mot · GR02K419 · 2003-10-07 00:00:00 — behöver av främst demografiska skäl arbetskraftsinvandring för att upprätthålla nuvarande ekonomiska utveckling och klara levnadsstandard och god service och hindra högre skattetryck. Försörjningsbördan för, och skattetrycket på, den arbetande delen av befolkningen kan annars komma att öka orimligt. Det bör bli en självklarhet att alla medborgare i kan resa, arbeta och leva på samma villkor. Det får inte råda något tvivel om att regeringen står fast vid sin uppfattning om att fri rörlighet för arbetstagare från nya medlemsländer bör tillämpas redan från anslutningsdagen, utan senare reträtt, och att arbetstagare från dessa länder skall ha möjlighet att arbeta i på samma villkor som övriga medlemsstaters medborgare. Detta ställningstagande innebär sålunda att regeringen bör ta avstånd från de förslag som presenteras i som skulle försvåra för medborgare från nytillkomna EU-länder att arbeta i . Det innebär det att regeringen förbinder sig att inte införa några s.k. övergångsregler. Regeringen måste verka för att de nya medlemsländerna inte behandlas som ett B-lag inom unionen. En fråga som med jämna mellanrum dyker upp i samband med utvidgningsprocessen är om det är möjligt att förena länder som är så olika i ett samarbete som EU. Kan det europeiska samarbetet fördjupas genom närmare valutasamarbete och en gemensam asylpolitik, som det breddas till att omfatta fler medlemmar? liberalerna menar att så kallad flexibel integration, det vill säga att olika länder rör sig i olika hastigheter mot samma mål, kan vara aktuell som en av ett medlemsland frivilligt vald övergångslösning. I princip är dock olika grader av medlemskap olyckligt och bör därför heller inte institutionaliseras. Genom att tillåta några länder att gå vidare och fördjupa samarbetet inom ett visst område, kräva att dessa länder alltid skall vara öppna för nya medlemmar i sitt fördjupade samarbete och att inga medlemsländer skall kunna bromsa ett närmare samarbete mellan andra kan integrationen i hela EU gå framåt bl.a. på den empiriska erfarenhetens grund. Så länge som unionens gemensamma mål främjas inom ramen för sådant närmare samarbete, och så länge som inget medlemsland utesluts från att delta om det så önskar, kan vi övergångsvis acceptera sådana lösningar. Ett viktigt undantag är dock den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Här bör EU tala med en röst. anser därför att det inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inte ska vara möjligt för några länder att ha andra mål för sin politik eller gå före. I det här sammanhanget bör det också påpekas att vi liberaler menar att de europeiska demokratiernas säkerhet även fortsättningsvis i huvudsak ska garanteras genom ett samarbete inom Nato, i vilket bör bli medlem. Flexibiliteten bör ses som en övergångslösning för de länder som inte är mogna eller väl förberedda för att ingå i ett djupare samarbete. Också genom nära samarbetsavtal kan länder knytas närmare den europeiska gemenskapen och få del av den demokratiska stabilitet och ekonomiska utveckling som ett potentiellt medlemskap kan medföra. På så sätt skulle till exempel länderna på successivt kunna knytas allt närmare i ett fördjupat samarbete syftande till fullt medlemskap i . Vi liberaler ser EU som ett samarbete i ständig förändring och i behov av reformer under trycket av t ex utifrån kommande nya utmaningar och krav från unionens medborgare. Utvidgningen österut innebär att EU:s institutioner och arbetsformer behöver förändras för att EU skall fungera effektivt. finns det ett växande behov av att tydliggöra ansvarsförhållandet mellan EU, den nationella, regionala och lokala nivån. EU skall inte ägna sig åt allt. Medlemsländer, nationella parlament och måste idka självdisciplin när det gäller att lyfta nya uppgifter till EU-nivån särskilt om EU ska kunna fungera med 27 eller fler medlemsländer. Principen överallt ska vara att besluten ska fattas så nära den enskilde medborgaren som möjligt, och helst av allt av den enskilde själv. 