mot · GR02K399 · 2003-10-07 00:00:00 — begär att regeringen tillsätter en utredning med anledning av vad i motionen anförs om förstärkta mänskliga fri- och rättigheter. För att ett samhälle ska uppstå behövs bland annat att ett antal människor kan kommunicera med varandra och omfattar vissa gemensamma värderingar och värden. Varje samhälle utgår från en sådan värdebas, en etik, som klargör hur man bör uppträda mot varandra. Motiveringarna för en sådan gemensam värdebas kan vara olikartade, men accepteras själva värdebasen kommer det att vara ett fungerande samhälle. Ordet samhälle syftar just på gemensam grund, på sammanhållning utifrån något. Kulturtraditionen påverkar självfallet värde- och normsystemet i ett samhälle. finns inom vad man kallar den västerländska kulturkretsen, som präglats starkt av kristet och humanistiskt tänkande. Den värdebas som skapats inom denna tradition utgör en god grund för uppbyggandet av en människovärdig miljö; det vi kallar ett gott samhälle. I ett gott samhälle måste värdebasen överföras från generation till generation, främst genom familjen. Även andra signalgivare har betydelse för denna internalisering (införlivande) som skolan, medier, kamrater med flera. Rätten utformad i en lagstiftning är också den en signalgivare. Rätten är ett undersystem i ett samhälle. Ett rättssystem bygger på principer. Dessa principer är i grunden uttryck för en etisk hållning. En värdeneutral rättsstat är en omöjlighet. Ett samhälles grundvärden är förankrade i gemenskapen och bestäms av kulturarvet. Rätten ska alltså inte vara en samling löst sammanfogade lagar utan ska utgöra en sammanhängande enhet, det vill säga lagstiftningen ska vara koherent. I ett rättssamhälle har lagarna och lagstiftningen en inre systematik och ett sammanhang. Det finns en rättens helhet. Rätten är alltså inte ett partipolitiskt instrument utan ska ses utifrån detta helhetsperspektiv. Etiska och juridiska normer och värden bör knytas till den historiskt utvecklade enigheten inom vår kulturkrets. Gemenskapens etik är grunden för rätten. Rättens legitimitet är inte bara knuten till sättet för beslutsfattande utan även till medborgarnas sociala medvetenhet, värdeskalor och värderingar. Legitimiteten är etisk till sin natur. Den legitima rättsstaten måste visa respekt för de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna. Dit hör bland annat att staten ska respektera varje människas integritet oberoende av religion, ålder, ras, kön, sexuell identitet, ekonomisk eller social ställning, etnisk eller politisk tillhörighet. Rättsordningens grundläggande mål är att skapa en samlevnad i fred mellan människor och att medverka till att upprätthålla de grundläggande värdena. Inte bara rättsreglerna utan även deras tillämpning måste vara etiskt godtagbar. Rättssystemet måste präglas av både förutsebarhet och rättvisa. Förutsebarheten ska skydda den enskilde mot godtycklig maktutövning. Rättskipning och myndighetsutövning ska alltså vara rimligt förutsebara med stöd av lagen och med hänsyn till etiska värden. En medborgare ska åtnjuta rättsskydd både mot enskilda och mot staten. Grundläggande kriterier för en fungerande rättsstat är mänskliga fri- och rättigheter, maktdelning, förvaltningens lagenlighet, rättsskydd genom oavhängiga domstolar och den statliga maktutövningens förutsebarhet. Rättsordningen måste därför präglas av rättslikhet, rättssäkerhet, rättstrygghet, rättstillgänglighet och öppenhet. Rättssäkerhet, likhet inför lagen, den avtalsrättsliga partsautonomin (parters självständighet) och avtalsfrihet skyddar individens behov av att tryggt kunna planera sitt liv. Den nuvarande svenska rättsordningen utgår i hög grad från ett rättspositivistiskt betraktelsesätt, där rätten definieras operationellt, det vill säga rätt är det som lagstiftarna kallar rätt. Men