mot · GR02Fi278 · 2003-10-07 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 2 3.2 Människor som jobbar en förutsättning för välfärden 3 3.3 Kvaliteten brister 4 3.4 Relationen statkommuner 4 3.4.1 Tydliggör effekterna av statliga beslut 5 3.5 Stöd och service till vissa funktionshindrade 6 3.6 Prioritera kärnverksamheten 8 3.7 Samverkan kommuner och landsting 9 3.8 Förnyelse av kommuner och landsting som arbetsgivare 9 3.9 En ekonomi i balans 10 3.10 Det kommunala utjämningssystemet 10 3.11 Ekonomisk beredskap vid oförutsedda händelser 11 3.12 Bidrag till särskilda insatser i vissa kommuner och landsting 12 3.12.1 Förebyggande av hiv/aids 12 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att effekterna av statliga beslut för kommunerna skall klargöras och utgöra underlag för riksdagsbeslut, i enlighet med motionens förslag. begär att regeringen genomför en kartläggning av olika statsanslag till kommunerna samt att effekterna av dessa analyseras och redovisas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en reformering av kommunkontosystemet så att konkurrensneutralitet mellan offentlig och privat driven verksamhet kan uppnås fullt ut. begär att regeringen återkommer med förslag på hur en reform som ger kommunerna möjlighet att utjämna sitt ekonomiska resultat över en konjunkturcykel kan genomföras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda frågan om sanktioner för att säkerställa en god efterlevnad av balanskravet på kommunernas ekonomi. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en grundlig översyn av skatteutjämningssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en god ekonomisk beredskap under anslag 48:2 för oförutsedda händelser i form av t.ex. översvämningar även fortsättningsvis behövs samt att en utredning med anledning av detta inte behöver genomföras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bidraget för förebyggande av hiv/aids permanentas och organiseras i enlighet med motionens förslag. De kommunala verksamheterna utgör en betydande del av den svenska ekonomin som helhet. För den enskilde medborgaren är det till stor del kommuner och landsting som utgör garanter för en fungerande välfärd. Rollen som leverantörer av viktiga välfärdstjänster innebär ett stort ansvar. Fullföljs inte detta får det avgörande betydelse för den enskilde individens vardag. Kommunerna behöver i sin tur de förutsättningar som krävs för att de ska ha möjlighet att fullfölja sitt ansvar. För kommunerna, liksom för landet som helhet, är förutsättningar för tillväxt absolut avgörande för att finansiera välfärdstjänster och ekonomisk trygghet. Det är en stor utmaning för både regering, riksdag och kommuner att skapa goda möjligheter för kommunerna att långsiktigt fullgöra sitt uppdrag. Kommunerna höjde i genomsnitt den kommunala skattesatsen 2003, vilket är den största höjningen . Regeringen prognostiserar att kommunalskatten höjs med i genomsnitt , vilket motsvarar höjda skatteintäkter på och i andra änden lägre privat konsumtion med motsvarande summa. Andra bedömare som till exempel och uppskattar att kommunalskatten höjs med . Ett minskat skatteunderlag på grund av dålig tillväxt och låg sysselsättning riskerar ändå att äta upp stora delar av skattehöjningarna. Ekonomin i kommuner försämras i en allt snabbare takt. Kommunerna redovisade 2002 ett försämrat resultat på jämfört med . Drygt 100 kommuner visade ett underskott i budget, endast 178 kommuner redovisade ett positivt resultat eller ett nollresultat. Många kommuner som varit välskötta och haft en bra ekonomi har drabbats av betydande underskott. Landstingen redovisar ett sammanlagt resultat på , vilket är en försämring jämfört med med ca . Endast fem landsting redovisar ett positivt resultat eller nollresultat, jämfört med tio landsting föregående år. Den kommunala konsumtionen har ökat kraftigt , som sysselsättningen har avtagit. Trots detta förutspår regeringen ett överskott på 5 miljarder i kommunsektorn kommande år. tror däremot att det blir ett underskott på 7 miljarder och att detta växer till 18 miljarder . 