mot · GR02A329 · 2003-10-07 00:00:00 — 11.5.1 Underlätta för barnfamiljer att gå ned i arbetstid Svårigheterna att förena föräldraskap och arbetsliv kräver särskild uppmärksamhet. Här krävs aktivt stöd i den viktiga uppgiften att vårda och fostra en ny generation. Staten bör via lagstiftning möjliggöra för småbarnsföräldrar att minska sin arbetstid. finns laglig rätt att reducera arbetstiden om man har barn . Rätten till tjänstledighet för vård av egna barn bör förlängas tills barnet är . Ett vårdnadsbidrag/barnomsorgskonto bör införas för att skapa valfrihet och ge ökade ekonomiska möjligheter att, om man så vill, minska sin arbetstid. Vi kristdemokrater ser också positivt på job-sharing där två parter med likartad kompetens delar på ett jobb för att klara till exempel barnomsorg på ett familjenära sätt. Ett gott arbetsklimat kännetecknas av ett stort medinflytande för personal. En av de allra viktigaste faktorerna för den enskilde är att få påverka omfattning och förläggning av arbetstider. Arbetstidslagstiftningen måste utformas så att arbetsgivare och arbetstagare i ökad utsträckning lokalt kan fastställa arbetstiden efter sina behov och önskemål. Vi ser positivt på regler som skapar goda förutsättningar för parterna att i kollektivavtal finna väl balanserade lösningar mellan verksamhetens och de anställdas krav. För arbetstagaren är det positivt att, utifrån verksamhetens behov och arbetslagets möjligheter, få förlägga arbetstiden på ett sätt som gör det möjligt att kombinera med exempelvis studier, tid med barnen eller fritidsaktiviteter. Obekväm arbetstid kan exempelvis för småbarnsföräldrar vara tidpunkten för hämtning på daghem, för andra tidig morgon och för ytterligare andra kvällar. Även arbetsgivaren gynnas av en friare användning av arbetstiden. Möjlighet till säsongs- eller efterfrågeanpassad arbetstid ökar chansen att behålla arbetskraften i en konjunktursvacka eller vid minskad orderingång. Då kan den totala arbetslösheten pressas ner och antalet sysselsatta öka. Samfällda utvärderingar visar också att de anställdas engagemang och ansvarstagande för verksamheten ökar när inflytandet över arbetstidens förläggning ökar. Staten och kommunerna bör föregå med positivt exempel när det gäller att låta personalen på varje arbetsplats utifrån sina och verksamhetens behov påverka hur arbetstiden ska förläggas. Ett ökat löneutrymme har under historiens skede till viss del tagits ut i form av förkortad arbetstid. Så kommer att ske även . Vi avvisar av samhällsekonomiska och principiella skäl förslagen från den så kallade (SOU 2002:58) om att lagstiftningsvägen förlänga semestern/betald ledighet med . Semesteravtalen ser olika ut därför att olika förbund prioriterat olika utifrån sina medlemmars behov. Forskning visar att stress kan vara positiv , men vid långvarig stress ökar risken för utbrändhet. Det är därför nödvändigt med en längre sammanhängande ledighet för återhämtning. föreskriver lagen rätt . Vi föreslår att av den semester som utgår enligt semesterlagen ska regleras enligt nuvarande lag, med uttag av och sammanhängande perioder. Betald semesterledighet utöver de vill vi ska kunna förläggas efter den enskildes önskemål och verksamhetens behov. Denna del blir då möjlig att ta ut också som arbetstidsförkortning per dag, eller , eller att spara till en riktigt lång semester. För att öka individens frihet vill vi i detta avseende förändra semesterlagen om att betald semester utöver ska kunna tas ut som arbetstidsförkortning. Detta har fått stöd i ett delbetänkande av den så kallade . Ett regeringsförslag i denna riktning bör föreläggas . Framtidens arbetsliv kan te sig motsägelsefullt. Dels kan man se tendenser till flexiblare anställningsformer inom näringslivet, vilket innebär att arbetstagaren byter jobb oftare än vad som gjordes . I morgondagens samhälle kommer nästan alla under sitt yrkesliv att avsätta tid för att uppdatera sitt kunnande inom yrkesområdet eller att lära sig något helt nytt. Dels kan man