mot · GR02K400 · 2003-10-07 00:00:00 — Laglydigheten innebär skyldighet att följa de demokratiska spelreglerna och att exempelvis betala skatt. Solidariteten, slutligen, innefattar en oegennyttig hållning till medmänniskorna samt att behandla människor rättvist och se till samhälls- och naturvärden oberoende av egennyttan. Varför är det då så viktigt att som politiker betona dygder det är väl ändå inget vi skall lagstifta kring? Det är trots allt så att vi människor behöver idéer och ideal att sträva mot även om vi aldrig kan leva i full enlighet med dem. Men vi behöver dem också för att kunna luta oss mot något när nyttoetiska vindar sveper genom samhället. Ett vitalt och solidariskt samhälle kräver att vi alla odlar några viktiga dygder som karaktärsegenskaper. Dygder är inget man får sig givet, utan de förvärvas och odlas under livet. De medborgerliga dygder som vi vill lyfta fram som betydelsefulla för medborgarandan går tillbaka till den klassiska och den kristna kulturen i västerlandet och betecknas som de klassiska fyra kardinaldygderna rättvisa, måttfullhet, mod och praktisk klokskap. Rättvisan rör relationer människor emellan. Var och en har rätt att försvara sina egna rättigheter, men också en skyldighet att respektera andras rättigheter. Måttfullheten innebär att förnuftet bör råda över alltför vidlyftiga önskningar. Mod betyder en moralisk styrka att våga möta faror och stå upp mot oförrätter. Den viktigaste av de fyra kardinaldygderna är dock den praktiska klokskapen. Med den avses en kritisk urskiljningsförmåga att avgöra vad som är rätt och fel i olika valsituationer. Praktisk klokskap är överordnad de andra tre, eftersom vare sig rättvisa, måttfullhet eller mod kan praktiseras utan klok urskiljning. Denna kardinaldygd stämmer väl överens med vad i sitt slutbetänkande kallar för kritisk rationalism, vilket sägs vara en vilja att sätta sig in i frågor, ifrågasätta, engagera sig, ta ansvar, ta initiativ och försöka förstå också hur andra resonerar. Utredningens dygder om laglydighet och solidaritet motsvarar i viss utsträckning rättvisa. Solidariteten förklaras till exempel i utredningen med oegennyttig och rättvis hållning till medmänniskor. För att betona medborgarskapets rättigheter, men också dess skyldigheter, föreslår vi att alla nya medborgare skall få en medborgarbok där medborgarskapets innebörd tydliggörs och samhällets grundvärderingar formuleras. Vi anser det vara av stor vikt att värna, stärka och förmedla de grundläggande värden utan vilka ett samhälle präglat av ömsesidig respekt, tillit och gemenskap inte kan existera. Dessa värden utgör den etiska grunden för ett fritt, jämställt, pluralistiskt och solidariskt samhälle. En medborgarbok kan vara ett led i det arbetet. Varje svensk medborgare som uppnår myndighetsåldern bör få en medborgarbok av den svenska staten där de medborgerliga skyldig- och rättigheterna diskuteras. Denna bok skall också ges alla som kommer till och erhåller svenskt medborgarskap. Boken bör förmedla den värdegrund som beskrivs i skolplanen: Människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet med svaga och utsatta är de värden som skolan skall gestalta och förmedla. I överensstämmelse med den etik som förvaltats av tradition och västerländsk humanism sker detta genom individens fostran till rättskänsla, generositet, tolerans och ansvarstagande. Denna värdegrund härleds alltså från den etik som förvaltats i idétradition och i västerländsk humanism. För en levande demokrati krävs att medborgardygder såsom den kritiska rationalismen, laglydigheten och solidariteten framhävs. Boken bör även innehålla en kort historik över demokratiska utveckling, information om hur det politiska systemet i och Europasamarbetet fungerar. Överlämnandet av medborgarboken bör ske i samband med en ceremoni, i hemkommunen, där man välkomnar och uppmärksammar de nya svenskarna och dem som blivit myndiga. Genom att boken både