mot · GR02Ju292 · 2003-10-07 00:00:00 — Rättsstatens misslyckande med att tillförsäkra människorna trygghet och att bekämpa brottsligheten har även resulterat i att brottsdrabbade människor gått samman och bildat olika former av medborgarinitiativ för att själva se till att lagen efterlevs, med alla risker det innebär för inblandade parter och tilltron till rättsstaten som sådan. Enligt uppgifter från finns det medborgargarden eller motsvarande i en tredjedel av landets kommuner. När regeringen och dess stödpartier kontinuerligt talar om medborgarnas egna ansvar för att freda sig från brott är detta inte en konstig utveckling. De slutna väktarbevakade bostadsområden man kan se i andra länder kan mycket snabbt växa upp även i vårt land om rättsstaten fortsätter att dra sig undan. Socialdemokraterna har på ett olyckligt sätt privatiserat en del av brottsbekämpningen och överlämnat den till vinstdrivande företag eller medborgarna själva. Det är inte acceptabelt. En av statens mest grundläggande uppgifter är att värna medborgarnas trygghet och bekämpa våld och brott. Denna uppgift får inte överlåtas till privata aktörer på grund av att staten inte klarar av sina grunduppgifter. Vakter och frivilliga insatser kan vara värdefulla komplement för att säkra ordningen i vissa situationer. Det krävs dock ett fungerande polis- och rättsväsende om inte privata lösningar skall utvecklas till nya och bekymmersamma samhällsproblem. 6 En ansvarsfull rättsstat 6.1 En ny syn på kriminalpolitik Det har aldrig funnits ett samhälle helt utan brott. Däremot har samhällen som ger möjligheter till alla och inte utestänger människor bättre förutsättningar att komma tillrätta med brottsligheten än samhällen präglade av utanförskap och begränsade möjligheter för stora grupper. Familjen är bäst på att ge unga grundläggande normer och värderingar. En bra kriminalpolitik måste därför ta avstamp i en fungerande familjepolitik. Även utbildnings- och integrationspolitiken har stor betydelse. Om alla barn och ungdomar, oavsett bakgrund, fick gedigna kunskaper och förmåga att använda dem skulle många problem lösas. Detta, liksom en politik där den enskilde med hederligt arbete har förutsättningar att nå framgång, minskar grogrunden till missnöje och kriminalitet. Varje samhälle måste bygga på en stark rättsstat med förmåga att stå emot och bekämpa och beivra brott. Det saknas alltjämt trovärdiga alternativ till den traditionellt statliga uppgiften att bestraffa övergrepp på människors frihet, frid och egendom. Polisen, rättsväsendet och kriminalvården måste stå starka och kan aldrig ersättas med åtgärder från andra samhällssektorer. En tydlig och effektiv rättsstat ger också en signal till brottens offer att övergrepp mot dem inte tolereras. Statens främsta uppgift just nu är att stoppa rättsväsendets reträtt och att återge människorna förtroendet för att rättvisa skall skipas. Regeringen måste koppla greppet om brottsligheten och anta en helhetssyn på rättsväsendet. Rättsväsendet är aldrig starkare än dess svagaste länk. Så länge regeringen inte ser hela rättskedjan som en helhet, utan vidtar enstaka punktåtgärder utan långsiktighet och strategiskt tänkande kommer reträtten att fortgå. Samhället måste sluta tolerera våld och brott. Brottens offer och allmänhetens rätt till trygghet måste vara utgångspunkten för kriminalpolitiken. 6.2 Kampen mot drogerna En av rättsstatens viktigaste uppgifter är att bekämpa narkotikan. Detta måste ske på ett så tidigt stadium som möjligt för att motåtgärder skall kunna bli effektiva. Som ett svar på ökningen av narkotikamissbruket bland ungdomar måste positionerna flyttas fram ytterligare. En kultur där så kallade partydroger inte anses vara ett hot, utan snarare ett naturligt inslag i nöjeslivet, finns bland många unga. Detta måste bemötas med kraft. Tidig upptäckt är av största betydelse för att komma tillrätta med ett begynnande missbruk bland unga. Den som just prövat eller börjat använda droger lyssnar oftast