se att specialiseringen blir allt tydligare och personlig kompetens allt viktigare. har, tillsammans med , , föreslagit ett system för individuella kompetenskonton. Vi föreslår en ordning där varje individ ges möjlighet att göra avdrag vid inkomstbeskattningen för insättningar på ett individuellt kompetenskonto. Avdragsrätten bör gälla för insättningar på upp till ett prisbasbelopp . Regeringens förslag om en maximal årlig avsättning till ett kompetenskonto på endast en fjärdedels prisbasbelopp är helt otillräckligt för att nå reformens syfte. Regeringen motiverar detta med att personer med höga inkomster har möjlighet att spara i större utsträckning. Låginkomsttagarnas mer begränsade handlingsutrymme bör inte föranleda beloppsgränser som gör hela reformen meningslös. I stället förordar vi någon form av extra skattekredit eller bidrag till låginkomsttagare som börjar att kompetensspara. Hela reformen syftar till att öka rörligheten på arbetsmarknaden. För att detta ska kunna ske krävs att alla människor har verkliga möjligheter att delta i vidareutbildning genom hela livet. Då krävs ett system som stimulerar även arbetsgivarna att delta. Men en aktiv medverkan från arbetsgivarna ändrar inte det faktum att medlen helt disponeras av den enskilde. I en fyrpartimotion utvecklar vi tankarna om individuellt kompetenssparande. Regeringens hantering av frågan förtjänar kritik. Efter att frågan om kompetenskonto diskuterats lade en statlig utredning sitt förslag . kom en proposition från regeringen, en halvmesyr. Den innehöll inga lagförslag utan endast knapphändiga riktlinjer. Ett komplett förslag aviserades för att systemet skulle kunna träda ikraft . Men någon sådan proposition kom aldrig. I propositionsförteckningen som regeringen presenterat för tiden fram framgår att inte heller kommer någon proposition att presenteras. Denna viktiga reform om ett individuellt kompetenssparande skjuts på en alltmer osäker framtid. Till detta aviserar nu arbetslivsminister i ett frågesvar att förslag kommer och att alternativa lösningar till individuellt kompetenssparande prövas. Hela idén med individuellt kompetenssparande riskerar nu att förfuskas, tvärtemot riksdagsbeslut. 13 Ny modell för lönebildning Mot bakgrund av lönebildningens helt centrala roll för fortsatt god välfärdsutveckling, är det förvånande att socialdemokraterna underlåter att ens diskutera de konkreta reformförslag som framförs av internationella organisationer som EU, och . Priset är att den höga arbetslösheten består, liksom grundproblemet bakom arbetslösheten: de strukturella problemen i svensk ekonomi. har den svenska lönebildningen inte fungerat tillfredsställande. Lönerna i har ökat snabbare än i våra viktigaste konkurrentländer. har detta rättats till genom ständigt återkommande devalveringar med försvagad köpkraft som följd. borde den vägen vara stängd och låginflationspolitiken etablerad även om kronkursen är flytande. Inte minst på grund av det fortsatta utanförskapet från EMU:s tredje steg måste lönebildningen fungera bättre och leda till avtal i samklang med konkurrentländernas om vi ska få ned arbetslösheten och kunna öka sysselsättningen. Socialdemokraterna har själva beställt ett årligt återkommande underlag från () om lönebildningens betydelse för samhällsekonomin. redovisade KI den första upplagan för regeringen, den andra. I dessa framgår vilken central och helt avgörande betydelse lönebildningen har för den svenska ekonomin. I diagram 5 framgår lönebildningens betydelse för sysselsättningen från KI:s rapport . Sedan den rapporten lämnades ser vi att den svenska lönebildningen inte bidragit till att sysselsättningsmålet uppnås. Lönebildningens betydelse för sysselsättningsutvecklingen reguljär sysselsättningsgrad i procent av befolkningen 2064 år Enligt () väntas de svenska arbetskraftskostnaderna i genomsnitt öka . Detta kan låta måttligt, men det innebär att vi tappar i konkurrenskraft mot våra viktiga konkurrentländer. Om socialdemokraterna genomfört