mot · GR02A370 · 2003-10-07 00:00:00 — Borttagande av hinder för äldre arbetskraft är en del av ett åldrande . Att de yrkesverksamma är för få i förhållande till dem som lämnat arbetskraften, och att antalet år i förvärvsarbete sjunkit är ett hot mot välfärden i många länder, också i . Vi kan inte plugga till 29, sluta arbeta vid 59 och förvänta oss bra pension till 81. arbete räcker inte för att försörja oss . Vi måste sannolikt räkna med att arbeta drygt hälften av livet. I en annan liberal motion finns förslag om att underlätta att studier slutförs och arbete påbörjas tidigare. I den här motionen finns förslag om vidareutbildning, arbetsrätt, mer flexibel arbetstid, brister i tjänstepensionsordningar, åldersgränser och annat. De har det gemensamt att saker måste ändras för att arbete inte skall motverkas och äldre personer inte möta onödiga hinder när de söker arbete eller vill vara kvar i arbete: Erfaren arbetskraft skall kunna få göra större insatser i arbetslivet. Hinder för nyanställning av medelålders och äldre personer skall avlägsnas. Olika förhållanden som ekonomiskt påskyndar tidigt utträde ur arbetskraften skall förändras. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 4.1 Det är inget fel på erfarenhet 4 4.1.1 Det måste löna sig att arbeta 4 4.1.2 Många hinder finns kvar 5 4.1.3 bör tydligt ange färdriktningen 5 4.2 Vidareutbildning och kompetensutveckling 6 4.2.1 Högskolestudier som vidareutbildning 6 4.2.2 Yrkesinriktade fackhögskolor kan underlätta vidareutbildning och omskolning 7 4.2.3 Individuella kompetenskonton 7 4.2.4 Åldersgränsen för studiemedel 7 4.3 Arbetsrätt och arbetstider 8 4.3.1 Rätt till individuellt anpassad arbetstid 8 4.3.2 Avskaffad regel om dubbelräknad turordningstid från 8 4.3.3 Möjlighet till tidsbegränsad anställning från 9 4.3.4 Rätt att arbeta längre än till bör övervägas 9 4.4 Möjligheterna att få F-skattsedel 9 4.5 Villkor för pensioner vid sidan om det allmänna pensionssystemet 10 4.5.1 Tidigaste uttag av privat pensionssparande 10 4.5.2 Avtalspensioner som motverkar anställning av medelålders och äldre eller stimulerar tidig pensionering 10 4.5.3 Omförhandling av nya tjänstepensionsavtalet inom statlig sektor 12 4.6 Sjukförsäkringen måste stödja arbetslinjen 13 4.6.1 Vård och försäkringskassa måste dra åt samma håll 13 4.6.2 Innebörden av en rehabiliteringsgaranti 13 4.6.3 Upphävande av tredje sjuklöneveckan 14 4.7 Avskaffande av formella åldersgränser inom vissa yrken 14 4.8 Avskaffande av ledighetsförmåner som utan rimliga skäl premierar förkortad tid i arbetslivet 14 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen för välfärdens hållfasthet av att ta till vara den äldre arbetskraftens kunnande och erfarenhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utredning om undantag från studiemedelssystemets 41-årsgräns av yrkesinriktad vidareutbildning.1 beslutar om ändring i lagen om anställningsskydd, i enlighet med bilaga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utredning av inverkan på arbetskraftsutbudet av 55-årsregeln för uttag av pensionssparande.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utredning om villkoren för arbetsgivares avdragsrätt avseende anställdas avtalsreglerade pensionsordningar.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det statliga avtalsområdet och staten som arbetsgivare.3 beslutar att anslaget 22:2 Bidrag till arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd, under utgiftsområde 13, fr.o.m. inte får användas för att nybevilja aktivitetsstöd till tjänstledighet med s.k. friår eller liknande ledighetsarrangemang. 