inte på förmaningar och vill helst inte erkänna detta. Därför är det viktigt att kunna få fram fakta om droganvändning. Drogtester får göras när föräldrarna samtycker, men alla har inte detta föräldrastöd, exempelvis om föräldrarna själva missbrukar. För att kunna ge den hjälp ungdomar behöver bör därför polisen få rätt att besluta om blod- och urinprov även för dem som fyllt , när misstanke föreligger om att den unge använt narkotika. Narkotikasmuggling är ett stort problem. Att regeringen detta läge tvingar att göra ytterligare neddragningar är direkt kontraproduktivt mot den förment restriktiva narkotikapolitiken. Färre tulltjänstemän som bevakar gränserna ökar dessutom pressen på en redan ansträngd polisorganisation. är en del av rättsväsendet i praktisk mening och därmed en del av svensk och internationell brottsbekämpning. Det är därför nödvändigt att satsa även på tullen, då man säger sig satsa på narkotikabekämpningen. 6.3 Kampen mot vapnen är det snarare regel än undantag att kriminella använder vapen bl a i kroglivet för att höja sin status och få respekt. Ofta bär de inte vapnen på sig, eftersom polisen har rätt att kroppsvisitera och många klubbar har metalldetektorer. I stället har de vapnen tillgängliga i sina fordon och hämtar dem när bråk uppstår. Riskerna att oskyldiga skadas då dessa vapen kommer till användning är väl dokumenterade. Flera grova brott i krogmiljö visar denna tendens. Morden på är ett exempel. I närtid har också skottlossningarna på restaurang Waiters och klubben fått stor uppmärksamhet. Polisens möjligheter att ta illegala vapen i beslag är begränsade. Enligt dagens lagstiftning har polisen inte rätt att i förebyggande syfte kontrollera en bil, utan måste ha tillstånd till husrannsakan av en åklagare. Detta kräver att misstanke för ett specifikt brott föreligger. Polisens möjlighet till visitation enligt polislagen 19§ gäller enligt förarbetena inte fordon. Detta innebär att polisen inte kan ingripa då de har anledning misstänka att en person har ett dolt, illegalt vapen i sin bil. Moderata samlingspartiet anser att lagen bör tillåta att polisen söker igenom misstänkta personers fordon för att kunna beslagta illegala skjutvapen. Vi anser vidare att straffet för olovligt vapeninnehav behöver skärpas i syfte att komma åt vapenhanteringen i kriminella kretsar. 6.4 Gränsen mellan psykiatri och rättsväsende Den senare tidens våldsdåd begångna av psykiskt störda personer har satt fokus på brister i psykiatrin. Det faller utanför ramen för denna motion att diskutera svensk psykvård, men det förtjänar att anmärkas att neddragningar inom denna sektor också påverkar rättsväsendet och människors trygghet. Platsbrist på de psykiatriska avdelningarna leder till att många svårt sjuka tvingas sitta i vanliga häkten. Detta leder dels till en ökning av platsbristen på häkten, men även till ytterligare problem och lidande för de psykiskt sjuka. Förhållandena på landets överfulla häkten och anstalter innebär att frihetsberövade berövas såväl rättigheter, till exempel besök eller rekreation, som realistiska möjligheter till vård. Detta drabbar alla, men värst blir situationen för dem med de största behoven. Gränsdragningen mellan den som är så psykiskt sjuk att han eller hon inte kan avtjäna ett fängelsestraff och den som faktiskt skulle förstå vad en rättsprocess innebär måste klargöras och moderniseras. Utredningen 2002:3 Psykisk störning, brott och ansvar presenterar en rad förslag vilka sammantaget skulle borga för en mer ändamålsenlig ordning. Bland annat föreslås överlämnandepåföljden avskaffas till förmån för vanliga påföljder, samt att vårdbehov skall tillgodoses oberoende av påföljdsvalet. Vidare skall särskilda samhällsskyddsåtgärder införas. Utredningen vill renodla regelverket genom att särskilja och tydliggöra det straffrättsliga ansvaret, vårdbehovet och samhällsskyddet. I väntan på en översyn av psykiatrin ochvården av psykiskt sjuka, eller konkreta förslag på basis av psykansvarsutredningen, fmåste regeringen ta sitt ansvar för att uppfylla grundläggande krav på trygghet för oss alla. anser därför att regeringen måste återkomma med en samlad redovisning av hur psykiskt sjuka skall kunna beredas vård, antingen frivilligt eller genom lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Detta är en förutsättning för att våldsbrott på grund av psykisk sjukdom skall förhindras. 