betonar rättigheter och skyldigheter kan man höja statusen på och markera det ansvar som vilar i medborgarskapet. ska inte primärt ge färdiga svar för enskilda valsituationer eller fungera som praktisk handbok i samhällsliv, även om också medborgarskapets praktiska konsekvenser bör diskuteras. Boken skall istället vara ett verktyg för utmejslandet av ett förhållningssätt där insikten om rättigheter och skyldigheter gentemot samhälle och medmänniska kommer till uttryck. En demokrati är beroende av att det finns en moralisk övertygelse som baseras på grundläggande värden, som ständigt måste diskuteras, men också försvaras. Utan en medborgaranda, som präglas av frihet och ansvar, upphör demokratin. Ingen konstitutionell ingenjörskonst i världen kan säkra demokratins fortbestånd. Bara genom att vinna varje generation för etiska grundvärden och i ord och handling tillämpa dem kan medborgarna själva skapa sin folkstyrelse. En medborgarbok kan medverka till en sådan medborgaranda. Ett annat sätt att vitalisera demokratin är att se över reglerna kring lokala folkomröstningar i syfte att öka möjligheten att få till stånd sådana. Det är av stor vikt att öka deltagandet i den lokala demokratin, inte minst för att erkänna det engagemang som medborgarna visar i olika frågor. Olika mötesplatser och rörelser utanför det organiserade representativa systemet måste ses som en positiv resurs i en levande demokrati. har föreslagit en regel som innebär att om av de röstberättigade kommunmedborgarna kräver en folkomröstning så måste den genomföras. har tidigare begärt lagförslag av regeringen på denna punkt och vi förutsätter att ett sådant kommer. Bristande vitalitet och en konserverande maktstruktur har som vi tidigare nämnt utvecklat en demokratisk tradition. Varje demokrati riskerar dock att fastna i olika former. Varje maktstruktur tycks ha en inneboende tendens att söka konservera den egna strukturen. Även i har sådana tendenser utvecklat sig. har Socialdemokraterna haft regeringsinnehavet under . Genom att Socialdemokraterna i generationer haft tillgång till utnämningsmakten är nu också överrepresentationen stor av socialdemokrater på ledande poster, i verk, departement och olika institutioner. Det råder samstämmighet om att politisk konkurrens är värdefull, tydliggör skillnader och politiska alternativ, och ger väljarna möjlighet att påverka den förda politiken. Men när den demokratiska vitaliteten och flexibiliteten satts ur spel genom Socialdemokraternas sextioåriga monolitiska maktinnehav trots sin minoritetsställning, är situationen att jämföra med den stagnation som sker i företagsvärlden vid monopol och oligopol. anser att den rådande situationen är demokratiskt mycket problematisk genom att den utestänger en majoritet av medborgarna från politiskt inflytande. Det är en viktig uppgift att analysera konsekvenserna av den socialdemokratiska minoritetens långa regeringsinnehav och dess monopolställning och finna lösningar att åtminstone mildra konsekvenserna. anser att tröskeln i form av fyraprocentsspärren i riksdagsval för nya partier bör tas bort och kan förslagsvis ersättas av en trappa som ger möjlighet till riksdagsrepresentation även vid lägre valresultat. har i en särskild motion yrkat på utredning om spärren. Politiska beslut i strid mot folkflertalets vilja Ett hot mot demokratin är när en folkopinion har skapats, och sedan, trots den inbyggda tröghet som finns i själva organiserandet av en opinion, lyckats formulera och framföra demokratiska krav som vunnit stort bifall och som ändå blir avfärdade av den sittande regeringen utan att opinionen fått gehör eller ge något avtryck i den förda politiken. I formell, teknisk mening har regeringen demokratisk rätt att i driva igenom beslut som går emot en folkopinion. Inte desto mindre är föraktet för folkopinioner ett hot mot demokratin. Att deltagare i demonstrationer mot fastighetsskatten, efter att ha blivit