1 Yrkande 2 hänvisat till UbU. 2 Yrkandena 4 och 5 hänvisade till SkU. 3 Yrkande 6 hänvisat till FiU. 4.1 Det är inget fel på erfarenhet Värdet av erfarenhet kunde respekteras bättre. Men erfarenhet nedvärderas ofta. Erfarenhet betalas inte, det kan bli väldigt låg verklig ekonomisk ersättning för den som arbetar i stället för att vara ledig med pension. Sådan är den verklighet människor med lång erfarenhet i yrkeslivet ofta ställs inför. Arbetsvilja belönas inte. Däremot finns både hinder och felriktade ekonomiska stimulanser som verkar för att människor skall lämna arbetslivet . Vad samhällsekonomin kommer att kräva, ifall välfärden även på skall kunna bevaras, är något annat än att människor börjar arbeta sent i livet och slutar arbeta tidigt i livet. 4.1.1 Det måste löna sig att arbeta Välfärd kommer ur arbete och företagande, och skall välfärd vara möjlig måste de som arbetar vara tillräckligt många, tillräckligt produktiva och tillräckligt friska för att både kunna försörja sig själva och betala för välfärdssystemen. Det måste också löna sig för dem att arbeta. Denna under all välfärdspolitik förlorar inte sin bärkraft vid någon viss ålder, 55, 60 eller 65. Om beräknas var fjärde av invånare vara . Om de yrkesaktiva är för få, och de som inte arbetar är för många, pressas skattetrycket uppåt som arbetskraftsbrist och bromsade ekonomiska framsteg pressar levnadsstandarden nedåt. Det är inte bara i som detta är en av politikens mest centrala frågor inför . I en lång rad länder däribland nästan alla EU-stater är samhällsekonomin och välfärden minst lika hotade av en förändrad ålderspyramid och växande försörjningsbördor på de yrkesaktiva. Det finns många exempel på att denna utveckling kan bli avsevärt mer dramatisk i andra länder än i . låg EU-genomsnittet för andelen 5064-åringar som tillhörde arbetskraften lägre än i för män och lägre för kvinnor. Förhållandet mellan antalet i yrkesaktiv ålder och antalet pensionärer väntas också i flera länder förskjutas mycket snabbare än här. är också föregångare med ett allmänt pensionssystem, som började införas och som både stimulerar mer till arbete och anpassar sig efter den samhällsekonomiska och befolkningsmässiga utvecklingen. Därmed har avskaffat det största av hindren mot att friska, arbetsföra och arbetsvilliga människor blir kvar i arbetslivet även då de närmar sig det som brukat anses som en vanlig pensionsålder. 4.1.2 Många hinder finns kvar Men det största hindret var inte det enda hindret. Många andra sådana hinder finns kvar. Det skulle vara ett allvarligt misstag att tro att detta inte spelar så stor roll när har fler äldre i arbete än övriga EU-länder, och dessutom ett reformerat pensionssystem. Att leva fler friska år och då sluta arbeta tidigare är ett mönster som inte är möjligt att i stor skala förena med bevarad välfärd. Med den befolkningsutveckling som väntas är en av de ofrånkomliga slutsatserna att äldre personers erfarenhet måste respekteras bättre i yrkeslivet och att fler skall kunna vara yrkesaktiva längre än . Med en tilltagande brist på arbetskraft i många yrken skulle man kunna vänta att både arbetsgivares och arbetskamraters attityder skulle förändras under verklighetens tryck. En sådan situation kunde också väntas sätta igång förändringar av både arbetsvillkor och arbetsmiljö, för att företag och förvaltningar skall kunna rekrytera och behålla äldre medarbetare. Men denna förändring av inställningen till äldre och mer erfarna personer har svårt att bryta igenom så länge det finns en lång rad hinder i vägen. Det finns också etablerade men olyckliga mönster , då olika sätt att betala de äldre för att sluta arbeta bredde ut sig som nödlösningar i ett akut arbetsmarknadsläge. 4.1.3 bör tydligt ange färdriktningen I den här motionen tar vi upp ett antal hinder för äldre arbetskraft, och sådant som gör att ekonomiska drivkrafter motverkar yrkesarbete. Vi har en rad förslag om att avskaffa eller ändra sådant som motverkar pensionsreformens stimulanser till arbete. Detta är inte nya frågor. De har diskuterats, mer eller mindre ingående, några av dem . Flera intressanta utredningar om hindren för de äldre på svensk arbetsmarknad har gjorts. En rad konkreta förslag har behandlats i bland annat utredningen hindren för äldre i arbetslivet (Ds 2002:10, ), som arbetade under ledning av landshövdingen och