ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GR02MJ286 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa generell skyddsjakt på grågås. Grågässens antal har ökat kraftigt och orsakar för enskilda lantbrukare stor skada. I är det särskilt området runt som är utsatt. Gässen har runt sjön ökat så kraftigt att vassen i sjön starkt har minskat. Vassens minskning har i sin tur inneburit att antalet häckande fågelarter runt sjön har minskat. Även områdena runt och sjön har problem med för många grågäss. I dialog mellan , och har markägarna ansökt om skyddsjakt på kanadagås och grågås så att markägarna kunnat vidtaga åtgärder, utöver skrämselutrustning, som givit effekt. så behöver man inte ansöka om skyddsjakt på kanadagås då det finns ett generellt tillstånd. Denna ändring har inneburit administrativa lättnader och möjligheter till ett snabbare agerande då behov förelegat. Vid ett möte mellan markägare och ovan nämnda aktörer diskuterades lämpliga åtgärder för att minska gässens antal. Efter ansökan om skyddsjakt på grågås och erhållande av detta tillstånd, har cirka 250 grågäss skjutits . Det har upplevts som positivt med skyddsjakt men eftersom nu grågässens antal blivit så stort borde det vara läge att utvidga skyddsjaktsmöjligheterna. Jag anser att tiden nu är mogen för en allmän skyddsjakt liknande den som finns för kanadagås. Grågåsen som är en svensk art har ökat i antal så dramatiskt att det nu måste vara lämpligt med en generell skyddsjakt på grågås.
mot · GR02MJ287 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att äganderätten inte får urholkas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av klara och tydliga ersättningsregler. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skötselavtal skall finnas när naturreservat inrättas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommersiellt missbruk av allemansrätten. Den enskilda äganderätten måste vara starkt grundlagsskyddad och måste respekteras, eftersom den utgör grunden för jord- och skogsbruk. Eftersom dessa näringar har stor betydelse även för förädlingsindustrin i så är äganderätten en grund för välstånd på landsbygden men också för hela . När behandlade var man medveten om att lagen innehöll allvarliga oklarheter när det gäller både äganderätten och ersättningsreglerna i en mycket central lagstiftningsfråga, vilket också var starkt kritiska till. Det är nödvändigt att ett förtydligande av lagstiftningen sker i syfte att äganderätten även i fortsättningen skall ge ett mycket starkt skydd som det inte får förhindra de åtgärder som är motiverade på grund av skyddet av miljön. Detta bör ges regeringen tillkänna. Om intrång ändå måste göras skall den grundläggande principen vara att markägaren skall ha full ersättning. Kravet på klara och tydliga ersättningsregler är ett måste och kompensation skall utbetalas för begränsningar av pågående markanvändning som är att betrakta som mer än bagatellartade. Detta bör ges regeringen tillkänna. Grunden för svensk naturvårdspolitik skall vara en mångfald av brukare i kombination med en rätt hanterad allemansrätt inte naturreservat. Närhelst ett förslag läggs fram om naturreservat eller andra intrång på äganderätten, så glömmer man att det är ägaren som skött om naturområdet på ett sådant förtjänstfullt sätt att det blivit det unikum man vill slå vakt om. Staten måste inse och erkänna att det är ägaren och brukaren som i de flesta fall är den bästa förvaltaren med kunskaper på området och erfarenhet att även fortsättningsvis förvalta sina ägor utan intrång i brukanderätten. Om några restriktioner inrättas för att skydda speciella områden så måste det finnas skötselavtal framtagna där markägaren mot rimlig ersättning kan stå för den fortsatta förvaltningen. Detta bör ges regeringen tillkänna. Det finns tillfällen då tolkningen av allemansrätten sätts på prov. Ett sådant tillfälle är när det inte ställs krav på att organiserat friluftsliv av betydelse skall meddelas markägaren. anser att utgångspunkten skall vara att även markägarens intressen skall ges utrymme vid tillåtelse av organiserat friluftsliv, att en förutsättning för organiserat friluftsliv i kommersiellt syfte skall vara att ett avtal har slutits med markägaren. Detta bör ges regeringen tillkänna.
