurs i förhållande till näraliggande valutor som hjälpt till att hålla produktionen uppe. Resultatet av folkomröstningen kan tolkas som ett förord för en fortsatt svag krona. , och eurozonens effektiva växelkurs 19922002 Budget på svag grund Regeringens budget bygger på en rad antaganden om att omvärlden kommer att spela oss i händerna. I stället finns en rad faktorer som med viss sannolikhet kan visa sig ge betydligt sämre förutsättningar än vad budgeten bygger på. Den internationella utveckling som redovisades i föregående avsnitt tyder på att inte kan räkna med att få särskilt mycket hjälp utifrån . Tillväxten måste komma från inhemska källor. Regeringen räknar med att drygt 1½ procentenhet av den tillväxt på som antagits ska komma från inhemsk efterfrågan, främst privat konsumtion och investering. Detta bygger i hög grad på att hushållen är benägna att konsumera. När Socialdemokraterna såg till att hushållen fick en ordentlig inkomstförstärkning sparades en del av denna. Även beräknas sparandet ligga kvar på ungefär samma nivå. Men regeringen räknar sedan med att sparandet kommer att sjunka så att det 2006 är negativt. En sådan utveckling vore kanske trolig om hushållen kunde räkna med en bra allmänekonomisk utveckling. Hushållen har också visat optimism i enkäter om inköpsplaner. Men detta bygger på att arbetsmarknaden inte försämras. När sysselsättningen försämras och arbetslösheten stiger blir hushållen försiktigare. Även om fastighetspriser och en återhämtning på börsen är underlag för optimism kan den tillväxt som regeringen räknar med och de båda efterkommande åren bli betydligt sämre om hushållen visar ett försiktigare konsumtionsmönster än som antas i budgeten. Regeringens budget och sysselsättningskalkyl förutsätter lössläppta konsumenter! Den andra förutsättningen i regeringskalkylen är ökade investeringar. Från en nedgång antas näringslivet ställa om till en 15-procentig volymökning de kommande tre åren. Blir det en internationell konjunkturuppgång är inte detta uteslutet. En viktig osäkerhetsfaktor är hur investeringsbenägenheten påverkas av utfallet i euro-omröstningen. Det finns en klar risk att tveksamheten till investeringar i kommer att öka. Studier har visat att sedan eurons införande har och andel av direktinvesteringarna minskat. De offentliga investeringarna ökar blygsamt medan regeringen antar att bostadsbyggandet tar fart 2005 och 2006. Eftersom detta bl.a. bygger på optimism om investeringsbidragets effekter kan frågetecken sättas för den prognosen. Även med regeringens optimistiska antagande om konjunkturen finns det bara utrymme att öka den offentliga verksamheten med ½ procent . Detta förutsätter i sig fortsatta kommunalskattehöjningar. Regeringen prognostiserar att kommunalskatten höjs med i genomsnitt , vilket motsvarar höjda skatteintäkter med och i andra änden lägre privat konsumtion med motsvarande summa. Andra bedömare, som till exempel och , antar att kommunskatten höjs . Ekonomin i kommuner försämras i en allt snabbare takt. Kommunerna redovisade 2002 ett försämrat resultat på jämfört med . Drygt 100 kommuner visade ett underskott i budget; endast 178 kommuner redovisade ett positivt resultat eller ett nollresultat. Många kommuner som varit välskötta och haft en bra ekonomi har drabbats av betydande underskott. Landstingen redovisar ett sammanlagt resultat på , vilket är en försämring jämfört med med ca . Endast 5 landsting redovisar ett positivt resultat eller nollresultat, jämfört med 10 landsting föregående år. Trots detta förutspår regeringen ett överskott på 5 miljarder i kommunsektorn kommande år. tror däremot att det blir underskott på 7 miljarder och att detta växer till 18 miljarder . Den kommunala konsumtionen har ökat kraftigt , som sysselsättningen har avtagit. Kommunerna höjde i genomsnitt den kommunala skattesatsen 2003, vilket är den största höjningen . Ett mindre skatteunderlag än förväntat, på grund av dålig tillväxt och låg sysselsättning, riskerar dock ändå att äta upp stora delar av skattehöjningarna. Vi kan vidare notera att den timlöneutveckling för den kommunala sektorn som regeringen bygger sin prognos på enligt bedömning kräver resurstillskott. Den reguljära sysselsättningen, dvs som inte består av arbetsmarknadspolitiska åtgärder, sjunker. AMS redovisar att varslen ser ut att bli betydligt fler än vad man tidigare räknat med. Man räknar nu med att 70 000 personer kommer att varslas . Slår varslen igenom med uppsägningar i förväntad omfattning kan detta betyda att inflödet