tidigare statsrådet (s) . publicerade en grundlig studie av dessa problem i , den första i en planerad serie av 20 utredningar om olika länders hinder för äldre arbetskraft. revisorer har särskilt belyst hur staten själv, genom de avtalade tjänstepensionerna för statsanställda, inte främjat utan motverkat det som är fördelaktigt för samhällsekonomi och välfärd. Det har varit väntat att det utredningsarbete som utförts skulle leda fram till en rad förslag från regeringen till . Efter den stora pensionsreformen har dock inte så mycket hänt. Flera av de frågor som utretts synes ha fastnat genom att ha blivit skickade till arbetsmarknadens parter och de s k trepartssamtalen. Staten som arbetsgivare har uppträtt så att vilja att med pensionsreformen stimulera arbete har saboterats. Då inte heller budgetförslaget innehåller de initiativ som kunnat väntas menar vi att tvingas ta ledningen och med en rad lagändringar och andra beslut ange en tydlig färdriktning. Det skall inte råda någon tvekan om att riksdag och regering inser hur viktigt det är för välfärdens hållfasthet att ta till vara den äldre arbetskraftens kunnande och erfarenhet. Det som här anförts bör ges regeringen till känna. När vägen röjts och hinder avlägsnats kan en mer positiv inställning till att anställa äldre och till att vara yrkesverksam längre snabbare och lättare slå igenom. Utredningsarbete pågår om hur EU-direktivet mot åldersdiskriminering i arbetslivet skall omsättas i svensk lag. Vi utgår från att denna fråga kommer att få sin lösning förhållandevis snart. Det är viktigt att den lagändring som då görs inte blir en förevändning för passivitet när det gäller de många andra slag av hinder som möter äldre arbetssökande. 4.2 Vidareutbildning och kompetensutveckling En stel arbetsmarknad där det blir svårare att byta yrke eller arbetsgivare är en av de främsta orsakerna till tidigt utträde ur arbetslivet. Det är också en bidragande orsak till hälsoproblem, långvariga sjukskrivningar och förtidspensioneringar. Att arbetsmarknadspolitiken i vid mening, liksom fortbildningen, bättre behöver kunna tillgodose den medelålders och något äldre arbetskraftens behov är tydligt. Detta framhålls i både betänkandet Riv hindren för äldre i arbetslivet och i om . Svensk arbetsmarknadspolitik behöver förnyas för att fungera bättre, och detta handlar bland annat om att öka möjligheterna att undvika en tidig utslagning ur yrkeslivet. När tekniken och yrkeslivet förändras är det för många lättare att fortsätta arbeta om det finns tillfälle att lära sig nytt och att vidareutveckla sin kompetens. Den som inte orkar med de gamla arbetsuppgifterna längre kan ha lättare att byta yrke eller arbetsgivare om möjligheten finns att studera då och då under yrkeslivet. 4.2.1 Högskolestudier som vidareutbildning Arbetsmarknadsstöd till omskolning är som regel ett sätt att med vidareutbildning göra det lättare att få nya jobb för dem som redan fått svårt att hitta ny anställning i sitt tidigare yrke. Vidareutbildning och kompetensutveckling är en viktig del i arbetslinjen och har fått ännu större betydelse i det moderna arbetslivet med snabb teknisk utveckling och snabba strukturförändringar. I vårt partis arbetsmarknadspolitiska motion finns förslag om att stärka arbetslinjen på den här punkten genom en individuell omställningspeng. Men mer ofta än borde arbetslöshet eller tidigt utträde ur arbetskraften kunna undvikas genom vidareutbildning på eget initiativ, innan skadan redan är skedd. Vidareutbildning kan också göra det lättare att lämna ett yrke som börjar slita på hälsan och gå vidare till nya arbetsuppgifter där man orkar arbeta kvar längre. Om fler är beredda att ta ansvar för sin egen kompetens och utveckling för att bli kvar på arbetsmarknaden är det en stor tillgång också samhällsekonomiskt. Mer av studier inom ramen för det utbildningsväsendet även för människor som inte är purunga skulle kunna ge bättre utdelning i tillväxt och ökade skatteintäkter än arbetsmarknadsåtgärder. 