mot · GR02MJ290 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att beslut om skyddsjakt av varg skall fattas av berörd länsstyrelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skada på människa eller kostnader för enskild med anledning av vargförekomst skall ersättas fullt ut av staten. beslutar att förtydliga § 28 jaktförordningen i enlighet med vad som anförs i motionen. Regering och riksdag har inom ramen för rovdjurspolitiken fattat en rad beslut som berör förekomsten av varg. En utgångspunkt har därvid varit att vargstammen skall öka i antal. Såsom ansvarig för rovdjurspolitiken måste det också åligga staten att ta ansvar för effekterna av ökad vargförekomst I de områden och län som berörs av den ökande vargstammen har en rad problem uppstått som kräver en lösning för att människor skall kunna uppleva en ökad trygghet för sig och sin egendom trots förekomsten av varg. När det uppstår behov av skyddsjakt måste berörd länsstyrelse vända sig till för att få till stånd beslut om sådan jakt. Detta skapar onödig tidsutdräkt och oklara ansvarsförhållanden. Det torde vara ostridigt att är det organ som bäst kan bedöma situationen lokalt och med önskvärd snabbhet. Beslut om skyddsjakt bör alltså i fortsättningen fattas av berörd länsstyrelse. Kostnader som uppkommer p.g.a. vargförekomst får i huvudsak bäras av de boende i området. Angrepp på tamdjur, vanliga för inte minst fårfarmare, bör ersättas fullt ut. Sådana angrepp har varit vanliga i t ex det gångna året. Hundägare, bl.a. i samband med vanlig jakt, är en annan grupp som inte sällan drabbas. Även om viss ersättning för t ex stängsel för tamdjur kan utgå är det ostridigt att enskilda ekonomiskt drabbas av den förda rovdjurspolitiken. Såsom ansvarig för denna bör principen slås fast att staten är ersättningsskyldig. Principen gäller också kostnader som människor i berörda områden direkt kan uppleva, t ex för skjutsning av barn i vargtäta områden. ersätter staten skada på människa som orsakats av bl.a. björn. Skador p.g.a. varg kan med stor säkerhet komma att förekomma med en ökad vargförekomst. Därför bör självklart principen fastläggas att detta skall gälla även för skador på människa orsakad av varg. 28 § jaktförordningen är oklart formulerad, vilket bl.a. kommit till uttryck i ett mål vid Tierps tingsrätt. Det är viktigt att formulera lagen så att inget tvivel skall råda om en ägares rätt att skydda sina tamdjur från vargangrepp. Det får ankomma på utskottet att utforma de med anledning av denna motion berörda lagändringarna.
mot · GR02MJ291 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om cider. I svensk lagstiftning ges ingen definition på cider. Enligt bl.a. uppslagsverk, konsumentens uppfattning, samt lagstiftning och uppfattningen i andra länder, är cider en dryck som framställs genom jäsning av äppel- eller päronjuice. P.g.a. dryckens popularitet och den för konsumenten positivt värdeladdade beteckningen cider såsom en genuin jäst dryck, säljer vissa bryggerier drycker betecknade cider men som i själva är s.k. alkoläsk. Den europeiska branschorganisationen, AICV, har tidigare reagerat och begärde 1997 att regeringen skulle införa en definition av cider i svensk lagstiftning. Konsumenterna vilseleds om dryckens innehåll, som också är väsentligt billigare att tillverka än den jästa produkten. Vi står nu inför risken att beteckningen cider kommer att degenereras i . Konsument- och konkurrensneutraliserande intressen bör verka för att generiska begrepp inte missbrukas för enskilda kommersiella intressen.