3.2 Människor som jobbar en förutsättning för välfärden och goda villkor för företagare är av helt avgörande betydelse för om kommunerna ska ges fullgoda ekonomiska förutsättningar att fullfölja sitt uppdrag. Det är endast genom människors arbete som vi skapar de ekonomiska resurser som krävs för att bibehålla och vidareutveckla svensk välfärd. Därför är en väl fungerande näringspolitik, med medvetna satsningar på att skapa ekonomisk tillväxt och därmed fler jobb och ökade skatteintäkter, grunden för att kommunerna även i fortsättningen på ett gott sätt ska kunna lösa sina uppgifter. Kommuner och landsting kan inte leva på statsbidrag. Statsbidragen utgör en mycket liten del av kommunernas grund för finansiering det är människors arbete och inkomster och därigenom skatteintäkter till kommuner och landsting som ger förutsättningar för vår välfärd. Skatteintäkterna i en kommun måste också komma den kommunen till godo. Det ska löna sig att arbeta och göra ett bra jobb även för kommuner och landsting. Det är i längden ohållbart att lösa kommunala finansieringsproblem genom skatteökningar. Kunskapen om de välståndsbildande krafterna måste bli bättre, och inställningen till företagare och företagande måste bli mer positiv. En reformerad svensk arbetsmarknadspolitik är alltså av avgörande betydelse för den kommunala ekonomin, liksom en integrationspolitik värd namnet. står många människor utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Detta är negativt för den enskilde, men drabbar också den kommunala ekonomin i form av mindre skatteintäkter och ökade utgifter för olika former av socialt bistånd. liberalerna för i andra motioner fram en arbetsmarknadspolitik där arbetslinjen kommer i första rummet och som leder bort från passivitet, utanförskap och bidragsberoende. Personer som invandrat till båda kan och vill arbeta för sin och sin familjs försörjning. En misslyckad integrationspolitik som behandlar flyktingar i första hand som föremål för stöd istället för individer med skaparlust, kraft och vilja att arbeta både för sitt eget och allas vårt gemensamma bästa har skapat ett utanförskap som det krävs krafttag för att bryta. Tillgången till ett arbete är en av de faktorer som starkast bidrar till integration i vårt samhälle. En integrationspolitik som bland annat satsar på att människor skall komma i arbete är en vinst både för den enskilde och för den kommunala ekonomin. har i andra sammanhang lämnat motioner till med förslag på hur detta skall kunna genomföras. Bilden varierar mellan kommunerna, men i ett genomsnittligt perspektiv uppfyller de kommunala kärnverksamheterna inte de krav på kvalitet som vi anser måste ställas. har bristerna inom psykvården blivit smärtsamt påtagliga. Ansvarstagandet för psykiskt funktionshindrade lämnar mycket i övrigt att önska. Funktionshindrade med stöd enligt LSS får inte det boende de har rätt till. Samverkan inom vård och omsorg mellan kommuner och landsting brister, vilket kan få allvarliga följder. Många äldre får inte den omsorg och vård de önskar. Vårdköerna är för långa. Barngrupperna i förskolan är på sina håll orimligt stora. Alltför många elever hoppar av skolan och andelen obehöriga lärare har ökat anmärkningsvärt. För att vända utvecklingen måste kommuner och landsting få förutsättningar att fullfölja sitt uppdrag. Detta kräver en politik för god tillväxt och hög sysselsättning. Statsbidragen fungerar i allt större utsträckning som enstaka stoppning i en alltför utsliten strumpa. Statlig tilläggsfinansiering är nödvändig i ett kortare perspektiv, men på lång sikt bör kommunernas beroende av statsbidrag minska. De uppgifter och ansvarsområden som läggs på kommunerna måste vara fullt finansierade och får inte bli en extra kostnad utan täckning från statens sida. Kommunerna måste i sin tur ta ansvar för sina åtaganden. Inom