6.5 Tidiga och tydliga reaktioner Det finns inget motsatsförhållande mellan brottsförebyggande arbete och tydliga reaktioner när brott begås. Många som fastnat i en livsstil av kriminalitet önskar att rättsväsendet hade ingripit tidigare. Frihetsberövande påföljder i kombination med en fungerande programverksamhet inom kriminalvården ger dömda brottslingar en möjlighet att bryta brottsspiralen. Det är först när ett brott har begåtts som gärningsmannen och hans behov blir synliga för myndigheter och omgivning. Upptäcktsrisken har därför en avgörande betydelse. Genom ökad upptäcktsrisk och tydliga reaktioner har exempelvis upplevt en minskande brottslighet . De förda politiken bygger på insikten att alla människor är mottagliga för incitament när vinsterna med att begå brott inte längre överstiger den förväntade förlusten i form av lagföring kommer färre människor att begå brott. Synliga poliser som är närvarande på platser och tider då brott begås är ett sätt att förebygga brott. Ett fungerande påföljdssystem har också en brottsförebyggande verkan. Regeringen har dock koncentrerat sitt brottsförebyggande arbete på allt annat än påföljdssystemen. Att ungdomar kan fortsätta begå brott efter brott, utan några reaktioner från vuxenvärld eller rättsväsende får förödande konsekvenser för både brottsoffer och gärningsmän. För att bryta den pågående utvecklingen måste det svenska påföljdssystemet moderniseras. Rättsväsendet måste fungera effektivt och ingripa redan på ett tidigt stadium. Brott bland unga skall prioriteras. Påföljderna måste vara proportionerliga och leda till minskande brottslighet genom att förebygga återfall. Kriminalvården skall fokusera på resultaten av insatserna, inte på formerna, samt tillämpa metoder och program som visat sig vara effektiva. Rättsväsendet i stort bör fokuseras på brottsoffrens rätt till upprättelse och på allmänhetens rätt till skydd mot angrepp på liv, hälsa och egendom. Barnens väg in i vårt norm- och värdesystem börjar i ett fungerande hem med en fungerande familj. Ofta kan man hitta orsakerna till olika avvikande och störande beteenden i familjeförhållandena. Familjer där föräldrarna inte kan, orkar eller klarar sin fostrande uppgift är en riskfaktor för ungas kriminalitet. Om problem med något barn uppstår inom barnomsorg eller förskola har personalen all anledning att söka kontakt med föräldrarna. Beroende på den kontakt som uppstår eller de problem som kan identifieras bör också kopplas in redan på det här tidiga stadiet. Ambitionen måste vara ett konsekvent samarbete mellan de vuxna. När familjen inte fungerar, eller när barnet uppvisar medicinska symptom, måste myndigheterna ha förmåga och kompetens att möta barnets behov. Det är nödvändigt att dessa insatser får tillräckliga resurser och att de används effektivt. Insatserna skall vidtas endast mot familjer som har behov av stöd och bör bygga på vetenskapliga utvärderingar. Enligt vår uppfattning har familjerådslag anordnade av stor betydelse i arbetet med att understryka familjens betydelse och ansvar för den unges utveckling. Verksamheten med familjerådslag bör fortsätta och utvecklas vid barns brottslighet. Redan innan barn fyller visar några upp tidiga tecken på begynnande asocialt beteende ett embryo till kriminalitet. När det upptäcks är det viktigt med omedelbara reaktioner. Ofta märks tecken på att ett barn befinner i riskzonen för ett kriminellt beteendemönster redan i de tidiga skolåren. Föräldrar och lärare är de första som kan upptäcka sådana beteenden. Det är viktigt att orsakerna till den unges uppträdande