mot · GQ02So50 · 2003-04-04 00:00:00 — med anledning av prop. 2002/03:73 Höjd åldersgräns för tandläkares och tandhygienisters rätt till offentlig ersättning 1 Förslag till riksdagsbeslut beslutar om lag om ändring i lagen om allmän försäkring enligt bilaga 1. beslutar om lag om ändring i lagen om läkarvårdsersättning enligt bilaga 2. beslutar om lag om ändring i lagen om ersättning för sjukgymnastik enligt bilaga 3. Vi anser att det är angeläget att såväl läkare som personer i andra vårdyrken, om de så önskar, skall kunna fortsätta sin verksamhet med offentlig finansiering utan att hindras av en fixerad åldersgräns, som var men numera . Ett beslut med just denna inriktning fattades vid /01, och att propositionen 2002/03:73 lagts fram beror på detta tidigare beslut av . godkände ett förslag från arbetsmarknadsutskottet (AU 2000/01:10), som i sin tur byggde på vad socialutskottet förordat. Detta riksdagsbeslut om åldersgränser för ersättning avsåg läkare, sjukgymnaster, tandläkare och tandhygienister. Den utredning som genomfördes på begäran lade också fram lagförslag som avsåg alla de fyra yrkesgrupperna läkare, sjukgymnaster, tandläkare och tandhygienister. Vi delar uppfattningen att frågan om åldersgränserna bör lösas med lagändringar för alla dessa fyra yrkesgrupper. 2.1 Förslagen i betänkandet SOU 2003:7 Regeringen redovisar resultatet av den utredning beställt (SOU 2003:7), men i propositionen framgår det att regeringen tills vidare inte har något förslag vad gäller två av de yrken som det ovannämnda riksdagsbeslutet gällde. För tandläkare och tandhygienister föreslår däremot regeringen en ändring i lagen om allmän försäkring. Den närmast liggande förklaringen till att regeringen inte har något förslag om läkare och sjukgymnaster är att förslagen i SOU 2003:7 vidrör den politiskt omstridda frågan om etableringsfrihet eller etableringskontroll i hälso- och sjukvård. Följden har blivit att ovannämnda beslut om åldersgränserna för ersättning endast delvis följs upp i propositionen. Detta är mycket otillfredsställande. bör nu göra lagändringar som tillgodoser det social- och arbetsmarknadsutskotten ville uppnå vid /01. Ett väl genomarbetat beslutsunderlag finns i de delar av betänkandet SOU 2000:7 som är aktuella i det här ärendet. 2.2 Etablering och överlåtelse av praktik Det är inte nödvändigt att i ett sammanhang lösa alla frågor som gäller etablering av privata vårdgivare och deras möjligheter att fortsätta att vara verksamma efter . De regler som ger landstingen möjlighet att utnyttja en åldersgräns för att göra en behovsprövning av icke landstingsanställda läkare och sjukgymnaster kan ändras som ändrar bestämmelsen om åldersgräns för tandläkare och tandhygienister. När det gäller etableringsfrihet för husläkare med flera, liksom frågan om att en privat vårdgivare skall kunna med bibehållen rätt till ersättning överlåta en praktik till en kollega, ger den nu föreliggande propositionen inte underlag för beslut om lagändringar. Vi hänvisar där till motionen 2002/03:So437 (fp). I den föreslogs etableringsfrihet för allmänläkare, barnmorskor med flera. Vidare föreslogs en återinförd möjlighet för privatpraktiserande läkare med specialistkompetens att överlåta sin praktik till en annan läkare med samma eller likartad specialistkompetens. Dessa ståndpunkter bör ligga till grund för ett kommande riksdagsbeslut. 2.3 Åldersgränserna och tidigare riksdagsbeslut såg vid /01 höjningen från 65 till som ett positivt första steg, men underströk att det var otillräckligt med tanke på behoven av arbetskraft inom hälso- och sjukvården. Utskottet pekade på bristen på läkare, tandläkare och annan vårdpersonal, och på att denna brist begränsat tillgängligheten till vård. Regeringen borde därför återkomma med förslag om att ta bort åldersgränserna. De åldersgränser som utskottet syftade på är kategoriska. Möjligheten till ersättning upphör vid en viss ålder, utan hänsyn till om arbetsförmågan finns kvar och utan möjlighet till undantag. En annan sida av saken är att om läkare med flera har möjlighet att fortsätta med sin praktik även i en ålder då de flesta gått i pension kan en