bättre spelregler på arbetsmarknaden och förmått skapa det företagarklimat i världsklass som dåvarande näringsminister talade om, hade förutsättningarna att nå sysselsättningsmålet varit bättre. Men skylls misslyckandet beträffande sysselsättning och tillväxt på en svag utveckling i och på den amerikanska konjunkturen. Vi noterar att när den internationella konjunkturen är stark och det går bra för svensk ekonomi då är det socialdemokraterna som tar åt sig äran. Men när det nu går sämre har samma socialdemokrater lämnat kommandobryggan för att från åskådarplats skylla på omvärlden. Regeringen har inte tagit hoten om konjunkturnedgång på allvar. Verkligheten har dessvärre gett , , och rätt i kritiken om bristen på en målmedveten tillväxtinriktad politik. Därmed försämras förutsättningarna för såväl hushållens, kommunernas som statens konsumtionsutrymme. slutsats av sina framskrivningar av den svenska ekonomin är: Den bättre fungerande lönebildningen gynnar således hushållen inte enbart genom lägre arbetslöshet utan även genom högre konsumtion och högre privat konsumtion. Men den socialdemokratiska regeringen gör ingenting för att uppnå denna bättre situation av högre sysselsättning, lägre arbetslöshet och starkare tillväxt. Det kan inte betecknas som annat än högst oansvarigt och ett svek mot den svenska befolkningen. kan man tala om fyra tillväxtfällor på den svenska arbetsmarknaden. Den första tillväxtfällan är den i internationell jämförelse låga andelen anställda inom den privata sektorn. Detta hämmar dynamiken på arbetsmarknaden och undergräver möjligheten till nya sysselsättningstillfällen. Den andra tillväxtfällan är flaskhalsarna på delar av arbetsmarknaden, även när konjunkturen är sämre. Orsakerna är bl.a. de höga skattekilarna samt den sammanpressade lönestrukturen. Många offentligt anställda akademiker har exempelvis lägre livslöner än personer inom den privata sektorn med enbart gymnasieutbildning. För en fungerande arbetsmarknad och ett bra näringslivsklimat krävs att lönebildningen bättre avspeglar tillgång och efterfrågan på arbetskraft. Om konkurrenskraft skall kunna stärkas ställs krav på en lönebildning som stimulerar och uppmuntrar kunskap och kompetens. Den tredje tillväxtfällan är att utbildning lönar sig dåligt i , vilket delvis berörts ovan. Svenska akademiker har internationellt sett betydligt lägre löner än motsvarande grupper i . Det gäller både för akademiker i privat och i offentlig tjänst. Detta har stor betydelse inom ett område som EU med fri rörlighet för arbetskraft från medlemsländerna. Lönebildningen bör på ett bättre sätt ta hänsyn till löntagarens kompetens och kunnande, den prestation som utförs och det ansvar jobbet innebär. Lönebildningen bör också stimulera den enskilde till lärande, ansvarstagande och goda arbetsprestationer. I praktiken innebär dessa hänsynstaganden att lönebildningen i större utsträckning bör ske individuellt och därmed på det lokala planet. bör man i en sådan lönebildning vara observant på den ojämlika situation som kan uppstå vid en löneförhandling mellan en arbetsgivare och en enskild individ. Arbetstagarorganisationer har därför en viktig stödjande och rådgivande roll. Den fjärde tillväxtfällan är de höga anställningströsklarna, både för företag och individer. Detta gäller rekrytering av lågutbildade som oftast saknar yrkeserfarenhet. För individen gör ersättningar från a-kassan samt marginaleffekter att arbete vid låga inkomster ofta inte lönar sig jämfört med alternativet att inte arbeta. För företagen innebär relativt höga ingångslöner och hög skatt på arbete tillsammans med vissa arbetsrättsliga regler att företagen drar sig för att anställa personer med låg utbildning och liten erfarenhet i relation till det som efterfrågas. Statsministerns uttalanden om vikten av att svensk lönebildning ska fungera tillfredsställande, dvs att måste anpassa spelreglerna och spelplanen till övriga EU vad gäller lönebildningen, får inte genomslag i regeringens politik. Regeringen har dock framhållit lönebildningens vikt för tillväxt och sysselsättning i samtliga ekonomisk-politiska propositioner . Av detta blev endast ett medlingsinstitut. Det är dessvärre symptomatiskt. 