mot · GR02MJ293 · 2003-10-07 00:00:00 — Rätten att försvara tamdjur mot rovdjur tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om skyddsjakt på varg enligt 28 § jaktförordningen. Med de rovdjursstammar vi har krävs en aktiv rovdjursförvaltning. En del utgörs av skyddsjakt där rätten att försvara tamdjur utgör en viktig del. Djurägare och ägare i berörda områden känner stor ilska och vanmakt inför den faktiska situationen. Dessa människor måste få en reell möjlighet att freda sin egendom, en möjlighet som är till gagn för rovdjursstammarna. Detta har också konstaterat i sitt delbetänkande SOU 1999:50 s. 41 och 44. Erfarenheter från visar att klara regler för skyddsjakt, där djurägarna ges rätt att skjuta vargar för att skydda sina djur och möjligheter till avlivning av problemvargar, på intet sätt motverkar en snabb etablering av vargen. Avlivning av problemvargar är en förutsättning för att få en acceptans bland lokalbefolkningen för varg. Till följd av ett mycket snävt och komplicerat formulerat lagrum 28 § jaktförordningen är möjligheterna för den enskilde till skyddsjakt, utan föregående myndighetsbeslut, i praktiken oerhört små. Risken för att den enskilde gör en felaktig bedömning är överhängande, vilket kan föranleda att den enskilde riskerar att dömas till fängelse. Mot bakgrund härav bör , med hänsyn till alla intressen, väl avvägda förslag till lydelse av 28 § JF antas: Ägaren eller skötaren av ett tamdjur får döda björn, järv, lo eller varg som är under direkt angrepp på tamdjuret. bör även ge uttryck för uppfattningen att då medger skyddsjakt efter varg med stöd av 27 § JF, måste större faktiska möjligheter till skyddsjakt ges. De två skyddsjaktsbeslut som medgetts gav endast marginellt större möjligheter till skyddsjakt än vad som följer av 28 § JF. För att få en större lokal kännedom och förankring bör vara den beslutande instansen för beslut om skyddsjakt med stöd av 27 § JF i stället för . ges en alltför snäv möjlighet att delegera till enligt följande: Om det behövs för att förhindra att björn, varg, järv, lo, säl eller örn orsakar skador får ge tillstånd till jakt. Detsamma gäller om ett enskilt djur av arterna björn, varg, järv, lo eller örn orsakar allvarliga skador eller olägenheter. får i fall som avses i andra meningen föreskriva att beslut om jakt på björn och lo får meddelas av . Sådana föreskrifter får dock endast avse län med fasta stammar av björn eller lo. I beslutet om tillstånd skall bestämmas hur det skall förfaras med fångat eller dödat djur. När tillstånd meddelas enligt första stycket får myndigheten medge undantag från 31 § första stycket jaktlagen (1987:259) och också medge att jakten bedrivs på annans jaktområde.
mot · GR02MJ294 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om jakt på säl. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om s.k. varmintkulor. Nuvarande bestämmelser som omger skyddsjakten på säl har visat sig så krångliga och utan verkan mot de sälar som specialiserat sig på att vittja fiskarnas fångstnät att de inte fyller sin funktion. Vissa sälar lär sig till och med att känna igen fiskebåtars rutter och ljud och följer dessa. Det fåtal sälar som jakten omfattar ger överhuvudtaget inte någon effekt för att garantera yrkesfiskets möjligheter att freda sig mot skadegörelse på fångst eller fångstredskap. Sälskadorna på kustfisket uppgår till , enligt . För att kunna vara avskräckande för de sälar som har funnit det bekvämt att få maten serverad i nät måste regler kring säljakt förändras. För det första måste antalet sälar som skall avskjutas väsentligt ökas. Detta bör inte stå i någon motsatsställning till sälbeståndets överlevnad. För åstadkomma denna ökning bör områden där säljakt undantas bli färre. För det andra måste det vara tillåtet, för yrkesfiskare i direkt anslutning till redskap, att skjuta säl från båt för att återförvärva sälens naturliga försiktighet gentemot människan. Den synliga träffbilden på simmande säl är av den arten att vådaskjutning är minimal, genom att simmande säl till största delen visar delar där skott har dödlig verkan. För det tredje. är endast klass 1-ammunition tillåten, vilket innebär att vid jakt på säl är rikoschettrisken stor. Kulor understigande nio grams vikt med anslagsenergi motsvarande klass 1 bör därför tillåtas vid säljakt med klass 1-vapen. Om detta gjordes kunde rikoschettrisken elimineras då s.k. varmintkulor kunde användas i alla klass 1-vapen. Dessa kulor exploderar då de träffar till exempel vatten och risken för rikoschetter minskas därmed. Regeringen bör återkomma till med förslag till nya bestämmelser om jakt på säl.
