mot · GR02U9 · 2003-09-19 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:122 Gemensamt ansvar: politik för global utveckling välkomnar propositionen om politik för global utveckling. Att ett helt nytt grepp tas på utvecklingspolitiken är spännande och bra. Vi har sett att den gamla modellen av utvecklingsarbete inte fungerat tillfredsställande eftersom delar av världen fortfarande lider av hungersnöd, brist på mänskliga rättigheter, demokrati och möjligheter att ta sig ur den fattigdom man befinner sig i. För att uppnå de av regerings- och statscheferna fastställda millenniemålen krävs stora insatser av oss som biståndsgivare. Utvecklingen på detta område går för långsamt. Samarbete mellan olika aktörer är av största vikt, liksom klara och tydliga regler, mekanismer och verktyg för uppföljning och utvärdering. Det är viktigt att den svenska utvecklingspolitiken har den enskilda människan och hennes livsvillkor i fokus. Människor i utvecklingsländerna måste ges långsiktiga förutsättningar att lösa fattigdomsproblemet. De måste själva forma sin framtid. I vårt utvecklingsarbete måste det finnas metoder och principer för hur samarbetet med lokalbefolkningen ska ske. Viktiga delar i arbetet för förbättrade livsvillkor för människorna i utvecklingsländerna är att stöd ges till främjandet av mänskliga rättigheter, demokrati, god samhällsstyrning, hållbar utveckling och goda möjligheter till ekonomisk tillväxt. Utvecklingspolitiken måste genomsyras både av ett rättighetsperspektiv och ett jämställdhetsperspektiv. Vi har i vår partimotion valt att lyfta fram några områden som vi anser vara särskilt viktiga i utvecklingsarbetet. Det är jordbrukets och livsmedelssäkerhetens betydelse för biståndsutvecklingen, handelspolitikens utformning samt hälsofrågor. förordar en utvecklingspolitik som spänner över samtliga politiska sakområden. I ett globalt perspektiv geografiskt framstår utvecklingsfrågorna i söder om och norr om / som mest angelägna att prioritera. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 5 Förändrad inriktning 5 8 Huvuddrag i politiken 7 8.1 Mänskliga rättigheter 7 8.2 Demokrati, god samhällsstyrning samt det civila samhället 8 8.4 Hållbar utveckling 11 8.6 Jordbruk, landsbygd och livsmedelssäkerhet 12 8.8 Mediciner och hiv 14 8.9 Närvaro och koncentration 16 9 En global prioritering 17 10 EU:s biståndspolitik 17 11 Avbindning av biståndet 18 3 Förslag till riksdagsbeslut begär att regeringen återkommer till med förslag om redskap, regler och mekanismer för hur målkonflikter skall hanteras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inrättande av en koordineringsfunktion i för politiken för global utveckling. begär att regeringen återkommer till med en analys över och förslag till metoder och redskap som skall användas för att bidrag till FN:s millenniemål skall nås. begär att regeringen återkommer till med en skrivelse om hur arbetet med millenniemålen fortskrider. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om arbete för en utveckling som stärker de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. begär att regeringen återkommer till med förslag om hur funktionshindrade i utvecklingsländer skall få en bättre livssituation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om metoder och principer för att lyssna till de fattiga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om partiers och parlamentarikers betydelse för demokratiutveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av folkrörelser och enskilda organisationer för uppbyggnaden av det civila samhället. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att aktivt stödja framväxten av en mångfald av fria och oberoende medier. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att stödja kooperativ samverkan som utvecklingsmodell. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stödja lokala projekt för kreditförsörjning till kvinnor. begär att regeringen återkommer till med förslag om strategier och metoder för hur arbetet för förhindrandet av diskriminering av kvinnor i utvecklingspolitiken skall ske. begär att regeringen återkommer till med förslag om hur lokalinvånarna skall involveras i arbetet för en hållbar utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att jämställdhetsperspektivet och kvinnoperspektivet bör beaktas i högre grad vid utformningen av miljöpolitiken inom utvecklingspolitiken än vad som anges. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att landsbygds- och jordbruksutvecklingen måste få högre prioritet i samarbetet med utvecklingsländer om fattigdomsmålet skall kunna uppnås. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förutsättningar för jordbruksutveckling och livsmedelsförsörjning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Sida bör prioritera arbetet för att underlätta villkoren för jordbrukarna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kvinnors roll för ett livskraftigt jordbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av de handelspolitiska strategierna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stödja utvecklingsländerna med WTO-förhandlingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om svenskt stöd åt WTO:s arbete med teknisk assistans åt utvecklingsländerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kriterier för skuldavskrivningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i arbetet med det civila samhället och frivilligorganisationerna i mottagarländerna lyfta fram frågan om sexuell och reproduktiv hälsa. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturens roll i informations- och kunskapsspridning kring hiv. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i det internationella arbetet i frågor som rör sexuell och reproduktiv hälsa bör vara pådrivande för att utvecklingsländer skall få stöd till de nätverk och den personal de behöver för att få hivsituationen under kontroll. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att delar av Sidas verksamhet borde förläggas till några utvecklingscentrum i bl.a. . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det civila samhällets roll i länder där som nation inte kan medverka. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en begränsning av antalet mottagarländer och kriterierna för dessa. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att UD och Sida bör skapa förutsättningar för att få till stånd en mellan och biståndsmottagarlandet gemensam analys av jordbrukspolitiken i det afrikanska landet och att denna analys läggs till grund för det fortsatta utvecklingssamarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att arbeta för att förändra, förbättra och effektivisera EU:s biståndspolitik. begär att regeringen återkommer till med förslag om hur samarbetet mellan och Europeiska unionens politik skall drivas från svensk sida. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avbindning av svenskt bistånd bör ske i samma takt som internationellt avbindning. välkomnar propositionen om global utveckling. Med beaktande av hur länge propositionen har dröjt, hade man kunnat vänta sig att den skulle ha varit mer genomarbetad och innehållit fler konkreta förslag än den gör. Propositionen har många goda ansatser men räcker inte ända fram. På alltför många ställen i propositionen skriver regeringen att den ämnar återkomma i frågan. En utredning, , tillsattes för att göra det stora arbete som behövs för att utveckla politiken. Trots det resultat Globkom presenterade, väljer regeringen att i många politikområden ignorera Globkoms förslag. På de delar som kommit med i propositionen saknas konkreta förslag, konsekvensanalyser liksom vilka redskap som bör användas. Den underliggande tonen i propositionen är att svensk utvecklingspolitik redan är så bra att ingenting behöver förändras. Det stämmer inte. Mycket arbete återstår för att minska fattigdomen i världen och för att höja levnadsstandarden för de fattiga. har utvecklingsländerna upplevt dramatiska förbättringar. Den förväntade livslängden har ökat med . Analfabetismen halverades till . Trots detta fortskrider framstegen långsamt. 54 länder är fattigare nu jämfört med . I 21 av dem har andelen hungrande människor ökat. I 14 av dem dör fler barn . Mer än 1,2 miljarder människor, var femte människa på jorden, lever på per dag. dör mer än 10 miljoner barn av sjukdomar som kan förhindras 30 000 . 42 miljoner människor i världen lever med hiv/aids, 39 miljoner av dem i utvecklingsländerna. Tuberkulos är fortfarande den dödligaste infektionssjukdomen bland vuxna och orsakar upp till 2 miljoner dödsfall . Mer än 1 miljard människor i utvecklingsländerna en av fem saknar tillgång till rent vatten. Svensk biståndspolitik har tidigare haft ett huvudmål och sex olika delmål. Dessa minskas nu till ett mål: en rättvis och hållbar global utveckling. Propositionen talar om att jämställdhet är en central del i det rättighetsperspektiv som införs, liksom att politiken ska utgå från barnets rättigheter. De konkreta förslagen om hur detta ska synas i praktiken saknas dock i propositionen. Detta betyder att risken ökar för att jämställdheten och barnens rättigheter blir underordnade i utförandet av politiken. De av regeringen föreslagna två perspektiven rättighetsperspektivet samt de fattigas perspektiv på utveckling är bra. Vad vi saknar är mekanismer och regler för hur denna politik ska följas upp. Regeringen skriver att man ämnar återkomma i ett senare skede. Vi ser fram emot dessa förslag. Att svensk utvecklingspolitik ska spänna över alla politikområden är välkommet. Det är det enda sättet att försäkra sig om en politik som inte blir motsägelsefull. Hur målkonflikter ska hanteras berörs inte nämnvärt i propositionen. En oberoende uppföljningsmekanism bör inrättas. Denna ska bidra till att underlätta en transparent och öppen diskussion om de konkreta följderna och konsekvenserna av eventuella konflikter mellan olika politikområden. Regeringen bör återkomma med konkreta förslag till redskap, regler och mekanismer om hur målkonflikter ska hanteras. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag till redskap, regler och mekanismer om hur målkonflikter ska hanteras. Regeringens beslut att avvika från Globkoms förslag om att en koordineringsfunktion för politiken för global utveckling bör inrättas i är ett ytterligare bevis på att regeringen inte tar frågan på allvar. Politiken inom ett departements område kan stå i kontrast till beslut som hanteras i ett annat departement. Det är beklagligt att regeringen inte är beredd att skapa en koordineringsfunktion för genomförandet av politiken för global utveckling, eftersom regeringen varit beredd att inrätta ett särskilt samordningskansli för hållbar utveckling i statsrådsberedningen. bör följa Globkoms förslag om inrättande av en koordineringsfunktion för global utveckling i . Denna funktion ska ha de ansvarsområden som Globkom enhälligt kommit överens om, dvs. ansvara för att politiken inom olika departements ansvarsområden blir samstämmig, koherent, och sammanställa departementens rapportering vad gäller deras bidrag till måluppfyllelse av politiken, återrapportera till och ta fram bakgrundsanalyser. Vad som ovan anförts om inrättandet av koordineringsfunktion i för global utveckling ges regeringen till känna. Propositionen tar upp och säger att den svenska politiken bör bidra till uppfyllandet av målen. Vilka metoder och vilka redskap som ska användas för att nå målen nämns inte. Regeringen bör återkomma med en analys över och förslag till vilka metoder och vilka redskap som ska användas för att ska bidra till att FN:s millenniemål nås. Detta bör ges regeringen till känna. I millenniedeklarationen har stats- och regeringscheferna slagit fast att andelen extremt fattiga ska ha halverats . Enligt beräkningar är det nödvändigt att fördubbla det offentliga utvecklingsbiståndet om målet ska förverkligas. Med dagens tempo kommer det att ta att uppnå målet. För att veta om är på rätt väg med arbetet för millenniemålen bör ge i uppdrag åt regeringen att återkomma med en skrivelse som beskriver vad som görs för att de ska uppfyllas. Detta bör ges regeringen till känna. Ett mål som vi alla bör arbeta för och sträva mot är en förstärkning av millenniemålen. Vi bör inte nöja oss med att halvera andelen extremt fattiga, halvera andelen som lider av hunger, minska barnadödligheten med två tredjedelar eller att hiv/aids, malaria och andra sjukdomar ska ha hejdats och en minskning ska ha påbörjats. Målet bör vara att det inte ska finnas några fattiga i världen, att barnadödlighet inte ska förkomma samt att sjukdomar som malaria ska utrotas. 8 Huvuddrag i politiken Rent allmänt kan sägas att propositionen skulle ha vunnit på konkreta och genomarbetade förslag. De skarpa och konkreta förslagen saknas på ett flertal ställen. har, i denna motion, valt att ge sin syn på vilken inriktning svensk utvecklingspolitik bör ha. Det gör vi genom att lyfta fram några utvalda politikområden där vi finner det särskilt beklagligt att förslag saknas. Den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter, som enhälligt antogs 1948 och som har översatts till över 300 nationella och lokala språk, är det mest kända och mest citerade dokumentet för mänskliga rättigheter i världen. Det är glädjande att se att regeringen lyfter fram sexuell läggning i kapitlet om respekt för mänskliga rättigheter. Vi ställer oss starkt kritiska till varför de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, vilka är likställda med de mänskliga rättigheterna, är helt frånvarande i kapitlet. agerande i Kommissionen för mänskliga rättigheter bör ändras. motarbetade konsekvent ett förslag till tilläggsprotokoll till . Ett tilläggsprotokoll som skulle ge grupper och enskilda möjlighet att vända sig till för konventionens efterlevnad för att få upprättelse när rättigheterna kränks. bör i fortsättningen arbeta för en utveckling som stärker de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Detta bör ges regeringen till känna. Globkom förde ett resonemang om människor med funktionshinder och deras rättigheter. Människor med funktionshinder tillhör ofta de fattigaste bland de fattiga. Funktionshindrade människor i fattiga länder lever ofta ett isolerat liv, antingen på en institution eller undangömda i hemmen. Deras möjligheter till omvårdnad och rehabilitering är ofta begränsade. Kvinnor med funktionshinder i utvecklingsländer möter ofta en trefaldig diskriminering. De diskrimineras på grund av sin ekonomiska status, sitt kön och sitt funktionshinder. Detta problem väljer regeringen att inte ta ställning till. Regeringen bör återkomma med konkreta förslag om hur funktionshindrade i utvecklingsländer ska få en bättre livssituation. Detta bör ges regeringen till känna. 