13.1 Strategi för en fungerande lönebildning Bland annat följande punkter måste ingå i en strategi för att få till stånd en ekonomisk-politisk miljö som främjar en god lönebildning: De ekonomisk-politiska ramarna för lönebildningen ska vara stabila och främja ett ansvarsfullt beteende hos parterna på arbetsmarknaden, de enskilda företagen och de anställda. Statlig inkomstpolitik avvisas. Det medlingsinstitut som inrättats måste arbeta utifrån detta perspektiv. För att uppmuntra arbete, utbildning, kompetensutveckling och ökat ansvarstagande måste skatten på arbete sänkas för alla, exempelvis genom höjt grundavdrag och förvärvsavdrag. Marginalskatterna och olika former av marginaleffekter måste hållas nere. Maximal marginalskatt ska vara i enlighet med skattereformen 1990/91. Arbetslöshetsförsäkringen betalas genom relativt blygsamma medlemsavgifter, arbetsgivarnas arbetsmarknadsavgifter men framförallt över statsbudgeten. Försäkringen bör vara obligatorisk och i större utsträckning än finansieras genom avgifter från de försäkrade. När arbetslösheten stiger ökar avgifterna, när den sjunker minskar de. En sådan modell ger incitament för en bättre fungerande lönebildning. Löntagarna kompenseras genom sänkta inkomstskatter. Vinstdelningssystem för de anställda kan med fördel utgöra en del i den framtida lönebildningen. Ett sådant system skapar en god och flexibel koppling mellan företagens vinster och de anställdas ersättningar. Arbetsgivaravgifter bör inte tas ut på ersättning från ett vinstdelningssystem. För att utbildning ska premieras bättre och bristyrken ska kunna locka till sig arbetskraft måste lönebildningen ge utrymme för en bättre löneutveckling inom dessa yrken jämfört med hur det fungerat hitintills. Därmed kan också ökade möjligheter skapas för tillkomst av arbeten inom branscher med relativt låga ingångslöner. Fler sådana arbeten ökar möjligheten för många att komma in på arbetsmarknaden. Skattesänkningar för låginkomsttagare kan underlätta en sådan process. Lagen som reglerar kollektivavtalen bör ses över för att öka den enskildes rättigheter och främja en bättre fungerande lönebildning. Lagstiftning om att stridsåtgärder ska vara proportionerliga bör införas (se kapitel 10.2). Arbetsmarknadens parter bör eftersträva ökad flexibilitet vad gäller lönebildning för ungdom. Lägre ingångslöner inom vissa branscher kan vara ett sätt att få fler unga i arbete. Detta löses avtalsvägen. Det direkta ansvaret för lönebildningen har arbetsmarknadens parter. Men genom lagstiftning och institutionella ramar kan staten skapa förutsättningar för en bättre lönebildning. Därför kan utvecklingen av den tidigare förlikningsmannaexpeditionen till ett medlingsinstitut vara något positivt. bör bland annat verka för samordnade avtalsperioder, ge råd och stöd till arbetsmarknadens parter för att främja en samhällsekonomiskt sund lönebildning. Vid konflikter ska kunna agera som medlare, genom att i samråd med parterna utse medlare som har förtroende hos de berörda. En viktig uppgift för är att se till att statistik om löner finns tillgänglig på ett relevant sätt. Vi kristdemokrater har också ställt oss bakom riksdagsmajoritetens beslut att förlänga varseltiden för strejkåtgärder , att ska kunna skjuta upp varslade stridsåtgärder samt införande av varselavgifter vid brott mot varselreglerna. De är rimligt avvägda medel för att i vissa känsliga lägen kunna kyla ned en konfliktsituation. Vi anser att det endast är arbetsmarknadens parter som kan utveckla löneformer och anställningsvillkor som är anpassade till dagens och morgondagens arbetsmarknad med dess snabba omvandlingstakt och allt större variation i anställningsformer, arbetstid och arbetsorganisation. Inrättandet av ett medlingsinstitut får därför inte leda till statlig inkomstpolitik. Det