klarläggs. Barnpsykiatrin och övrig hälso- och sjukvård har en central roll. Brottsligt beteende skall direkt påverka undervisningen, leda till kontakt med föräldrarna och gärna med närpoliser som inbjuds till skolan. Utgångspunkten måste vara det enskilda barnets behov. De som inleder en brottskarriär gör det i de flesta fall . Men vad som ofta föregår brottsdebuten är drogdebuten. I tonåren utgör många vuxenbeteenden en stor lockelse. Den viktigaste insatsen som kan vidtas för att förebygga brott av tonåringar är därför insatser mot drogmissbruk bland unga. Skolans utbildningsinsatser måste bli bättre vad avser drogundervisningen. Ingen tonåring skall sväva i okunnighet om drogernas långtgående medicinska och sociala effekter. Skolans insatser måste i det här avseendet intensifieras. Information och utbildning om narkotikans effekter har tidigare visat sig vara effektiva åtgärder för att minska ungdomsmissbruket. Ett med brott besläktat problem är mobbning. Dessvärre används termen relativt lättvindigt, eftersom mobbning ofta kan innebära brottsliga beteenden. Vuxenvärlden får inte gömma sig bakom förenklande termer för att undgå ansvar för trakasserier i skolan. När nedsättande beteenden mellan ungdomar märks måste de vuxna ta sitt ansvar. Vi vill ett tydligt handlingsprogram mot våld och brott bland ungdomar, vilket skall inkludera en åtgärdstrappa i skolan. I första hand anmäls överträdelser till rektor, som kontaktar vårdnadshavare eller annan närstående vuxen. Vid fortsatt brottsligt beteende ordnas en elevvårdskonferens med obligatorisk närvaro av . Fungerar inte heller detta bör rektor ges möjlighet att vidta åtgärder, där den unge bland annat kan få göra praktik i lagmiljö i samarbete med lämplig organisation i samhället, i syfte att lära sig ansvarskänsla och lagarbete. 6.6 Effektiva och proportionella straff I grunden är brott en gärning som av samhället anses vara så förkastlig att reaktionen inte kan stanna vid att låta gärningsmannen gottgöra offret för skador, lidande och kränkning. För att förebygga ytterligare brott är det nödvändigt att gärningsmannen även döms till ett straff för sitt brott. Utan proportionerliga och rättvisa straff blir rättssystemet kraftlöst. Ett straff fyller enligt vårt förmenande tre funktioner. För det första sänder det en signal att övergrepp på annans frihet, hälsa eller egendom inte accepteras av samhället. För det andra ökas tryggheten för brottsoffer och samhälle genom att brottslingen inte kan röra sig fritt. För det tredje ger det kriminalvården en chans att genom effektiv vård rehabilitera den dömde och hjälpa honom eller henne att återkomma till ett nytt liv utan brott. Varje brott måste få konsekvenser för gärningsmannen, ju tidigare desto bättre. Syftet skall vara att förhindra att enstaka lagöverträdelser övergår till ett liv av kriminalitet. Utdömda påföljder skall dessutom för allmänheten framstå som rimliga med hänsyn till brottet och vara anpassade efter eventuell tidigare brottslighet. Dagens påföljdssystem brister i många hänseenden. Kriminellt belastade personer har ofta en lång historia av norm- och lagöverträdelser bakom sig. De har ofta tidigt visat tecken på att de ligger i farozonen för ett framtida kriminellt beteende. Reaktionerna måste därför utformas så att rätt insats sätts in i rätt tid, som den berörde alltid efter varje reaktion måste få klart beskrivet för sig vilka konsekvenser ytterligare brott kommer att få. Vi tror att det är absolut nödvändigt med tydliga och förutsebara reaktioner från statens sida om den stigande brottsutvecklingen skall kunna brytas. En viktig utgångspunkt är att inte behandla varje nytt brott för sig utan att i stället sätta in det i ett upprepat beteendemönster. Genom en tydlig påföljdstrappa, där varje överträdelse leder till en reaktion och där reaktionerna gradvis skärps vid fortsatt brottslighet, öppnas möjligheter att betydligt minska brottsspiralen. Dagens påföljdssystem behöver moderniseras i flera