nonchalerade i rad, blir ursinniga är inte försvarbart men förståeligt. Den maktfullkomlighet som regeringens handlande i dessa och liknande fall har gett uttryck för ligger ljusår från den idé som 1945 klädde i ord om demokratin som livsform, vars själva kärna var samtalet och samförståndet. Det är omöjligt att tänka sig en vitalisering och förnyelse av demokratin utan att den också berör den sittande regeringens oförmåga att lyssna till opinioner. Demokratins livsluft är lyhördhet och en vilja till samförstånd. Regeringen bör återkomma till med förslag om åtgärder för att skapa bättre förutsättningar för att folkopinioner ska kunna påverka den demokratiska processen. Politiska beslut i strid mot demokratins värden En levande demokrati förutsätter en värdegemenskap som bygger på alla människors lika värde. Utan denna värdegemenskap blir de demokratiska institutionerna och formerna tomma skal. Demokratin är en fortlöpande process, vars livskraft är beroende av att människans värde och ansvar präglar samhällsdebatten och det gemensamma handlandet. Majoritetens förpliktelse mot minoriteten Demokratin är den styrelseform som bäst tar hänsyn till människans förutsättningar. Eftersom det inte finns perfekta människor finns det heller inte perfekta styrformer. Om det skapas möjligheter till en allmän delaktighet så medför det också att chansen är stor att människorna i samarbete kan korrigera varandra, en balansskapande maktdelning uppstår. Demokratin kan dock inte fungera utan värden. Demokratin är inte ett tekniskt system. Mest grundläggande för en fungerande demokrati är människovärdesprincipen, tanken på ett specifikt och unikt människovärde. Demokratin bygger också på majoritetsprincipen, dvs. att det är majoritetens beslut som gäller fram till dess att en ny majoritet uppstår. Men denna princip är inte oinskränkt. Majoritetsbesluten måste därför ta rimlig hänsyn också till minoriteters rättigheter. Med andra ord är majoritetsbesluten kringskurna av en etisk ram om besluten skall gälla i en demokrati. Redan den amerikanske presidenten gav uttryck för principen om majoritetens förpliktelser mot minoriteten i orden: Vi måste alla minnas denna heliga princip, att fastän majoritetens vilja skall segra i varje fall, måste denna vilja för att vara rättfärdig också vara resonabel, och att minoriteten också besitter lika rättigheter, som en lag lika för alla måste försvara, och att förvägra denna rätt skulle vara förtryck. (First inaugural address, ). För att vitalisera demokratin i måste besluten också i högre utsträckning ta hänsyn till den minoritet som beslutet går emot, så att i varje beslut en rimlig avvägning görs av att ta hänsyn också till minoritetens intresse. Och naturligtvis, som i föregående fall, blir avvägningen än mer befogad när den förda politiken kör över en majoritets intresse. Ett av de allvarligaste hoten mot demokratin är söndervittringen av en gemensam värdegrund och den bristande normöverföringen från en äldre generation till en yngre. Utan en fast förankrad etik och gemensam värdegrund relativiseras människors uppfattning om vad som är rätt och fel till en egen privatmoral. Överföringen av normer från en generation till nästa sker i allt väsentligt under de tidiga barnaåren i familjen. Det är här som värden som empati, ansvarstagande, omtanke och solidaritet internaliseras och införlivas i barnens personlighet. Föräldrarnas bristande tid för sina barn, i synnerhet under de tidiga barnaåren, men också , visar sig i en allt större etisk vilsenhet som utgör ett mycket reellt hot mot demokratin. För att vitalisera samtalet om den gemensamma värdegrunden och den etiska internaliseringen föreslår en värdekommission efter den modell som använts i . Den norska värdekommissionen hade följande uppdrag beskrivet: Huvudmålet är att bidra till en bred värdemässig och samhällsetisk mobilisering för att stärka positiva gemenskapsvärden och ansvar för miljön