till arbetslöshet blir högre. Tillväxten kan mycket väl bli lägre och arbetslösheten högre än regeringen räknar med. I så fall kommer budgetens siffror inte att realiseras. Däremot kan det tänkas att det blir en internationell konjunkturuppgång eller under 20052006. Då får även svensk ekonomi draghjälp. Regeringen vill i alltför hög grad hänvisa de ekonomiska problemen till konjunkturbilden. Detta är dock fel. Det är de underliggande villkoren som skapar strukturella svagheter. Det viktigaste är att den svenska ekonomin i sig själv får sådan styrka att den kan nå en god tillväxt. Det är de förutsättningar i form av ändrad ekonomisk politik som krävs som vi här redovisar. En tyngre försörjningsbörda ökar kraven på politiken De som arbetar och som skapar ekonomiska värden måste bära kostnaden både för sin egen försörjning och för välfärden för hela den övriga befolkningen, liksom för alla andra kostnader som stat och kommun har. De yrkesverksammas andel av befolkningen och deras möjligheter att åstadkomma en hög nationalinkomst per invånare är avgörande för skattebaser och levnadsförhållanden. Demografin, produktiviteten och folkhälsan styr vad som kommer att vara möjligt i politiken och i hög grad också vad människor kommer att ha för möjligheter till privat levnadsstandard. Även med en högre andel arbetande i de vanligen yrkesaktiva åldrarna skulle den väntade förskjutningen av befolkningssammansättningen ha mycket påtagliga följder: Förhållandet mellan antalet personer i åldrarna och äldre Miljoner, 2564 år Antal 2564-åringar per person som är eller äldre Källa: SCB:s senaste befolkningsprognos Med detta långsiktigt ökande antal i förhållande till antalet invånare i yrkesaktiv ålder ökar betydelsen av hög sysselsättning, produktivitet och god folkhälsa ännu mer. Utbildning, teknik, investeringar och företagsklimat behöver bli bättre för att större effektivitet och ekonomiska framsteg skall räcka till för att bära upp välfärden. Inte bara skatte-, utan också socialförsäkringssystemen, måste vara sådana att det lönar sig att arbeta. Men även med dessa liberala reformer är det nödvändigt att öppnas för en vidgad arbetskraftsinvandring för att klara den framtida tillväxten och välfärden. Välfärden måste reformeras för att kunna bevaras Att leva så att man skapar ekonomiska värden och stärker välfärdens grund skall inte motarbetas utan premieras. Pensionssystemet i är omlagt så att det till skillnad från tidigare hjälper till att stärka de välståndsbildande krafterna och välfärdens ekonomiska grund. Jämfört med en lång rad andra industriländer har detta gett ett försprång på ett viktigt område. Tyvärr är situationen inte sådan på ett antal andra områden. Sjukskrivningens kris en kvarnsten för välfärden Det har stor betydelse att sjukfrånvaro, sjukpensionering, arbetslöshet och utanförskap kan blir mindre och inte, som , mer vanliga i de normalt yrkesaktiva åldrarna. Ekonomiska framsteg och välfärd i ett modernt samhälle är bara möjliga om befolkningen i yrkesaktiv ålder är i stort sett frisk, arbetsför och yrkesverksam. Här har utvecklingen gått bakåt : Antal personer med sjukpenning Tusental, augusti respektive år Regeringen har för det mesta stått handfallen , medan först sjukskrivningar och sedan sjukpensioner ökar och ökat. Antalet genomförda effektiva åtgärder är än så länge mycket få. Den åtgärd regeringen satsat mest på, den tredje sjuklöneveckan, är missriktad och kan bidra till att höja trösklarna in på arbetsmarknaden och resa nya hinder för den äldre arbetskraften och för många funktionshindrade. Krisen för sjukförsäkringen har utvecklats till ett hot mot hela välfärdssystemet. Efter ökningen av antalet sjukpenningdagar har det nu kommit en våg av sjukpensioneringar. Kan inte denna utveckling snart vändas till mer rehabilitering och fler vägar tillbaka till arbete kommer detta att bli en kvarnsten för välfärdspolitiken under kanske ett årtionde. Handlingsmöjligheterna på en rad områden har redan beskurits, och det har fått stora följder, både utanför och inom socialpolitiken. Allvarligast är att tillväxtens förutsättningar undergrävs ännu mer. De ekonomiska följderna är dramatiska: Ovanpå kostnader för sjukpenning m.m. på 2002 lades utbetalningar av förtidspensioner och sjukbidrag (numera sjuk- och aktivitetsersättning) med 50 miljarder. skedde en nettoökning med hela 46 miljarder av den upplupna skuld som skattebetalarna bär på för de beslutade men ännu inte utbetalade förtida pensionerna. Om sjukförsäkringen bit för bit ersätts