ramen för specialdestinerade bidrag ryms ett mycket stort antal olika bidrag, med olika syften och effekter. De är ämnade för olika uppgifter, olika projekt, har olika tidsramar och ger olika ekonomiska konsekvenser. Gemensamt för dem alla är att de skapar mycket administrativt arbete för mottagaren. För många blir resultatet i slutändan mycket väsen för ingenting. Flera utvärderingar har visat att en del av de projekt som kostat avsevärt mycket pengar och inledningsvis haft skepnaden av stora satsningar, ebbat ut med tiden utan att ha förändrat något långsiktigt. Det som av den socialdemokratiska regeringen lyfts fram som årets goda gärning i budgetpropositionen, upplevs inte alltid som det i realiteten hos kommunerna. Det är tveksamt om de specialdestinerade statsbidragen verkligen uppfyller de mål som de är ämnade för. Det finns mycket som talar för att de styr kommunernas agerande på ett olyckligt sätt, med oförutsedda och oönskade följdeffekter på kommunernas verksamhet. Flera undersökningar visar att det extra tillskott i form av bland annat specialdestinerade bidrag, som Wärnerssonpengar och maxtaxepengar, i stor utsträckning ätits upp på grund av att statsbidragen inte höjts i takt med löne- och prisökningar, att staten tar in allt högre momsavgifter från kommunerna och landstingen, genom förlorade skatteintäkter och inflation. Det är av stor vikt att målen med bidragen noggrant analyseras och att kommunerna inte finner sig låsta i omöjliga situationer på grund av stelbenta konsekvenser. Wärnerssonpengarna är ett exempel. De praktiska effekterna av dem visar på hur olika regleringar och bidrag från staten kan motverka varandra. Det finns exempel på kommuner som har gått miste om bidraget bland annat beroende på att de strävade efter att uppfylla kommunallagens krav på en budget i balans. Bidraget tar heller inte löneökningar i beaktning med följden att kommunerna inte kompenseras för det. Sådana bieffekter riskerar att urgröpa syftet med bidraget. Skolan måste ha möjlighet att anpassa sin verksamhet efter de förutsättningar som råder. Wärnerssonpengarna har gjort det svårare för skolorna att dimensionera sin verksamhet i rätt proportion till antal elever utan att det leder till orimliga ekonomiska konsekvenser. Särskilt allvarligt blir detta i en situation med en redan överansträngd ekonomi. Maxtaxereformen inom barnomsorgen är ett annat exempel. liberalerna har verkat för enhetligare dagistaxor och stöder tanken bakom reformen, då inkomstrelaterade kommunala avgifter skapar orimliga marginaleffekter. Reformen har emellertid fått anmärkningsvärda effekter. Det sätt på vilket maxtaxan inom barnomsorgen infördes och de effekter, ekonomiska och kvalitativa, som den har medfört för enskilda kommuner är vi starkt kritiska mot. Reformen har omfattat fler barn och de överenskomna vistelsetiderna har ökat mer än beräknat. Kommunerna har inte kompenserats i enlighet med finansieringsprincipen. 3.4.1 Tydliggör effekterna av statliga beslut För att tydliggöra en del av problemen som beskrivs ovan behövs en ingående analys och ett klargörande vad gäller effekterna av statens ekonomiska styrning av kommunerna genom nuvarande bidragssystem. Relationen mellan staten och kommunerna är i flera avseenden oklar, till exempel vad gäller nuvarande bidragssystem, kommunernas resurser och individers rättssäkerhet, vilket illustreras av exemplen ovan och som även framhålls i revisorers förslag 2002/03:RR21. Det handlar också om ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna och kommunernas ekonomiska förutsättningar att fullfölja sina åtaganden. Det föreligger en komplicerad konflikt mellan den kommunala självstyrelsen och kommunernas roll i förverkligandet av nationell politik på lokal nivå. Den kommunala självstyrelsen innebär att kommuner ska besluta om sina egna angelägenheter, vilket är en mycket viktig demokratisk princip i vårt land. Men oklarheterna påverkar den kommunala självstyrelsen