4.2.2 Yrkesinriktade fackhögskolor kan underlätta vidareutbildning och omskolning För en bättre fungerande arbetsmarknad behöver statusen på kvalificerad yrkesutbildning höjas. Inom skilda områden som teknik, social omvårdnad och informationsteknik finns ett stort behov av kvalificerad, välutbildad arbetskraft. bör, för att arbetsmarknaden skall kunna fungera bättre, överge dagens verklighetsfrämmande modell enligt vilken alla nya högskolor ska betraktas som blivande universitet. Utbildningssystemet bör bli mer differentierat, och riktiga, reguljära fackhögskolor bör därför införas för kvalificerad yrkesutbildning. Dessa kan också ha en viktig roll i vidareutbildning och kompetenshöjning under yrkeslivets gång. Vi hänvisar här till yrkande i en fp-motion om högskolefrågor. En väg att underlätta sådan vidareutbildning och minska riskerna för att något äldre personer tappar fotfästet i yrkeslivet är individuella kompetenskonton, som får tas ut för studier , men som omvandlas till ett tillskott till ålderspensionen om de inte används för vidareutbildning. Ett sådant kompetenssparande har förberetts men omkring 4,8 mdr som avsatts har blivit infrusna, och åtminstone delvis placerade hos . Sedan har det hela gått i stå. Detta är negativt. Reformen bör fullföljas, varvid reglerna för att ta ut icke utnyttjat kompetenssparande bör vara utformade så att de inte medverkar till tidigt utträde ur arbetslivet. Vi hänvisar här till yrkande i den gemensamma motion i ämnet som väcks från fyra partiers sida (m, fp, kd, c). 4.2.4 Åldersgränsen för studiemedel Möjligheterna till undantag från 41-årsgränsen för studiemedel bör bli föremål för utredning. Denna gräns kan av uppenbara samhällsekonomiska och andra skäl inte avskaffas. Stora lån skall inte kunna tas ut så sent att det inte finns realistisk möjlighet att betala tillbaka dem under resten av yrkeslivet. Men vad som däremot kan övervägas är att skapa vissa utökade möjligheter att få studiemedel för enstaka terminer av yrkesinriktad vidareutbildning syftande till att öka kompetensen och bli kvar i arbetslivet. För dem som efter studier tänks vara yrkesverksamma återstår dryga av yrkeslivet, och synen på finansiering av vidareutbildning vid den åldern bör därför inte vara alltför snäv. Frågan kräver alltså en grundlig utredning för att finna den avvägning som bättre än stödjer arbetslinjen. Detta bör ges regeringen till känna. 4.3 Arbetsrätt och arbetstider 4.3.1 Rätt till individuellt anpassad arbetstid Äldre som vill fortsätta arbeta har lättare att göra detta om arbetstiden kan anpassas mer individuellt. Om den enskilde har mer av egen makt över sin arbetstid förbättras förutsättningarna att fortsätta längre i yrkeslivet. Dessa frågor har behandlats i utredningsbetänkandet Tid för arbete och ledighet (SOU 2002:58), och vi får anledning att återkomma till dem då proposition på den utredningen läggs. Vi hänvisar till reservationen i utredningen av (), där det bland annat ges stöd för förslag om en lag om flexibel ledighet och att semester skall kunna tas ut som del av dag. Den enskilde skall, enligt vår mening, få rätt att själv bestämma om hon eller han vill ta ut tiden i den i utredningen tänkta timbanken som lediga timmar, hela lediga dagar eller i pengar. Möjlighet att ta ut ledighet i enstaka timmar bör införas alldeles oavsett om en reform om fem nya lediga dagar blir genomförd. Många människor har svårt att få tiden att räcka till. De slits mellan familj, arbete och andra uppgifter, och detta är en av de många bidragande orsakerna till sjukskrivningar och till att det blir ett alltför tidigt utträde ur arbetslivet. För att minska dessa påfrestningar är det centrala att ge den enskilde mer makt över sin vardag. Förslag om en mer flexibel arbetstid är här betydelsefulla, och dessutom ger de personer som närmare sig pensioneringen större möjligheter att arbeta vidare. Ett yrkande om flexibel timbank för arbetstid finns i vårt partis arbetsmarknadspolitiska motion. 