9.1 Rätt frågor på rätt nivå Där det inte är möjligt med individuella beslut bör besluten tas på den lägsta praktiska politiska nivån. liberalerna vill bygga en europeisk union som agerar kraftfullt där internationellt och europeiskt samarbete är önskvärt. På övriga områden vill vi att beslutsrätten ligger kvar i varje medlemsland. Ansvarsfördelningen mellan de olika nivåerna måste ständigt ses över. EU bör koncentrera sig på de gränsöverskridande frågorna. Viktiga exempel är fred och säkerhet genom EU:s gemensamma utrikespolitik, fri rörlighet för människor över gränserna inom EU, bättre förutsättningar för ekonomiskt välstånd genom bl.a. den inre marknaden, europeiskt ansvar för fattiga människor i fattiga länder genom EU-politiken för migration, handel, mänskliga rättigheter och bistånd, och arbetet med en bättre europeisk och global miljö. Frågor som till exempel grundskola, barnbidrag, dagisavgifter, skatter (utom miljöavgifter), föräldraledighet, turism etc bör däremot kvarstå som nationella angelägenheter. Frågan om jordbrukspolitiken som gemensam politik är bekymmersam om försök till substantiella reformer med avreglering av gränshinder och interna stöd ständig skall blockeras till förfång för såväl världens fattiga som konsumenterna inom EU. förordar således en form av ett federalt system i EU. Federalism i vår mening bygger på principen att maktdelningen mellan unionen och medlemsstaterna klargörs på ett tydligt sätt och regleras i . Genom att maktdelningen läggs fast i en europeisk författning blir den ett värn mot centralistiska tendenser. De senaste årens skärpning av asylpolitiken i samtliga EU-länder är oroväckande. skyfflas människor runt som boskap mellan olika länder för att få söka asyl. För att se till att alla länder tar sitt ansvar krävs det gemensamma regler i unionen. liberalerna står därför bakom arbetet inom EU om att skapa en gemensam flyktingpolitik. Den gemensamma politiken skall utformas med minimiregler som bevarar det enskilda landets möjlighet att föra en mer solidarisk politik. En gemensam flyktingpolitik som utformas på detta sätt medför att alla medlemsländer tvingas ta ansvar. Arbetet med att utforma en gemensam asyl- och flyktingpolitik i EU befinner sig i en formativ fas. har dock fokus kommit att hamna på hur EU ska kunna hålla flyktingar borta från snarare än hur vi ska kunna hjälpa människor i behov av en . Asylrätten har kommit att uppfattas som ett problem snarare än som en mänsklig rättighet. Den tendens som kan skönjas att sviker sitt humana uppdrag är mycket allvarlig. Andra länder och regioner ser på som en förebild och tar efter den praxis som bildas i . En mer restriktiv europeisk flyktingpolitik riskerar därför att leda till en kraftigt förvärrad flyktingsituation i världen genom att fler länder följer exempel. Europasamarbetet har alltsedan starten präglats av att visioner satts upp, som många ifrågasatt om de verkligen kan förverkligas. Det spännande med samarbetet är att många av de högt ställda målen, trots tillfälliga motgångar, har uppnåtts. Vad gäller flykting- och invandringsfrågor har dock de humana visionerna allt som oftast lyst med sin frånvaro. Detta måste ändras. Vårt engagemang får inte göra halt vid gränser. Som liberaler tar vi strid med dem som vill bygga Fästning . Människors lika värde oavsett nationalitet måste alltid hävdas. Ur respekten för den enskilda människan växer internationalismen. Den fria rörligheten för personer är en av grundstenarna i EU-samarbetet om den inre marknaden. Man kan säga att den fria rörligheten för personer innehåller olika delar varav flera har förverkligats såsom den gemensamma arbetsmarknaden, etableringsrätten och erkännandet av utbildningar. Men däremot har kontrollen av personer vid gränserna inte avskaffats. innebär att kontrollen vid de inre gränserna avskaffas för de EU-länder som ansluter