och kommunernas möjligheter att förverkliga nationell politik på lokal nivå, vilket i sin tur påverkar demokratin och välfärden. Ett antal åtgärder behövs för att komma tillrätta med den otydlighet som råder i relationen mellan staten och kommunerna: Konsekvensanalyser vad gäller påverkan på kommuner och landsting vid förslag och beslut som ska tas i behövs. Det råder en brist på kunskap när det gäller hur olika förslag och beslut påverkar kommunernas ekonomi, verksamhet och medborgare. Bristen på konsekvensanalyser är allvarlig, då som följd saknar underlag för att bedöma effekterna av regeringens förslag. Analyserna bör omfatta effekter och finnas med som grund för regeringens förslag. En kartläggning och redovisning av olika statsbidrag är nödvändig. Denna bör inkludera alla typer av bidrag, inklusive de som ryms under begreppet specialdestinerade bidrag. Effekterna av statsbidragen måste klargöras. Kompensationen ska ske på rätt nivå finansieringsprincipen måste gälla. För detta behövs en omfattande genomgång och sammanställning av redan utförda utvärderingar, samt eventuella kompletterande uppföljningar. Analyserna bör leda fram till en slutsats gällande frågan om en omläggning av systemet med statsbidrag, för att skapa ett tydligare, enklare och mer effektivt system, utan oönskade konsekvenser för kommuner och landsting. Enligt vår mening talar det mesta för att statsbidrag bör vara generella och kompletteras med tillfälliga stimulansbidrag. bör besluta om utredningar och analyser enligt vad som ovan anförts. 3.5 Stöd och service till vissa funktionshindrade Lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade (LSS) och de vidgade möjligheterna till personlig assistans var helt centrala delar av den stora handikappreform som fattade beslut om 1993. De förändringar som sedan gjordes i reformen var ett steg tillbaka, och det gick ut över människor med svåra funktionshinder. Följden blev också ökade problem med kostnads- och ansvarsfördelningen mellan försäkringskassa och kommun. Det är mycket angeläget att långsiktigt trygga LSS-reformen. Vi lägger där stor vikt vid den utredning som kommer att göras efter ett riksdagsbeslut , vilket hade motioner från bland annat vårt parti som grund. Det är vår förhoppning att denna utredning kommer att leda fram till att handikappreformen säkras långsiktigt enligt de riktlinjer vi länge förordat. liberalerna motsatte sig vid reformen en kommunalisering av systemet. Det har blivit alltmer tydligt att reformen bäst tryggas genom en övergång till statlig finansiering av LSS-kostnaderna. Med ett väl fungerande kommunalt självstyre bär kommunerna ansvar för uppgifter som är förenade med lokala politiska avvägningar och beslut. Men inom de sakområden där det utrymmet saknas talar starka skäl för att verksamheten finansieras av staten. Dessutom är ökade kostnader enligt LSS högst oförutsägbara, och det är mycket svårt för en kommun att planera för dem. Lagen om LSS är en nationell angelägenhet och en mycket viktig sådan. Den är också uppbyggd som en så kallad rättighetslag, där staten genom anvisningar och direktiv styr tillämpningen. Detta gör också att finansieringsfrågan rimligen är ett statligt ansvar. Mot bland annat den bakgrunden fattade beslut om ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av den statliga assistansersättningen (bet. 2002/03:SoU19). Som framgår av budgetpropositionen kommer den begärda utredningen att påbörja sitt arbete. Detta bör kunna leda till ett positivt beslut och leda fram till viktiga förbättringar av politiken för funktionshindrade. Besluten som fattas efter utredningen kan emellertid väntas bli genomförda . Det är därför rimligt att i avvaktan på detta ha någon form av kostnadsutjämning mellan kommunerna när det gäller LSS-verksamheten. Regeringen föreslår också i propositionen en ordning för detta. En sådan utjämning kommer att ha provisorisk karaktär, men ändå vara i kraft . Frågan om den valda