med att arbetsgivaren skall bära kostnader för anställdas ohälsa kommer sjukförsäkringen att brytas sönder. I stället för att, som regeringen, slå in på den vägen bör driva fram ett reformarbete som gör att sjukvård och försäkringskassor tillsammans kan få försäkringen att fungera så som den är tänkt. Långvariga sjukskrivningar av människor som får vänta i onödan på behandling, rehabilitering eller omskolning till arbetsuppgifter som hälsan tål, är inte det enda tecknet i på socialt sönderfall mitt i en välfärd som vilar på en alltmer bräcklig ekonomisk grund. Bland andra sådana tecken märks hur psykiatrin, trots reformer som inriktats på att förbättra villkoren, misslyckats och många människor farit illa och blivit en fara för andra. Tilltagande alkohol- och narkotikamissbruk förvärrar psykiatrins svårigheter och tillsammans skapar detta utslagning, otrygghet och ökade bördor på sjukförsäkringen. Att regeringen i en sådan situation väljer att kraftigt skära ned de förebyggande insatserna visar hur handfallen den är även här. Det sociala sönderfallet måste hejdas. Sammantaget utgör den hårda belastningen på sjukförsäkringen, förändringen av befolkningens ålderssammansättning, ökningarna av alkohol- och narkotikaanvändningen, den bestående alltför stora arbetslösheten och flera andra faktorer ett allvarligt hot mot den sociala välfärdens hållfasthet. Detta hot måste avvärjas. Men regeringen tycks inte ha fullt klart för sig hur en pågående negativ utveckling på flera områden kan få sammantagna framtida verkningar som gör att den ekonomiska grunden för en social välfärd undermineras. Den svaga konjunkturen börjar nu visa sig även i arbetslösheten som stiger långsamt men stadigt. pressades den öppna arbetslösheten ned till regeringens mål på genom att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna hölls uppe, trots att konjunkturen var god. har de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna dragits ned något vilket har slagit igenom i en stigande öppen arbetslöshet. var av arbetskraften öppet arbetslös, jämfört , enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar (). Öppet arbetslösa och personer i arbetsmarknadsåtgärder jan. Den öppna arbetslösheten bland ungdomar var jämfört . Även långtidsarbetslösheten ökar tydligt. av dem som var öppet arbetslösa hade varit arbetslösa . Låg sysselsättning sjunker sakta För få människor arbetar i . Trots en stark högkonjunktur stannade sysselsättningen på en historiskt låg nivå. När arbetsmarknaden var som bäst fanns av befolkningen i reguljär sysselsättning. Detta var lågt jämfört med den förra högkonjunkturen. var av befolkningen sysselsatt. I årets budgetproposition erkände regeringen vad alla andra redan visste. Att regeringens mål att av den arbetsföra befolkningen skulle vara sysselsatt inte skulle nås. Regeringen ger nu också upp det målet för den närmaste framtiden. har i genomsnitt av den arbetsföra befolkningen varit i reguljär sysselsättning och andelen är långsamt sjunkande. Nedgången i sysselsättningen visar sig också i att antalet arbetade timmar sjunker. arbetade det svenska folket i genomsnitt , vilket var färre än och 4,5 miljoner färre timmar än . Nedgången beror helt på minskad aktivitet inom den privata sektorn. () räknar med att antalet arbetade timmar inom näringslivet kommer att minska . I KI:s senaste konjunkturbarometer rapporterar företagen den lägsta bristen på arbetskraft . I stat och kommun har dock antalet arbetade timmar legat relativt . Genomsnittligt antal arbetade timmar Arbetade timmar i genomsnitt i förhållande till befolkningen 19862002 År Arbetade timmar per person Segregationen växer i . och klarade sig invandrarna bra i . Sysselsättningen bland invandrare var då högre än bland övriga invånare. Men har invandrarnas ställning på arbetsmarknaden och i samhället försämrats mycket tydligt. SCB:s arbetskraftsundersökning () visade att sysselsättningen bland utrikes födda var lägre och arbetslösheten dubbelt så hög som i hela befolkningen. låg ändå i slutet av en lång högkonjunktur där invandrarnas situation på arbetsmarknaden förbättrats något. Grupper som har en svagare ställning på arbetsmarknaden får oftast arbete sist under högkonjunktur och riskerar att bli de som förlorar sina arbeten först när sysselsättningen minskar igen. när arbetslösheten ökar igen är det också uppenbart att det blir vissa invandrargrupper som i första hand drabbas. Omkring en miljon människor i är födda i andra länder och 1,8 miljoner människor har utländsk bakgrund.