sig. Asylrätten på grund måste värnas inom ramen för en gemensam europeisk flyktingpolitik. Den regeringskonferens som avslutades i fick till resultat att de s.k. Schengenreglerna görs till en del av . I ingår bl.a. inrättande av en gemensam europeisk flyktingpolitik. Rättigheterna för tredjelandsmedborgare som lever i unionen måste stärkas. Vi anser att samma rättigheter och skyldigheter ska gälla för medborgare från ett tredjeland som lagligen vistas i unionen som för EU-medborgare överallt i unionen. EU och dess medlemsstater måste på plats bekämpa orsakerna till att människor tvingas fly och bege sig till andra länder. Genom vårt medlemskap i kan vi verka för att mobilisera omfattande stöd till de människor som tvingas på flykt genom ett mer direkt stöd till grannstater som ger dem skydd. Detta är inget alternativ utan utgör ett komplement till att ge människor som faktiskt flyr skydd. vill ha en europeisk flyktingpolitik som bättre fördelar flyktingströmmar mellan de europeiska länderna och där den gemensamma flyktingpolitiken är ett golv för de enskilda ländernas lagstiftning. En enskild medlemsstat ska alltid ha möjlighet att ha en liberalare flyktingpolitik än vad de gemensamma reglerna föreskriver. Vi vill att den europeiska, såväl som den svenska, flyktingpolitiken ska vara mer human än den är . är en överenskommelse mellan EU: s medlemsländer om vilken stat som har ansvaret för prövningen av en ansökan om asyl som framställs i något av EU-länderna. Förhandlingarna om den s.k. , vilken skall ersätta den tidigare , slutfördes . Genom II kommer frågan om asylland bli en del av EU:s gemenskapspolitik. bygger på tanken att alla medlemsstater har samma förutsättningar att ge skydd åt asylsökande. En asylsökande ska därför som huvudregel få sin ansökan prövad i det första land där han kan få skydd. En förutsättning för att ska uppnå sitt syfte är att gemensamma minimiregler införs, en harmonisering av EU-ländernas asylrätt. Det finns dock problem med utformningen av som den ser ut . För det första är reglerna i konventionen mycket komplicerade och svårförutsägbara för den asylsökande. Detta innebär att rättssäkerheten för den enskilde blir lidande. Enligt regler blir det första EU-land dit den sökande kommer ansvarigt för prövningen, även om det bara har varit fråga om en genomresa. Denna bestämmelse är ytterst svårförutsägbar för de asylsökande. De kan vara på väg till för att söka asyl just här eftersom de har vänner eller släktingar i landet. De råkar ta fel färdmedel eller fel färdväg och återsänds till eller . För det andra är tidsfristerna vid tillämpningen av konventionen ett problem. Tidsfristerna ska garantera att den asylsökande inte behöver vänta under en alltför innan frågan om ansvarigt land är avgjord. I praktiken accepterar EU-länderna ofta att överta ansvaret för en asylansökan även om en tidsfrist har överskridits. Den asylsökande kan inte åberopa att tidsfristen har överskridits och att han därför har rätt att stanna i det land där han har sökt asyl. Det är endast den stat som ska överta prövningen som kan göra denna invändning. För den enskilde asylsökande innebär detta att han kan få vänta under en mycket i ett land innan hans asylansökan överhuvudtaget börjar prövas. I sammanhanget är det viktigt att slå fast att regeringen inte kan smita undan sitt ansvar för den svenska flyktingpolitiken genom att gömma sig bakom EU-samarbetet. ska vid behov utnyttja de möjligheter som finns att föra en mer human politik än vad som följer av det gemensamma regelverket. Så har dock hitintills mycket sällan varit fallet. Som exempel kan nämnas den ytterst restriktiva praxis som utvecklats vad gäller att göra avsteg från . Det mest talande exemplet är ett beslut från om att avvisa en 16-åring till trots att nämnden konstaterade att avvisningen riskerade att leda till att pojken tog sitt liv. Efter medietryck ändrade nämnden sitt beslut, men det hindrar inte att exemplet visar att i betydligt högre grad borde tillämpa möjligheten att göra undantag från tillämpningen av . Det måste finnas större utrymme för att av starka humanitära skäl, t.ex. på grund av sjukdom eller familjeanknytning, låta asylprövningen ske i . 