mot · GR02MJ295 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förbud av blyammunition vid jakt på fastmark. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förbud av blyammunition vid jakt i våtmarker. I proposition 1997/1998:145 gjorde regeringen bedömningen att all användning av bly bör avvecklas och att man avsåg att förbjuda användningen av blyhagel för all jakt och i stort sett allt från . Förbudet skulle också gälla vissa sportskyttegrenar från . gäller att är det förbjudet att använda blyhagel vid all jakt på våtmarker. Utanför våtmarker på fast mark samt på öppet djupt vatten får man använda blyhagel tills vidare. kommer det att vara förbjudet att använda blyhagel vid all form av jakt. kommer även jakt och med kulammunition att förbjudas. Förbudet mot användning av blyammunition vid jakt och har med ökad kunskapsuppbyggnad inom området ifrågasatts vad gäller användning på fastmark. Att förbudet mot bly tillkom berodde säkert på den debatt som utvecklades av den storskaliga miljöpåverkan som bly i bensin hade. Detta är dock väsensskilt från det bly i metallisk form som används vid jakt och . Blyammunition har stora fördelar vid jakt bland annat genom hög anslagsenergi, låg risk för rikoschetter, låg risk för gnistbildning och antändning av skog, låg risk för skador på sågklingor samt liten miljöpåverkan genom sin stabilitet. Bly i fast form i miljön skyddas av ett skikt av blykarbonat och blysulfat. En metallisk kula av bly som hamnar i miljön kommer således inte att påverka annat än under mycket extrema förhållanden, exempelvis om markens pH-värde är under fem eller över tio Förhållanden som är mycket ovanliga. Forskaren har till exempel visat i en undersökning av en 300-årig kula som legat i marken i att blyläckaget endast är obetydligt. Vidare att läckage från och även det är obetydligt. Slutsatsen måste bli att användning av blyammunition är den bästa lösningen vid jakt och på fast mark. Användning av bly vid jakt på fastmark bör därför få fortsätta och förbudet får bero tills nationella eller internationella utredningar visar på en sådan negativ miljöpåverkan att substitution är befogad. Vad gäller användning i våtmarker ställer sig frågan dock annorlunda. Här finns stor risk att sjöfåglar får i sig hagel i sitt sökande efter föda. Miljön i fåglarnas mage är starkt sur. Risk för förgiftning finns alltså som kan leda till döden. Därför är ett blyförbud väl motiverat vad gäller jakt i våtmarker.