4.3.2 Avskaffad regel om dubbelräknad turordningstid från 45 år Lagen om anställningsskydd innehåller en regel om att anställningstid efter räknas dubbelt ifall en turordningslista behöver göras vid uppsägning pga arbetsbrist. För dem som varit anställda länge hos samma arbetsgivare har regeln oftast ingen betydelse. Men den blir ett hinder för den som blivit arbetslös i medelåldern eller nära pensioneringen eller som av andra skäl önskar byta arbete. Bestämmelsen riskerar hos både arbetsgivare och andra anställda att öka motståndet mot att anställa medelålders och äldre personer som blivit arbetslösa eller behöver byta yrke av t ex hälsoskäl. Även på andra sätt bidrar 45-årsregeln till minskad rörlighet och större risk för tidig pensionsavgång. Att denna regel skall ändras förordas i betänkandet Riv hindren för äldre i arbetslivet (Ds 2002:10), där en höjning till 50 eller är det som närmast förespråkas. Ett problem vid en sådan höjning är att redan intjänad dubbel tid försvinner. Syftet att underlätta för medelålders och äldre arbetssökande uppnås mer effektivt om 45-årsregeln lämnas oförändrad för den anställningstid som redan varit, som regeln avskaffas helt för anställningstid och framåt. Förslag till sådan lagändring finns i bilaga. 4.3.3 Möjlighet till tidsbegränsad anställning från 61 år I betänkandet Riv hindren för äldre i arbetslivet finns en rekommendation om möjlighet till tidsbegränsad anställning , till skillnad från den 67-årsgräns som finns. Pensionsreformen medger en, gentemot pensionssystemet, flexibel pensionsålder från och flexibelt uttag av hel- eller deltid, utan subventioner. Möjligheten att t ex ta ett deltidsarbete efter pension från det gamla jobbet försvåras dock starkt av att tidsbegränsad anställning inte är tillåten förrän från , annat än i de fall där det är fråga om projekt, tillfällig arbetsanhopning, vikariat osv. Den i Ds 2002:10 förordade ändringen i LAS 5 § 5 bör genomföras i enlighet med utredningens förslag; lagtext för denna ändring finns i bilaga. 4.3.4 Rätt att arbeta längre än till bör övervägas En rätt att arbeta till utan att bli uppsagd pga åldern finns . Det skulle vara möjligt att ta ett steg till och exempelvis låta 67-årsgränsen flyttas kvartalsvis i takt med medellivslängdens ökning efter beslut om pensionsreformen 1994. har den återstående medellivslängden vid födseln ökat med knappt två kvartal i genomsnitt (20 månader för män och 9 månader för kvinnor). Om ökad medellivslängd åtföljs av att det är fler friska år som läggs till livet vilket varit fallet under senare årtionden men möjligen inte längre gäller ökar också antalet år där de som är intresserade av att fortsätta yrkesarbeta kan göra detta. Olika regler och trygghetssystem på arbetsmarknaden behöver ta hänsyn till detta. För- och nackdelar med olika alternativ bör övervägas. Vi lägger inget yrkande om detta, utan pekar på det som ett kommande diskussionsämne mellan de fem partierna som är ense om pensionsreformen. En ändring på den här punkten förutsätter att alla de fem partierna är ense om att den skall genomföras. 4.4 Möjligheterna att få F-skattsedel Möjligheten att fortsätta att vara yrkesverksam på deltid kan vara beroende av om en tidsbegränsad anställning kan ske. Den kan också vara beroende av möjligheten att få F-skattsedel. Att man för det mesta inte räknas som företagare och kan få F-skattsedel när man till att börja med främst utför uppdrag åt en tidigare arbetsgivare har hindrat nyföretagande i bland annat vårdsektorn. Det kan också vara till nackdel för äldre personer. I betänkandet Riv hindren för äldre i arbetslivet (Ds 2002:10) pekas detta ut som ett av hindren för att personer fortsätter att arbeta deltid i stället för att helt gå i pension. Reglerna bör ändras, och vi hänvisar till de förslag om detta som tidigare framlagts från vårt parti och som kommer att behandlas även vid detta . 