avseenden. Nedan redogör vi för våra förslag på området. Avskaffa påföljden vård inom Vård inom har visat sig vara ett otillräckligt medel för att förhindra återfall i brott för ungdomar. Oavsett om insatserna inom sätts in före eller till följd av en dom är innehållet detsamma. Fokus ligger på den unges sociala bakgrund snarare än på det kriminella beteendet. då den unge döms till denna påföljd har han eller hon i de allra flesta fall redan varit föremål för ett antal utredningar i regi. Ytterligare insatser, även i form av en formell påföljd, har mycket små utsikter att lyckas. roll splittras om den å ena sidan skall vara uppsökande och vårdande och å den andra sidan verka tillrättaförande. Återfallssiffrorna pekar också i denna riktning enligt en studie återföll av ungdomarna som dömts till denna påföljd i brott. För att unga brottslingar skall bringas att förstå konsekvenserna av sina handlingar måste påföljden innebära något nytt i förhållande till den rådande situationen. Det finns ett antal påföljder som har bättre effekt än fortsatt vård inom däribland ungdomstjänst eller böter, beroende på brottets art. Om den unge har orsakat skada på egendom kan ett åläggande att avhjälpa denna skada (med brottsoffrets samtycke) verka i pedagogiskt syfte. Villkorligt fängelsestraff för unga brottslingar Det finns ett behov av nya påföljdsformer för ungdomar som begått brott för att öka flexibilitet och påverkansmöjligheter. Ett förslag är att införa villkorligt fängelsestraff. Denna påföljd skall användas tillsammans med en normalpåföljd som till exempel skyddstillsyn. När den unge begått ett brott utdöms normalpåföljden med tillägg av ett villkorligt frihetsstraff, vars längd anpassas efter den brottslighet den unge gjort sig skyldig till. Den unge bär sedan tiden med sig som en ryggsäck under en löptid av ett givet antal år. Döms den unge på nytt till skyddstillsyn förlängs löptiden. När den unge ackumulerat en viss ryggsäckstid vars längd anges i lag, realiseras frihetsstraffet. I detta fall kommer frihetsstraffet att vara tillräckligt långt för att kriminalvården skall kunna göra något meningsfullt av den unges rehabilitering. Särskilda kriminalvårdshem för unga brottslingar Unga som begår så grova brott att det föranleder frihetsberövande påföljd har särskilda behov av sociala och kurativa insatser. Det är därför viktigt att det finns en samlad kompetens inom påverkansområdet. Påföljden för dessa unga bör därför ske inom ramen för kriminalvården med forskarledd, rehabiliterande verksamhet. Vi vill därför bland annat införa en ny påföljdsform för unga brottslingar , där frihetsberövandet sker på särskilda kriminalvårdshem. Hemmen skall särskilt anpassas till denna grupp. Behandlingen skall utveckla den unges sociala färdigheter och påverka det kriminella beteendet och verksamheten skall syfta till att återanpassa den unge till ett socialt ordnat liv. Verksamheten bör baseras på forskning och utvärderas kontinuerligt. Genom att låta kriminalvården ta ansvaret för denna påföljd tydliggörs samhällets reaktion och ansvaret samlas på en huvudman med väl upparbetat säkerhetstänkande. Behandla 18-åringar som vuxna i straffhänseende Skälen för straffrättslig särbehandling är inte särskilt starka för ungdomar . Dessa är rättsligt sett myndiga och bör därför åläggas fullt ansvar för sina handlingar. Av detta följer att de i straffhänseende principiellt bör likställas med vuxna. Det kan ifrågasättas om föreskriften att särskilda skäl skall föreligga för att döma personer till fängelse skall finnas kvar. Av 29 kap. 3 §, tredje stycket, och 7 § följer att hänsyn skall tas till ålder och utveckling såväl vid bedömandet av straffvärdet som vid straffmätningen. Dessa regler är, enligt vår mening, fullt tillräckliga för att vid straffmätningen kunna ta vederbörlig hänsyn till att en person ännu inte fyllt . Med ökade resurser till kriminalvården bör man dessutom genom planerad anstaltsplacering kunna undvika många av de risker som