som klargjorts ovan ingår rätten som ett undersystem i ett samhälle, där de grundläggande värdena etiken utgör ett sammanhållande band. Rättsnormen ska därför ta sin utgångspunkt i det som är etiskt godtagbart. Den ska alltså förankras i den svenska och västerländska kulturtraditionen. Denna syn på rättsstaten anknyter till ett mer normalt europeiskt betraktelsesätt. Det är viktigt att tydligare anknyter till den traditionen. Ett första betydelsefullt steg i den riktningen togs genom införlivandet av . och förstärk de mänskliga fri- och rättigheterna Det är viktigt att successivt sortera ut rättspositivismen ur det rättsliga perspektivet i arbetet att förstärka de mänskliga fri- och rättigheterna. Det svenska skyddet för dessa fri- och rättigheter behöver vidgas och förstärkas. Exempel på området som borde bearbetas ytterligare är t ex vidden av skyddet för den mänskliga integriteten, föräldrarätten, den negativa föreningsfriheten, samvetsfriheten och äganderätten. Det behövs också ett tydligt diskrimineringsskydd för människans integritet oberoende av religion, ålder, ras, hudfärg, kön, språk, sexuell identitet, genetiska särdrag, börd, ekonomisk eller social ställning, funktionshinder, etnisk eller politisk tillhörighet. Detta skydd måste vara effektivt inte enbart i förhållandet mellan den enskilde och det allmänna utan rättsstaten måste också tillförsäkra ett sådant skydd mellan enskilda. Grundlagens, det vill säga främst regeringsformens, grundläggande synsätt måste därför vidgas. Krav på åtgärder för grundlagsskyddat diskrimineringsskydd behandlas i separat kristdemokratisk motion. Utöka området för rättighetsskydd till att omfatta även förhållanden mellan enskilda Regeringsformen tillförsäkrar med smärre undantag endast medborgarna fri- och rättigheter uppräknade i 2 kap. 1 § regeringsformen i förhållande till det allmänna. Medborgarna tillförsäkras däremot inte sådana generella fri- och rättigheter i förhållande till andra enskilda eller andra enskilda rättssubjekt (företag eller organisationer). I denna del kan det inte anses råda full parallellitet mellan regeringsformen och . Denna konvention kan antas ålägga konventionsstaterna viss skyldighet att genom lagstiftning trygga vissa fri- och rättigheter även mellan enskilda. Enligt vår mening vore det värdefullt att utreda om även fri- och rättigheter mellan enskilda borde grundlagsfästas och inte som i huvudsak vara inriktade på förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. En sådan grundlagsfäst rätt skulle stärka som rättsstat. De s.k. målsättningsstadgandena i regeringsformens 1 kap. 2 § talar om respekt för människans lika värde och om frihet och värdighet, etc. Paragrafen kan inte användas för rättsligt grundade krav i sig. Den pekar dock ut viktiga mål och påverkar därmed indirekt tilliten och värdegemenskapen i samhället. majoritet har i ett tidigare betänkande konstaterat att det inte är praktiskt möjligt att i en grundlag ta in en generell reglering av skyddet för mänskliga fri- och rättigheter såvitt avser förhållandet mellan enskilda. Detta påstående är en sanning med modifikation. I regeringsformens 2 kap. 3 § skyddas t.ex. medborgarens personliga integritet i förhållande till automatisk databehandling, och såvitt vi kan konstatera gäller det inte enbart allmänna register. I 2 kap. 14 § regeringsformen begränsas föreningsfriheten för sammanslutningar som ägnar sig åt förföljelse av folkgrupp. Så nog är det möjligt att ta in regleringar av det slaget i regeringsformen och grundlagen, det vill säga mellan enskilda eller enskilda rättsobjekt. Det är med andra ord mer en fråga om att vilja än att kunna. bör begära att regeringen tillsätter en utredning om ett vidgat skydd för de mänskliga fri- och rättigheterna i enlighet med det som anförts i denna motion. Skånberg (kd)