4.5 Villkor för pensioner vid sidan om det allmänna pensionssystemet 4.5.1 Tidigaste uttag av privat pensionssparande Denna ålder har varit 55, och är bestämd i skattelagstiftningen. I gamla Kommunalskattelagen kom denna 55-årsregel in i 31 § (SFS 1950:308). Återstående medellivslängd har ökat med och för kvinnor med , dvs i genomsnitt för könen . Försäkringar och annat pensionssparande enligt dessa regler har en stor och positiv betydelse både som sparform och som en del av tryggheten inför ålderdomen. Det finns tecken på att 55-årsgränsen bidrar till att tidigarelägga faktisk pensionsålder, framför allt i vissa yrkesgrupper. Det bör övervägas att höja åldern för tidigast möjliga uttag, men den kan självfallet aldrig ligga högre än den tidpunkt då den flexibla pensionen i det nya allmänna systemet för ålderspension tidigast kan tas ut. Vi anser inte att det finns ett tillräckligt underlag för ett beslut om en sådan ändring, som givetvis bara skulle kunna avse uttag av det sparande som görs efter regeländringen. Frågan borde dock utredas, och 55-årsregelns effekt på arbetsutbudet analyseras närmare. För att ge underlag för överväganden bör regeringen låta genomföra en sådan utredning. Detta bör ges regeringen till känna. 4.5.2 Avtalspensioner som motverkar anställning av medelålders och äldre eller stimulerar tidig pensionering Som komplettering till det offentliga systemet för ålderspensioner finns avtalsreglerade tjänstepensionsordningar, som med tiden har fått mycket olikartad utformning. Vissa av dessa har numera samma grundläggande egenskaper som det nya allmänna pensionssystemet. Det innebär att äldre arbetskraft inte missgynnas och att det inte sker någon subventionering av tidigt utträde ur arbetskraften. Som exempel kan nämnas att den som arbetar till 67 i stället för till får mer i årlig pension resten av livet. Det främsta exemplet på de nya pensionsordningarna finns i avtal mellan och Svenska Arbetsgivareförenigen (numera Föreningen ). Sådana avtal med avgiftsbestämda förmåner underlättar att arbetsmarknaden fungerar väl även för äldre. De kan ses som en förebild för den övriga arbetsmarknaden. Andra tjänstepensionsordningar har egenskaper som gör att det ibland kan bli mycket dyrbart att anställa personer som hunnit bli eller äldre. Utgående förmåner bestäms utifrån vissa år med goda inkomster. I vissa situationer ger fortsatt yrkesarbete ingen förbättring alls av pensionsförmånerna. Det kan uppstå en direkt subvention av tidigt uttag av pension. Dessa effekter framträder särskilt för personer med något högre inkomster, och avtal med sådana egenskaper finns främst på den privata tjänstemannasidan och märkligt nog hos staten själv som arbetsgivare. Följden blir att marginella kompletterande system inom vissa sektorer av arbetsmarknaden verkar så att de främjar tidig pension och arbetslöshet bland äldre, och därmed motverkar viktiga delar av det som stora delar av önskat uppnå med pensionsreformen. Detta är en allvarlig sak, och att det är en nyckelfråga framgår av flera utredningar. En utförlig kritik av dessa brister i vissa pensionsordningar har framförts av revisorer. De negativa effekterna understryks även i den ovannämnda studien från samt i betänkandet Riv hindren för äldre i arbetslivet (Ds 2002:10) Det skulle vara önskvärt att arbetsmarknadens parter inom de berörda sektorerna lade om de avtalsreglerade pensionsordningarna så att de förstärkte och inte försvagade de effekter på stimulanserna till arbete som önskat åstadkomma med reformen av de allmänna ålderspensionerna. Tjänstepensioneringen enligt avtal på arbetsmarknaden bygger på de villkor för arbetsgivarens avdragsrätt som är angivna i skattelagstiftningen. Det är starkt problematiskt att skatteregler kan användas så att viktiga inslag i den långsiktiga ekonomiska politiken undergrävs liksom till att principerna bakom pensionsreformen motverkas. En ändring kan ske med kollektivavtal eller med ändring av villkoren för avdrag. Regeringen bör låta förbereda förslag till en ändring av dessa avdragsvillkor.