8.2 Demokrati, god samhällsstyrning samt det civila samhället I arbetet för att avskaffa fattigdomen bör alla kunna delta, höras och respekteras. Så skriver regeringen i propositionen. Hela propositionen har som mål att lyfta fram den fattiga människan och hennes behov. Regeringen redovisar inte vilka metoder, planer eller principer som ska upprättas för hur de fattiga ska kunna komma till tals. Det är bra att regeringen säger att den ska lyssna till de fattiga, men är inte formerna för hur det ska gå till fastslagna riskerar resultatet att endast bli goda ansatser och vackra ord. Det är viktigt att slå fast att endast i länder med demokrati kan människor garanteras rätten att göra sin stämma hörd och att vara med och påverka samhällsutvecklingen. Regeringen skriver ingenting om behovet av närvaro i biståndsmiljön eller om hur de svenska ambassaderna och beskickningarna ska involveras i diskussionen med de fattiga och deras organisationer. Det är inte enbart för det svenska biståndets utformning viktigt att höra de fattigas åsikter. Det är även viktigt för svensk politik gentemot , IMF och WTO. Vad som ovan anförts om metoder och principer för att lyssna till de fattiga ges regeringen till känna. Även om arbetar för en demokratisk utveckling i olika delar av världen tvingas vi konstatera att inte varit någon föregångare i dessa frågor. har stött korrupta regimer såsom exempelvis och . Vi får inte glömma bort att hålla demokratisk utveckling och kravet på respekt för demokratiska rättigheter i förgrunden för vårt utvecklingsarbete. En väl fungerande parlamentarisk demokrati är en grundförutsättning för en väl fungerande rättsstat med respekt för mänskliga rättigheter, en folkligt förankrad politik och utan korruption och maktmissbruk. Stöd till de demokratiska processerna och parlamentariskt arbete på såväl nationell, regional som lokal nivå är viktiga inslag i en politik för global utveckling. Därför är det nödvändigt att använda sig av samarbete mellan parlament, kommunförbund, partier etc. liksom att kanalisera stödet genom parlamentarikerorganisationer som Interparlamentariska unionen (IPU), Parliamentarians for Global Action (PGA) och Association Western European Parliamentarians for (AWEPA). Utan ett starkt och väl fungerande partiväsende riskerar den representativa demokratin att gå miste om en av sina viktigaste målsättningar, nämligen att skapa kanaler mellan medborgare och de politiska institutionerna, vilka låter de förras åsikter och intressen vara vägledande för politikens utformning. Partiväsendet är därför en central faktor för demokratins fortbestånd och utveckling i demokratiserade stater. Av den anledningen bör en ökad andel av svenskt demokratibistånd riktas mot partier och utbildning kring demokratiska processer och parlamentariskt arbete. Vad som ovan anförts om partiers och parlamentarikers betydelse för demokratiutveckling ges regeringen till känna. I arbetet för demokrati är det också viktigt att stimulera och stödja uppbyggandet av det civila samhället liksom av förekomsten av oberoende medier. Utan ett starkt civilt samhälle kan aldrig en långsiktig stabil demokratisk utveckling uppstå. För att få ett starkt civilt samhälle måste man börja med den lokala demokratin. Demokrati kan inte påtvingas utifrån eller uppifrån. Däremot behöver demokratibygget stöd och uppmuntran. För att stärka demokrati och mänskliga rättigheter i ett land krävs ett fungerande rättssystem och ett fungerande civilt samhälle som kan kanalisera människors engagemang, uttrycka deras behov och försvara deras rättigheter och som anger spelreglerna i samhället. Folkrörelserna och de enskilda organisationerna, däribland även trossamfunden, spelar enligt vår uppfattning en viktig roll i sammanhanget. Vad som sagts om betydelsen av folkrörelser och enskilda organisationer för uppbyggnaden av det civila samhället bör ges regeringen till känna. Yttrandefrihet och mötesfrihet är även ytterst viktiga komponenter i strävandena efter demokratisk utveckling. Människorna har