mot · GR02MJ296 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en modernisering av strandskyddsbestämmelserna. Människan har genom historien samlats kring och bosatt sig invid vatten. Nästan alla landets större orter är belägna vid hav, sjöar, älvar eller andra vattendrag. På vissa håll, särskilt i tätare befolkade delar av landet, finns därför behov av ett strandskydd för att kunna reglera byggande nära vatten och trygga alla människors tillgänglighet till strandnära områden. Detta är en bra och nödvändig lagstiftning som dessutom uppfyller syftet att skydda de biotoper som utgör viktiga livsmiljöer för växter och djur. Ett problem är att samma regler om strandskydd gäller såväl för den tätbefolkade som för glesbygden i skogslänen eller i andra delar av . Vi anser att den utformning som det generella strandskyddet har är föråldrad. Nuvarande lag ger inte tillräckliga möjligheter att göra rimliga avvägningar mellan intresset att bevara och behovet av att skapa utveckling. Framför allt gör lagen inte skillnad på högexploaterade områden och områden som är glesbefolkade och där antalet sjöar och strandkilometer kan mäta sig med antalet invånare. Befolkningsutvecklingen i skogslänen är ett stort problem. Det är angeläget att vända trenden genom att bland annat ge bättre förutsättningar för användning av de resurser som finns. Om det skall bli möjligt måste användningen av alla resurser prövas. Strandnära boende kan då vara en tillgång. Det kan locka till kvarboende men också innebära att det blir attraktivt för personer att flytta ut till skogslänen. Eftersom den resursen inte kan användas utan restriktioner menar vi att en lagändring bör göras så att kommunerna i glesbygden ges ökade möjligheter att i sin fysiska planering även till viss del kunna tillgodogöra sig områden som omfattas av strandskyddsbestämmelserna. har lagt ett förslag till förändringar i strandskyddsbestämmelserna. Förslaget innebär att bestämmelserna kan komma att bli ännu krångligare att tillämpa än de är och att möjligheterna att få dispens försämras. Vår uppfattning är att förslaget inte tillgodoser våra synpunkter på behovet av en mera flexibel hantering av strandskyddsbestämmelserna. I den fortsatta beredningen av ärendet bör därför övervägas att i lagstiftningen införa bestämmelser som möjliggör att tillämpningen kan ta större hänsyn till geografi, befolkningstäthet och utveckling.
mot · GR02MJ297 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om särskilda insatser för småskalig verksamhet såsom gårdsföretag o.d. Parallellt med utvecklingen mot ökad koncentration så kan man notera ett ökat intresse för lokal produktion nära konsumenterna, t ex bagerier och s k gårdsföretag, de senare ofta integrerade med primärproduktion. Gårdar med småskalig produktion har ofta som viktigaste konkurrensmedel att de håller en jämn och hög kvalité på sina produkter. I beslut bedömdes dessutom den småskaliga livsmedelsförädlingen få en större och viktigare roll . För primärproducenter med småskaligt slakteri är det för stora kostnader förenade med bl a levandedjursbesiktningen då nuvarande regelverk gör att det är billigare att sända iväg djur för slakt till ett storskaligt slakteri än att slakta på den egna gårdens godkända slakteri. Effekten av detta blir konkurrensfördelar för storskaligheten respektive konkurrensnackdelar för det småskaliga. Det torde väl inte vara statens uppgift att vara med och bidra till att någon får konkurrensfördelar på någon annans bekostnad. Om samhällets avgiftssystem ska vara konkurransneutralt så borde det vara så att de statliga avgifterna per kilo slaktat kött är lika stora oavsett om slakten skett på ett storskaligt slakteri eller skett på ett småskaligt slakteri. är det så att den småskaliga gårdsverksamheten är ett gott komplement till en annan yrkesutövning som ger ägaren möjlighet att stanna kvar på den ort där han eller hon är verksam, något som direkt ska uppmuntras för att kanske något bromsa upp den omflyttning av människor som pågår. Nuvarande regelverk förefaller att snarare motarbeta småskalighet än att försöka lyfta fram den typen av småföretagande. Det torde vara möjligt att utan att bryta mot några statsstödsregler på något sätt stödja den småskaliga gårdsverksamheten då ett eventuellt stöd genom nedsättning av avgifter eller dylikt torde falla under det som på EU-språk kallas försumbart stöd.
mot · GR02MJ298 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kalorideklaration av livsmedel. Så kallade välfärdssjukdomar, som till exempel övervikt, diabetes, hjärt-kärlsjukdomar blir allt vanligare i . Överviktsproblem kryper allt längre ned i åldrarna. En bidragande orsak till dessa sjukdomar är felaktiga kostvanor. Vi äter för mycket fett och socker. Även om fettkonsumtionen tenderar att minska ökar sockerkonsumtionen markant. En stor del av denna ökning beror på att vi konsumerar allt mer godis och läsk. Speciellt läsk är en sockerfälla. Att äta rätt handlar bland annat om att inta lagom många kalorier per dag. Tar vi in mer än vi förbrukar leder det till övervikt som i sin tur bidrar till andra sjukdomsbilder. För att kunna anpassa kaloriintaget till den mängd man behöver kan det vara väsentligt att veta hur många kalorier det finns i det som man äter. Tyvärr framgår det inte alltid av de innehållsdeklarationer som finns på de produkter vi köper. Om kaloriinnehållet också framgick i alla innehållsdeklarationer skulle det var enklare att välja produkter med lägre kaloriinnehåll. Detta skulle leda till att det blev lättare att anpassa kaloriintaget till behovet och i förlängningen mindre risk för välfärdssjukdomar. I alla sammanhang där livsmedel har en innehållsdeklaration skall det också framgå mängden kalorier per måttenhet.