11 Utvecklings- och biståndspolitiken För oss liberaler är det viktigt att EU:s internationella ansvar inte stannar vid gränserna. Som ett av de rikaste områdena på vårt klot har ett ansvar för att minska klyftorna mellan rika och fattiga. Den europeiska unionen bygger på gemensamma värderingar som bl. a kommer till uttryck i fördragen. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. Vi har i en särskild motion framfört vår syn och våra förslag beträffande EU: s biståndspolitik. måste EU-institutionerna fokusera mer på demokrati och mänskliga rättigheter. Det bör ske inom ramen för en sammanhållen och konsekvent strategi. Sannolikt går inte detta med mindre än att man beslutar sig för en genomgripande reform av biståndspolitikens mål och institutioner. Frågor om mänskliga rättigheter måste bli viktigare inom EU:s utvecklingspolitik. EU:s politik på detta område måste också präglas av högre kompetens och en större närvaro i de länder man samarbetar med. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförande av biståndsinsatser och kontroll av dessa. menar att bör verka för att EU:s bistånd i ökande utsträckning sker i form av programstöd istället för projektstöd. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik pågår. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i alltför hög utsträckning varit centrerad till och pengar har bokstavligen pumpats in i mottagarländerna utan fullständig kontroll och utvärdering. Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket givetvis har lett till svåra negativa konsekvenser för mottagarländerna. Den byråkratiska hanteringen och centraliseringen av EU:s bistånd har lett till att fusk och oegentligheter uppstått. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik måste fortgå och påskyndas. EU bör fördjupa sitt samarbete med länder i , och för att främja en demokratisk, ekonomisk och social utveckling för människorna där. Den absolut viktigaste utvecklingshjälpen är frihandel. ska gå i spetsen i kampen för global frihandel. Genom EU:s handelsavtal med länderna i tredje världen har handelshinder avskaffats på många varor, men knappast på de varukategorier som är viktiga för exportländerna. Systemen med preferensavtal är också krångliga och svåra att administrera i både exportländerna och EU. Till exempel har EU stränga handelshinder för teko-, stål- och jordbruksprodukter. har också möjlighet att begränsa importen då ett medlemsland klagar på konkurrensen utifrån. Detta bör bekämpa. Det är varor kan konkurrera som deras tillträde till marknaden är önskvärt både för dem och för EU:s konsumenter. EU måste möjligt avskaffa kvoterna inom bl.a. tekoområdet och driva på så att världens tekohandel blir fri 2005. EU:s system för antidumpningsåtgärder måste inskränkas väsentligt. Över hälften av EU:s budget används till jordbruksstöd, som jordbrukssektorn är väl skyddad från konkurrens från utländska importörer. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin. Speciellt allvarligt är detta för utvecklingsländerna. Jordbruket är nämligen ett område där många är konkurrenskraftiga gentemot i-världens producenter. EU:s gemensamma jordbrukspolitik sätter här upp stora hinder genom att detta subventioneras och skyddas mot importkonkurrens. Den gemensamma jordbrukspolitiken är djupt osolidarisk och måste omgående liberaliseras. 12 Utrikes- och säkerhetspolitiken För oss liberaler är det av grundläggande betydelse att hålla i minnet att EU bildades för att bryta en tusenårig tradition av krig. Fred är och förblir det allra djupaste syftet med samarbetet. Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) bygger på respekt för internationella konventioner, mänskliga rättigheter, bistånd, handel och nationsbyggande. Genom GUSP har viktiga insatser kunnat göras på , i och . Efter EU:s misslyckande på framstår det som oerhört angeläget att EU har förmåga att kunna agera i sitt eget närområde och kunna tillhandahålla personal och resurser för konflikthantering och fredsbevarande insatser. Genom Amsterdamfördraget fick EU ökade befogenheter inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Ett viktigt steg var inrättandet av posten som EU:s generalsekreterare som EU:s högste representant för utrikespolitiken. Denna person leder bl.a. analys- och planeringsenheten. EU fick också möjligheter att utföra humanitära insatser, fredsbevarande samt fredsskapande uppgifter. Dessa uppgifter specificerades vid toppmötet i . Där beslöts att EU ska införa en militär och civil kapacitet för att genomföra krishantering och fredsbevarande uppgifter. En styrka på minst 60 000 soldater ska kunna vara redo att sättas in för dessa uppdrag liksom 5 000 poliser och 300 administratörer. EU ska också ha en ständig politisk säkerhetskommitté och införa en samordningsmekanism för civil krishantering. beklagar den splittring i EU, främst orsakad av , som uppstod till följd av de händelser som ledde fram till utbrott . Även om förhållandet mellan , och , liksom mellan och , nu sakta repareras, illustrerar splittringen det stora behovet av en stärkt EU-politik på utrikesområdet. Ett problem är att GUSP leds från två olika institutioner, dels från ministerrådet genom den höge representanten, dels från kommissionen genom den ansvarige kommissionären för utrikespolitiken. Därför välkomnar konventets förslag om att man skall slå ihop dessa delar till en, för att på så vis effektivisera arbetet och tydliggöra att EU talar med en och samma röst i frågor som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Arbetet med GUSP måste drivas framåt med kraft och beslutsamhet. Även den civila krishanteringen måste stärkas och behovet av till exempel poliser, åklagare och jurister är stort på . Vi liberaler menar också att det är viktigt att EU:s säkerhetspolitik utvecklas så att även de alliansfria länderna kan delta. Beslut i säkerhetspolitiska frågor bör tas med majoritet, men möjligheten till konstruktivt veto, det vill säga att ett land kan välja att stå utanför men inte hindra de andra att gå vidare, bör kvarstå. 12.1 Den transatlantiska länken För oss liberaler är det självklart att Natolänken mellan och spelar en fundamental roll, inte bara för utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga utan även för roll i det europeiska säkerhetsbyggandet. Det är viktigt att bibehålla fortsatta engagemang i den nordatlantiska regionen. Dock bör en bättre arbetsfördelning arbetas fram. EU-länder som , och bör genom att modernisera sina försvarsmakter, minska värnpliktsarméernas storlek och bättre axla ansvaret för sitt eget närområde öka sin militära samverkansförmåga med och , och avsätta resurser för detta. Men, vill inte att EU utvecklar ett parallellt försvar med egna säkerhetsförpliktelser. Strävan ska vara att bygga en alleuropeisk säkerhetsordning vilande på ett tätt och jämbördigt samarbete mellan och . ska ge sitt bidrag till denna ordning bl.a. genom omgående medlemskap i . 13 Den inre marknaden Vi liberaler menar att samarbetet inom EU utgör en ovärderlig grund för fortsatta ekonomiska utveckling och välfärd. Nationsgränserna betyder allt mindre, och internationellt samarbete är avgörande för vår möjlighet att bygga ett ekonomiskt uthålligt och välmående samhälle. Den inre marknaden och den ekonomiska integrationen utgör på flera sätt grunden och startpunkten för EU-samarbetet. Skattepolitiken utgör en viktig del i den ekonomiska politiken, och dess funktion är att finansiera offentliga utgifter. Eftersom den offentliga sektorn är av olika storlek och inriktning i de olika EU-länderna anser vi inte att det finns anledning att lägga beslut om skattesatser på en gemensam EU-nivå. Vilket skattetryck