tekniken är ändamålsenlig, tydlig och lätt att förklara är då inte oväsentlig. Av de två metoder som utretts och redovisats i SOU 2002:103 har regeringen dock enligt vår mening valt den sämre den så kallade genomsnittsutjämningen. Denna metod skulle tyvärr kunna beröra funktionshindrades möjligheter att byta bostadsort, medan den så kallade bruttometoden ger fördelen med ett pedagogiskt långt enklare system där bidraget motsvarar den beräknade kostnaden. Därmed blir det lättare för medborgare, politiker och tjänstemän att förstå och förklara hur verksamheten finansieras. Bruttometoden innebär ett bidrag som täcker kommunens beräknade strukturkostnader för LSS samt en minskning av det generella statsbidraget till kommunerna så att åtgärderna sammantaget blir neutrala för förhållandet mellan stat och kommun. För en utförligare beskrivning hänvisar vi till vår motion med anledning av proposition 2002/03:151 Utjämning av vissa kostnader för stöd och service till vissa funktionshindrade. Kärvare ekonomiska villkor borde kasta nytt ljus över diskussionen om kommunernas ekonomiska prioriteringar och valet av verksamheter finansierade med kommunala skattemedel. liberalernas uppfattning är att kollektiva nyttigheter och kärnverksamheterna skola, vård och omsorg måste prioriteras i alla lägen. En ansvarsfull ekonomisk politik kräver prioriteringar. En skola för kunskap och kvalitet och människors trygghet måste komma i första hand. För en förnyad verksamhet krävs också mer utrymme för lokala lösningar. Kreativitet måste uppmuntras. Medborgarna i kommuner måste få mer att säga till om genom ökad valfrihet och individuellt utformade tjänster. Konkurrensen inom välfärdssektorn måste öka för att kvaliteten ska göra det. Mångfald ska stimuleras och entreprenörskapet och företagandet uppmuntras. Statliga hinder för privata alternativ inom kommunal- och landstingsverksamhet ska undanröjas. All verksamhet som inte är myndighetsutövning bör konkurrensutsättas. Kommunala bolag snedvrider marknaden genom att de ofta konkurrerar på områden där privata entreprenörer väl kan svara för de behov det handlar om. bolagsverksamhet bör avvecklas. Valfrihet och alternativ inom de offentligfinansierade tjänsterna utgör en betydande del av människors vardagsmakt. Att själv kunna avgöra inte bara om man vill ha en dagisplats för sitt barn, utan vilket dagis man känner sig trygg med. Att själv kunna bestämma vem som ska ge den mest personliga omsorgen i form av personlig assistans. Att själv kunna byta skola om ens barn inte trivs. Detta är några exempel på egenmakt över de riktigt viktiga val vi anser att människor själva ska kunna göra. För att bryta de offentliga monopolen krävs en sund konkurrens. Konkurrensneutraliteten mellan offentlig och privat driven verksamhet brister dock i många avseenden. Då verksamhet driven i enskild regi missgynnas kraftigt i jämförelse med den verksamhet som bedrivs inom , missgynnas utvecklingen mot fler alternativ, mer valfrihet och bättre kvalitet. Verksamheterna måste kunna bedrivas på likvärdiga ekonomiska villkor. Införandet av kommunkontosystemet för mervärdesskatt syftade till att likställa privata entreprenader med verksamhet i egen regi, genom att mervärdesskatten gjordes avdragsgill för kommunerna. Genom den senaste reformeringen av systemet har vi tagit ett stort steg mot neutralitet i finansieringen mellan olika kommuner. Problemet med att privata alternativ med offentlig finansiering genom till exempel skolpeng, barnomsorgspeng eller annat inte behandlas likvärdigt motsvarande verksamhet i egen regi kvarstår dock. Resultatet blir alltså, allt annat lika, att det blir dyrare att bedriva verksamhet i enskild regi, men att kommunen kan få en extra intäkt. För friskolornas del finns det regler om att påslag för moms ska ske på skolpengen. Kommunkontosystemet måste reformeras vidare, så att enskilt driven verksamhet som finansieras med kommunala anslag i praktiken får samma avdragsrätt för moms som finns för verksamhet i drift. Den tekniska lösningen behöver utredas. Detta bör ges regeringen till känna. 