är därför viktigt att betona att det även fortsättningsvis är arbetsmarknadens parter som har huvudansvaret för lönebildningen. En av uppgifter ska vara att publicera och analysera löneutvecklingen ur ett jämställdhetsperspektiv. Kompletteringar av databasen förbättrar möjligheten för forskning om vad som har betydelse för löneutvecklingen för kvinnor och män. bör således ha nödvändig kompetens för att arbeta med jämställdhetsfrågor samt övriga diskrimineringsformer när det gäller lönebildning. Detta är ett bra incitament för att fortsätta arbetet med att undanröja alla osakligt motiverade löneskillnader mellan kvinnor och män samt på andra områden där diskriminering i lönesättning sker. Det bör övervägas om inte kan samverka/samlokalisera med någon annan befintlig myndighet, exempelvis Kammarkollegiet, för att på så sätt minska bland annat de administrativa kostnaderna. Detta och den rationaliseringspotentital som bör finnas gör att vi avvisar de höjda anslag som föreslås och anvisar ett anslag som totalt är lägre än regeringens. 14 Sysselsättningsfrågor inom EU Inom EU har arbetsmarknadspolitiken och arbetslösheten blivit en allt viktigare fråga. Det står helt klart att gemensamma initiativ och spridande av erfarenheter mellan länderna är nödvändiga för att förhindra den utslagning som den höga arbetslösheten innebär. Ökad flexibilitet inom arbetsmarknadsområdet, lägre löneskatter, förbättringar av företagsklimatet samt satsning på tjänstesektorn är några huvudpunkter i de gemensamma program som upprättats inom EU:s ram. Inom ramen för sysselsättningssamarbetet har regeringen år medverkat till antagande av rådsrekommendationer till som man sedan helt struntat i på hemmaplan. För detta förtjänar regeringen stark kritik. De relativt blygsamma sänkningarna av inkomstskatterna har skett motvilligt och från, inte minst ur ett låginkomsttagarperspektiv, en mycket hög nivå. Viljan att se över arbetsrättens inverkan på möjligheterna för långtidsarbetslösa, invandrare och ungdomar att få arbete är begränsad, liksom öppenheten för att pröva samarbete med privata alternativ inom arbetsförmedlingsverksamheten. bör också i EU-samarbetet betona vikten av att subsidiaritetsprincipen tillämpas konsekvent, det vill säga att metoderna för att uppnå de gemensamma målsättningarna avgörs på nationell nivå. Riktlinjerna från kommissionen måste bygga på råd och stöd, inte på detaljerade lösningar som mer eller mindre åläggs respektive land. Sysselsättningspolitiken bör vara ett område där samarbete eftersträvas, men ej tillämpas med överstatliga beslut eller andra former som får liknande innebörd. Den arbetsform genom vilken medlemsstaternas politik samordnas mot gemensamma mål, exempelvis inom ramen för sysselsättningsstrategin, kom vid i att lanseras som den öppna samordningsmetoden. Den öppna samordningsmetoden innehåller inga rättsligt bindande element, utan ska ses som ett komplement till lagstiftning på gemenskapsnivå inom områden där kompetensen ligger hos medlemsstaterna och inte på unionsnivå men där det finns ett behov av ökad politisk samordning inom unionen. De instrument som finns tillgängliga inom ramen för den öppna samordningsmetoden innefattar gemensamma mål, riktlinjer, övervakning och uppföljning med hjälp av indikatorer och rekommendationer. kommer rekommendationer från när det gäller hur de olika länderna uppfyller de gemensamma målen och riktlinjerna. har upprepade gånger fått rekommendationer från . Rekommendationerna gäller arbetet med regelförenklingar, åtgärder mot svartjobben och insatser mot ohälsan. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte mer kraftfullt har tagit till sig denna kritik och sätter in konkreta och verkningsfulla åtgärder för att kunna komma åt problemen. konstaterar att vår kritik över regeringens förda arbetsmarknadspolitik överenstämmer med vad anför i sina rekommendationer. Det är uppenbart att den öppna samordningsmetoden kan bidra till att sätta politiskt fokus på angelägna samhällsproblem. Arbetsmetodiken bidrar till och underlättar utbyte av erfarenheter och goda exempel mellan medlemsstaterna. är det viktigt att den öppna samordningsmetoden inte tillåts urholka subsidiaritetsprincipen genom att föra över beslutsfattande i frågor som tillhör medlemsstaternas kompetens från dessa till unionen. 