mot · GR02MJ3 · 2003-10-01 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:149 Ändringar i djurskyddslagen (1988:534) beslutar om ändring av 9 § djurskyddslagen i enlighet med följande: Om ett djur är sjukt, skadat eller på annat sätt genom sitt beteende visar tecken på ohälsa, skall djuret ges nödvändig vård, vid behov av veterinär, eller andra åtgärder vidtas, om inte sjukdomen eller skadan är så svår att djuret måste avlivas . De förslag som förs fram i propositionen är bra. Skrivningen i 9 § är dock olycklig, och det förvånar att inte Lagrådet uppmärksammat detta. I paragrafen regleras att djur vid behov ska ges nödvändig vård av tillkallad veterinär. I många fall tillkallas inte veterinären ifråga utan det vanliga är att exempelvis sällskapsdjuren, och ibland även hästarna, körs till veterinären i stället. Den i propositionen föreslagna lagtexten har således blivit alltför snäv och fallinriktad enbart mot lantbruksdjuren. Vi föreslår därför att ordet tillkallad stryks ur den föreslagna lagtexten, som för övrigt kan behållas intakt. von der Esch (kd)
mot · GR02MJ300 · 2003-10-07 00:00:00 — Djurens rätt att vistas utomhus tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att grisar får en lagstiftad rätt att vistas utomhus. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inga fler dispenser skall tillåtas att delas ut för att lantbrukare skall slippa släppa ut kor på bete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att även tjurar och kalvar skall omfattas av rätten att få gå ute. Ända sedan vår världsberömda författarinna drev på genomförandet av djurskyddslagen har den haft brister. Visst har vi världens strängaste djurskyddslag på papperet, men den tillämpas sämre i praktiken. Lantbrukets djur far ofta illa i vår industriella hantering i form av uppfödning och slakt. Många djur lever hela sitt liv instängda i en ohälsosam miljö utan möjlighet att bete sig naturligt. Visionen av djur som fick ströva fritt utomhus har inte blivit genomförd. Framförallt så strider djurhanteringen inom det svenska lantbruket ofta mot den svenska djurskyddslagens portalparagrafer: att djuren inte ska utsätta för onödigt lidande (2 §) och att djuren ska kunna bete sig naturligt (4 §). Nedanstående reformer bör därför införas för att djuren på allvar ska få rätten att vistas utomhus i enlighet med svenska djurskyddslagen på respektive djurområde. Dagens grisar kommer oftast inte utomhus förrän de förs till slakt. Bullriga stora lokaler utan fönster är många grisars vardag. Uppfödningen strider dessutom mot den svenska djurskyddslagen. Grisarna måste på allvar få en lagstiftad rätt att vistas utomhus. Kalvar, kor och tjurar Enligt svenska djurskyddslagstiftningen ska kor släppas ut på bete . Dock finns möjlighet till dispens. Detta gör att av kor aldrig kommer ut. Även inomhus har kor ofta lite utrymme. Tjurar och kalvar omfattas inte av rätten att vistas utomhus. Inga fler dispenser ska delas ut för att lantbrukare ska slippa släppa ut kor på bete. Även tjurar och kalvar ska omfattas av denna rätt. Kor ska inte heller tvingas vara uppbundna utan vi bör gå över till lösdrift. Djurskyddslagen måste gälla i teorin och praktiken.