risk med tiden uppstå att vårdgivarens ålder och hälsotillstånd kan gå ut över vårdens kvalitet. Om de nuvarande fixerade åldersgränserna tas bort behövs något slag av prövning så att inte ersättning med allmänna medel fortsätter att utgå när det inte är lämpligt att vårdgivaren fortsätter att arbeta längre. Möjligheten att drar in legitimationen finns givetvis, men detta är en drastisk åtgärd som tillgrips när något redan gått fel. Det förslag till lagändring för tandläkare och tandhygienister som lagts fram i SOU 2003:7 innehåller en bra lösning på problemet, som kan användas även då det gäller läkare och sjukgymnaster. 2.4 Avskaffande av den fixerade åldersgränsen Möjligheten att fortsätta att vara yrkesverksam upphör enligt det förslaget vare sig vid 67 eller . Efter 70 behövs dock ett beslut av , som då kan bygga på läkarintyg om att vårdgivarens egen hälsa är tillräckligt bra samt på en kontroll av att verksamheten bedrivs i sådan omfattning att det går att följa med i utvecklingen inom den del av vården det handlar om. Med en sådan lösning tillgodoses socialutskottets ståndpunkt /01 på ett mycket bra sätt. Det finns någon viss ålder då yrkesverksamheten i praktiken måste upphöra, även om det efter 70 sker en prövning som har det enda syftet att skydda vårdens kvalitet. Att det formellt finns en åldersgräns med möjlighet till undantag är en lagteknisk konstruktion som används för att möjliggöra den föreslagna kontrollen med hänsyn till vårdkvaliteten. Men kärnan i förslaget är att stupstocken, med en viss ålder som ofrånkomlig slutpunkt för ersättningsmöjligheten, blir avskaffad. Förslaget att gör en prövning innebär också, om man följer det även för läkare och sjukgymnaster, att landstingens behovsprövning upphör. Detta bör bli beslut. Den enda prövning som skall ske skall syfta till att trygga vårdkvaliteten, och det bör då vara , inte någon lokal eller regional instans som fattar besluten. 2.4.1 Tandläkare och tandhygienister När det gäller tandläkare och tandhygienister bör därför besluta i enlighet med utredningsförslaget som skiljer sig från propositionens förslag på så sätt att det i lagtexten skrivs in att beslutar om undantag. Lagförslag finns i bilaga 1. 2.4.2 Läkare och sjukgymnaster Även för läkare och sjukgymnaster bör riksdagsbeslutet /01 fullföljas. Det sker lämpligen så att utredningens förslag genomförs med den ändringen att möjlighet att medge undantag från en 70-årsgräns ersätts av att får medge undantag. Det betyder att ett enda ord ändras i dessa lagförslag från SOU 2003:7. Våra förslag till lagändringar finns i bilagorna 2 och 3. prövning skall, som understrukits ovan, avse endast det som har betydelse för att upprätthålla vårdens kvalitet. Verket skall alltså inte göra någon bedömning av det lokala behovet eller av inställning till konkurrens från privata vårdgivare. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall ha följande lydelse. Ersättning för tandvård lämnas ... enligt grunder som regeringen fastställer. Ersättning lämnas endast om tandvården utförts av en legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist som inte har fyllt . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får medge undantag från denna åldersgräns. Ersättning för tandvård lämnas ... enligt grunder som regeringen fastställer. Ersättning lämnas om tandvården utförts av en legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist som inte har fyllt . får medge undantag från denna åldersgräns. lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning skall ha följande lydelse. Läkarvårdsersättning ... företagshälsovård. Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt om inte medger något annat. Läkarvårdsersättning ... företagshälsovård. Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt om inte medger något annat. lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik skall ha följande lydelse. Sjukgymnastikersättning ... företagshälsovård. Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte medger något annat. Sjukgymnastikersättning ... företagshälsovård. Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte medger något annat.