anstaltstiden kan innebära. Maxstraff vid tredje grova våldsbrottet Det är allmänt känt att det är en liten del livsstilskriminella som svarar för en stor del av den totala brottsligheten i . Det borde vara en självklarhet att dessa personer blev föremål för en särskild behandling av de rättsvårdande myndigheterna. Tyvärr kännetecknas dagens reaktioner mot dessa förhärdade brottslingar av en slentrianmässighet där varje återfall behandlas som det förra; många korta straff i stället för få och långa. Däremellan tillåts dessa karriärförbrytare vara ute i samhället och begå nya brott. Rättsväsendets möjligheter att förhindra återfall i grov brottslighet måste förbättras. Vi föreslår att den som för tredje gången gör sig skyldig till ett grovt våldsbrott skall dömas till det strängaste straffet lagen stadgar för det aktuella brottet. Denna ordning skall avse grov misshandel, grovt rån, grov våldtäkt, dråp och människorov. Samtliga dessa brott kan ge fängelse i högst . Maxstraffet skall inte utgå om särskilda skäl talar emot det. Det skall heller inte avse gärningsmän som ännu inte fyllt . skall kriminalvårdens programverksamhet stärkas. Vid längre straff får den intagne tid att med hjälp av rehabiliterande insatser komma till insikt att brott inte är en framkomlig väg. Med ökade möjligheter till utbildning eller god behandling kan fängelsetiden fyllas med meningsfulla insatser för att underlätta ett liv utanför anstalten. Skärpta straff för grov brottslighet Vid en undersökning av tusen domar för grov misshandel fann vi att domstolarna inte i något av fallen dömt ut ett längre fängelsestraff än . Domstolarna utnyttjar således inte straffskalorna i dess helhet. Diskussionen är inte unik för . I uppmärksammades samma tendenser . Det fick den amerikanska kongressen att ingripa och införa en ny lag för straffmätning. Det är en mycket komplicerad och detaljerad process som ger särskilda påföljdspoäng för begångna brott och tidigare belastning och avdrag för erkännande eller samarbete i olika former med rättsväsendet. Slutpoängen landar i ett i lag angivet månadsintervall för påföljden som den enskilde domaren inte kan gå utanför. Även i ett land där domstolar i konstitution och i praktiken står betydligt friare från regeringsmakten än vad svenska domstolar gör finns alltså exempel på hur lagstiftaren reagerar på praxis som inte står i överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. Vi anser att den lägsta straffnivån för rån och grov misshandel skall höjas från ett till . Väpnade rån är en brottstyp som eskalerat och påverkar många människor i deras vardag och arbete. Ofta blir det svårt för åklagaren att bevisa att brottet varit grovt, på grund av bevisbördan för vad brottslingen visste om sitt tillhygge eller vapen. För den drabbade framstår hotet dock som mycket skrämmande. I dessa fall framstår ett lägsta straff som närmast löjeväckande. Samma gäller för grov misshandel, där straffskalan sträcker sig från ett till . Grov misshandel utgör mycket kraftigt våld, ofta utövat med tillhygge, av flera personer och kanske mot värnlösa eller liggande personer. Vi vill också att grovt narkotikabrott skall kunna ge livstids fängelse. Inom narkotikahanteringen finns stora ekonomiska vinster att göra för den som är tillräckligt samvetslös. De grova narkotikabrottslingarna profiterar cyniskt på andra människors beteende och olycka. I detta perspektiv och med hänsyn till det allmänna rättsmedvetandet är de straffsatser som kan utdömas inte tillräckliga. I BrB 30:3 stadgas att när någon döms för flera brott skall rätten döma till gemensam påföljd för brotten, om inget annat är föreskrivet. Man tar sedan hänsyn till olika förutsättningar, varav återfall är en. är det så att en person som begår två brott vid två olika tillfällen, med mellankommande verkställighet av straff, ordningsbot eller dylikt får påbackning på straffet. Begås å andra sidan två eller flera brott utan att personen blir dömd däremellan ges rabatt på påföljden.