rätt att uttala sina åsikter utan att vara rädda för repressalier från de styrande i landet. För en demokratisk utveckling behövs fria och oberoende medier. Medierna, i all synnerhet radio och television, är i många samhällen den informationskanal man förlitar sig på. Speciellt i länder med bristande läskunnighet spelar dessa medier roll. I många länder är tyvärr medierna inte oberoende utan knutna till regimen och kritiserar därmed inte makthavarnas ageranden. bör aktivt stödja framväxten av en mångfald av fria och oberoende medier. Detta bör ges regeringen till känna. Det är anmärkningsvärt att kooperativ samverkan behandlas så flyktigt i propositionen. Kooperation är ett viktigt sätt för resurssvaga människor att under demokratiska former, genom att gå samman, få en starkare ställning på marknaden som producenter eller konsumenter. Det finns tyvärr flera exempel på hur kooperationen som begrepp missbrukats av politiska makteliter. Detta kan förstås inte vara något skäl för att undvika det kooperativa arbetssättet. I har vi en gedigen erfarenhet av kooperationen som utvecklingskraft, som bör ställas till våra samarbetsländers förfogande i än högre grad än vad som redan sker. Vad som anförts om vikten av att stödja kooperativ samverkan som utvecklingsmodell bör ges regeringen till känna. I de flesta samhällen arbetar kvinnor mer än män, tjänar mindre, får mindre utbildning och stöter på fler hinder att få tillgång till välstånd, lån, information och kunskap. Brist på jämställdhet är alltså ett grundläggande hinder för mänsklig utveckling. Kön (gender) påverkar ekonomiskt handlande, vad man får ut av handeln, inkomst, arbete, välstånd och makt. Förhållandet mellan kön och fattigdom verkar åt båda hållen. Bristen på jämställdhet påverkar förhållandet mellan makroekonomi, handelspolicy och dess resultat. Kön (gender) påverkar också tillväxt och alltså fattigdom. Arbete är fattiga människors största tillgång. Men kvinnor har mindre kontroll än män över sitt arbete och sin inkomst. Dessutom förblir arbete delvis osynligt så länge obetalt hushållsarbete, som mestadels utförs av kvinnor, inte räknas som del av ekonomin. I några fall förbjuder män sina fruar att arbeta utanför hemmet, i andra fall tvingar män kvinnor att arbeta genom våld eller hot om våld. I många länder är kvinnor de huvudsakliga livsmedelsproducenterna. Däremot är det endast en begränsad del av jordens tillgångar som ägs eller kontrolleras av kvinnor. Ekonomiska reformprogram bortser ofta från kvinnor och deras roll i arbetet mot fattigdom och för utveckling. Det finns goda exempel på lokala system med kreditgivning åt kvinnor. Kvinnor har fått låna lite pengar för att skapa sig en bättre tillvaro. Kvinnorna har generellt sett använt pengarna på ett sätt som har gett större effekt åt familj och samhälle än männen gjort. bör stödja lokala projekt för kreditförsörjning till kvinnor. Detta bör ges regeringen till känna. Det är lättare för män att mobilisera kvinnor till arbete än det är för kvinnor att mobilisera män. Det är svårare för kvinnor att få inkomst och välstånd genom sina kunskaper och sitt arbete. Om kvinnor får kontrollera familjens inkomster är det mer troligt att de används för hälsa, näring och utbildning. För att nå framgång i arbetet för de mänskliga rättigheterna är det alltså mest framgångsrikt att satsa på kvinnorna. 2003 visar att många länder inte låter kvinnor få sin rättmätiga del av ökade sociala satsningar. Statistik avslöjar ett mönster i diskriminering i tillgången till utbildning, hälsovård, rent vatten och sanitet för dessa grupper. Propositionen saknar förslag på hur denna diskriminering ska motarbetas i svensk utvecklingspolitik. För att trygga kvinnors och barns rättigheter är det oerhört viktigt att säkerställa att de mänskliga rättigheterna överordnas ett lands lagar, kultur och religion. Konsekvenserna kan annars bli att man accepterar könsstympning, att kvinnor inte har rätt till preventivmedel, att de inte kan äga och ärva land osv. Kvinnors rättigheter kränks på de mest brutala sätt. Enligt Unifem (for Women) är det politisk vilja, inte ett lands rikedom och utveckling, som avgör hur pass mycket jämställdheten i världen ökar. Om välstånd inte garanterar jämställdhet på politisk nivå, så är det säkert att fattigdom är det största hindret för hur jämställdhet fungerar för vanliga människor. I fattiga länder i och får unga flickor aldrig tillträde till skolan, därför att de får ta arbete i jordbruket eller fabriker istället. Om vi verkligen vill halvera antalet människor som lever på eller mindre, säger , chef för , så måste vi verkligen ta fattigdomens feminisering på allvar. Detta gör inte regeringen i propositionen.