3.7 Samverkan kommuner och landsting Behovet av utökad samverkan mellan kommuner och landsting har blivit allt tydligare. I den enskildes perspektiv är det av oerhörd vikt att metoder för samordnad planering och samordnade insatser utvecklas, samt att en god kvalitet säkerställs som samhällets resurser används effektivare. Samverkan mellan kommuner och landsting inom vård och omsorg brister på sina håll. Vi vill påminna om att det nu finns en möjlighet för kommuner och landsting att bilda gemensamma nämnder med gemensam finansiering. Detta kan vara till stor nytta på många områden, inte minst när det gäller till exempel psykiskt sjuka med både sociala, somatiska och fysiska problem. Samverkan mellan kommuner vad gäller viktiga välfärdstjänster måste också uppmuntras. I mindre kommuner kan det vara särskilt motiverat att söka samarbete med andra närliggande kommuner vad gäller till exempel räddningstjänst och gymnasieskola. 3.8 Förnyelse av kommuner och landsting som arbetsgivare I rollen som arbetsgivare har kommuner och landsting ett särskilt ansvar att förnya sin organisation. Den höga sjukfrånvaron har drabbat dessa sektorer särskilt. Anställda i kommuner och landsting är överrepresenterade bland de långtidssjukskrivna. Sjuklönereformen, som innebär att en större del av ansvaret för sjukskrivningskostnaderna läggs på arbetsgivarna, blir en tung börda för kommuner och landsting. Detta är ytterligare ett exempel på beslut som tagits från regeringens sida utan att man i tillräcklig utsträckning analyserat konsekvenserna för kommuner och landsting, vilket också revisorer påpekat i sitt förslag (2002/03:RR21). Den brist på arbetskraft som råder inom vård och omsorg ligger i svår konflikt med sektorns dåliga ekonomi. För att klara personalförsörjningen måste nya angreppssätt till. Arbetssituationen för anställda i välfärdssektorn måste förbättras och för detta krävs att de offentliga monopolen bryts. Det måste finnas större möjligheter för den anställde att anpassa sin arbetsform och arbetets innehåll. Arbetet med rehabilitering i kommuner och landsting måste också utvecklas. liberalerna har föreslagit utökade möjligheter till arbetskraftsinvandring som ytterligare ett steg på vägen, men detta har regeringen ännu inte visat något seriöst intresse för. I flera regioner har man tagit initiativ för att få bli försöksområden för arbetskraftsinvandring, som en möjlig lösning på dels problemet med brist på arbetskraft inom offentlig sektor, dels på problemet med den stora utflyttning som finns i vissa områden. Ingen ansökan har dock beviljats. 3.9 En ekonomi i balans Det är viktigt att kommunernas ekonomi är i balans och att verksamheten hålls stabil. Balanskravet för kommunerna avser varje enskild kommun. Balanskravet på den kommunala ekonomin måste även kombineras med verksamhetens krav på kontinuitet och kvalitet. Ett balanskrav som verkar dämpande på konjunktursvängningar behövs därför. Syftet bör vara att jämna ut kommunernas inkomster över tiden så att kommunerna i goda tider kan planera för sämre. Kommunerna borde ges möjlighet att uppnå balanskravet genom att utjämna sitt ekonomiska resultat över en konjunkturcykel. Resultatutjämningen ska vara ett ansvar för den enskilda kommunen, inte ett statligt. Om detta kräver en ändring i redovisningslagen är vi beredda att öppna för detta. Regeringen bör återkomma med förslag på hur en sådan reform kan genomföras. En kommun är inte tillåten att låta sin förmögenhet minska. Detta kan innebära att en kommun tvingas göra avsättningar även då befintliga tillgångar svarar mot kommunens pensionsåtaganden. Det är därför rimligt att det finns regler som motverkar att kommuner på ett ansvarslöst sätt använder engångsintäkter för att finansiera permanenta åtaganden. Det är inget självändamål för kommuner att ha stora förmögenhetsmassor.