15.1 Översyn av AMS/AMV Riktlinjerna för en ny myndighet och en ny effektiv arbetsmarknadspolitik redogörs för i kapitel 8. Innan den nya arbetsmarknadspolitiken är sjösatt fullt ut anser vi att AMS som central myndighet ska få en tydligare roll av stabskaraktär med möjlighet till ytterligare rationalisering. En besparing på skulle då vara möjlig . omsätter enorma summor har en förvaltningsbudget på och beräknas ha ett relativt stort anslagssparande när påbörjas. har tydliga indikationer kommit som visar att det finns problem med styrning samt resultatuppföljning och kontroll av hur medel använts. Kritiken är utbredd inom AMV över hur stor den interna administrationen är. Många arbetsförmedlare uppskattar att åtminstone av deras arbetstid går åt till administration. Detta beror bland annat på mindre väl utformade interna styr- och uppföljningssystem, men också på det politiska systemets överdrivna önskan att detaljstyra och reglera den praktiska förmedlingsverksamheten. Färre antal program kan minska administrationen centralt i AMS och inom länsarbetsnämnderna, vilket skulle möjliggöra besparingar. Detta tydliggör att det är fältarbetet på arbetsförmedlingarna som ska prioriteras samt att de högre organens roll är att stödja de lägre nivåernas arbete. Länsarbetsnämnderna bör avvecklas som självständiga myndigheter för att minska intern administration och öka möjligheterna till samordning och tydlighet när det gäller beslut och ansvar. En regional samverkansnivå med det omgivande samhället ska givetvis bibehållas. 15.2 Arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstödet I en särskild motion (A330) presenteras syn på arbetslöshetsförsäkringen. För att arbetslöshetsförsäkringen ska bli en trygghet för alla föreslår vi att en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring införs. Vi föreslår också att egenavgiften höjs med , för att uppnå ett bättre samband mellan arbetslöshet och lönebildning. Det innebär minskade utgifter med för . I Ds 1999:58, Kontrakt för arbete rättvisa och tydliga regler i arbetslöshets-försäkringen, betonas värdet av en strukturerad sökprocess. Arbetsgruppen som gjort utredningen menar att de krav som ställs på en arbetssökande måste bli tydligare och mer strukturerade än . Målet är att söktiderna förkortas och därmed också den totala omfattningen på antalet ersatta dagar. Om man lyckas förkorta den arbetslöses söktid skulle det minska utgifterna för arbetslöshetsersättningen med . stödjer de förslag som lades fram i utredningen. Ett genomförande av utredningens förslag skulle minska kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. Vi föreslår vidare att ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen, liksom när det gäller sjuk- och föräldraförsäkringen, i princip bör grunda sig på de inkomster man faktiskt haft och betalat avgifter på, inte på den inkomst manhar när man blir arbetslös. I arbetslöshetsförsäkringen ska detta träda i kraft efter sex månaders arbetslöshet. Därmed uppstår en budgeteffekt för på och full effekt 2005 med . Vi föreslår inga förändringar vad gäller golv och tak i arbetslöshetsförsäkringen. Inom ramen för utgiftsområde 22:2 säger vi också nej till det extra anslaget på till friårsförsöket. Idén bygger på att a-kassemedel ska utnyttjas och kostnaderna för administration för projektet bör tas inom befintliga ramar. Flyttbidraget har ingen avgörande betydelse på människors benägenhet att byta bostadsort för ett arbete. Reseersättningen för anställningsintervjuer och/eller studiebesök för arbetssökande bör dock finnas kvar. Vi vill också underlätta pendling med bil genom höjt avdrag för resor mellan bostad och arbetsplats.