och vilken kombination av olika skatter som ett enskilt land väljer ska vara upp till varje enskilt medlemslands parlament att avgöra. Det skall inte fördölja att det i praktiken blir en konvergens genom gränshandel och människors och företags rörlighet. Vi har sett det beträffande sprit- och cigarettskatterna. Eftersom av folkhälsoskäl förespråkar en högprislinje på dessa varor är detta ett växande problem. Konvergensen beträffande skatt på internationellt mycket rörligt kapital medför förhoppningsvis en snar anpassning av de svenska kapitalskatterna. Vi vill dock lyfta fram ett viktigt undantag. Det är nödvändigt att införa gemensamma miniminivåer för miljöavgifter för att komma åt gränsöverskridande miljöförstöring. Av samma motiv som vi vill använda oss av majoritetsbeslut för regler i syfte att komma åt andra gränsöverskridande problem kan vi behöva använda ekonomiska styrmedel i form av miljöavgifter. Vi anser exempelvis att det är nödvändigt att införa en gemensam miniminivå för en koldioxidskatt i EU-länderna för att motverka växthuseffekten. Det beslutet måste dock samordnas med EU-beslut om handel inom EU med utsläppsrätter för koldioxid och ett beslut om handel även inom av samma slags utsläppsrätter. Vilka skattesatser och vilket skattesystem ett enskilt land har är av stor betydelse för det landets ekonomi och möjligheterna till jobb och tillväxt. Det land som har höga skatter måste erbjuda motsvarande stora fördelar för att inte företag och individer ska välja att etablera sig på andra ställen i världen eller inom EU. Den fria rörligheten för kapital gör att människor har möjlighet att placera sina pengar var de vill. Den fria rörligheten för varor och tjänster gör att människor i princip kan göra sina inköp varifrån som helst. En viss harmonisering av skatterna på arbete, företagande och konsumtion kommer som sagt att ske på grund av gränshandel, individers rörlighet, företagens rörlighet och annat som kan göra skattebaserna internationellt mer rörliga än . Just EU:s betydelse för det större skeendet med allt rörligare skattebaser bör dock inte överdrivas. EU:s medlemsländer har beslutat att med hjälp av mätbara kriterier, så kallad benchmarking, göra regelbundna uppföljningar av det nationella arbetet inom social- och arbetsmarknadspolitiken. Vi tror att detta är en bättre väg att gå än att i detalj lagstifta om en enda europeisk politik. Länderna har mycket att lära av varandra, och vi liberaler är emot en uppifrån kommande likriktning av t ex grundskola, barnbidrag, dagisavgifter och föräldraledighet. Frågor av denna karaktär ska inte tillhöra EU:s uppgifter. Här bör närhetsprincipen tillämpas så långt det är möjligt. Det blir då rätt nivå för att utkräva ansvar. värnar den fria forskningen och är därför kritiskt till de centraliseringstendenser som kan skönjas vad gäller EU:s forskningspolitik. Den fria forskningen har från effektivitetssynpunkt visat sig överlägsen den politiskt styrda forskningen. bör motverka alla tendenser till en centralisering av EU:s forskningspolitik. Vi liberaler vill verka för en bättre fungerande arbetsmarknad och högre sysselsättning. Arbetslösheten är ett stort mänskligt, socialt och ekonomiskt problem i . som har arbetslöshet, finns arbetskraftsbrist inom olika sektorer. Det innebär dock inte att vi anser att det kan inrättas en gemensam sysselsättningspolitik. Sysselsättningen tillhör de frågor som bäst löses nationellt eller regionalt. För att klara arbetslösheten måste företag på Europamarknaden stå starka i konkurrensen. utgör höga skatter, begränsningar av arbetskraftsinvandringen och krångliga regler på arbetsmarknaden hinder för företagande och investeringar i , inte minst i . Dessa hinder mot en väl fungerande inre marknad måste elimineras om ska kunna behålla sin konkurrenskraft och bekämpa en fortsatt ökning av arbetslösheten. En central aspekt av EU:s och medlemsländernas ekonomier är den gemensamma jordbrukspolitiken.