och samhällsgemenskapen. Det är viktigt att motverka likgiltighet och främja personligt ansvar, deltagande och demokrati. skall bidra till att skapa större insikt om värdefrågor och etiska problemställningar på ett sådant sätt att våra liv som enskilda, vår kultur och samhällsutveckling och vårt förhållande till naturen i större grad kan präglas av insiktsfulla värdeval. Den skall bidra till kunskap om den värdemässiga utvecklingen i samtidskulturen, bland annat de institutionskulturer vi är del av och våra individuella värdeuppfattningar. Den skall analysera den värdepåverkan som sker genom olika kanaler i samhället. Den, delvis okända, påverkan skall värderas i förhållande till den kända uppfostran som sker. Den skall identifiera aktuella värdemässiga och samhällsetiska utmaningar man står inför och diskutera möjliga svar på dem. Den skall uppmana och stimulera offentliga myndigheter och relevanta delar av det civila samhället till debatt och deltagande. Den bör bidra till diskussionen om vad som är de offentliga myndigheternas uppgift och vad den enskilde, familjen, det civila samhällets institutioner och näringslivet har ansvaret för. Den skall uppmana och utmana till etisk reflektion och handling, inte bara genom utredningar, utan genom ett brett spektrum av aktiviteter, som exemplifierar, aktualiserar och konkretiserar värdefrågor. Den norska värdekommissionen har avslutat sitt arbete. Den höll över 600 öppna möten, 130 kommuner gav synpunkter, många skolor och frivilliga organisationer var engagerade i diskussionen. Utan tvivel skapade kommissionens arbete en bred debatt i , bredare än något annat tidigare statligt initiativ. Vi tror att själva processen är lika viktig som slutresultatet och menar därför att behöver vitalisera det etiska samtalet med hjälp av ett liknande upplägg som i . har i en särskilt motion yrkat på en sådan värdekommission. Förtroendeuppdragets utformning och karaktär Nästan alla politiska partiers medlemstal minskar. Vi såg ovan att Socialdemokraterna minskat med flera tiotusentals medlemmar , och samma tendens finns i övriga partier. Detta utgör i sig ett hot mot demokratin. Vi tror att förhållandet till en del kan förklaras av förtroendeuppdragens utformning och karaktär. Var och en som varit politiskt aktiv vet att det politiska samtalet och processen att finna en gemensam lösning ofta tidsmässigt drunknar i kommittéer, sammanträden och möten där fokus hamnar på annat. Vi tror att de långa sammanträdestiderna med ineffektiv tidsplanering kväver mångas politiska engagemang och är en av orsakerna till de många avhoppen från politiska uppdrag i kommunernas fullmäktige och nämnder. Inte sällan läggs sammanträdena på tider som omöjliggör för t.ex. en småföretagare eller en småbarnsförälder att delta. Det är också i allmänhet tämligen ekonomiskt betungande att delta i politiskt arbete på nivå, med långa resor och långa sammanträden med liten eller ingen ersättning. Det är angeläget att få till stånd ett samtal om åtgärder för att förändra förtroendeuppdragets utformning så att fler människor kan attraheras. Missaktning och hot mot förtroendevalda Till problemet att motivera människor för en ideell insats som förtroendevald hör att rollen som politiker är lågt värderad, för att inte, i många fall, säga föraktad. Vi tror att ett hot mot demokratin är den successiva nedvärderingen av förtroendevalda. Denna allmänt utbredda missaktning är den grogrund vari oförskämdheter och rena hot finner näring. Det är inte människor med sysslor som ger hög status, som läkare, framgångsrika idrottsmän eller penningplacerare, som blir missaktade, hotade och rent av mördade. Det är istället de som i sin gärning försöker upprätta ett tryggt och gott samhälle som politiker, poliser och domare som möter hot och otidigheter. Men medan tjänstemän som poliser är skyddade av lagstiftning om hot och våld mot tjänsteman, finns inte motsvarande skydd för förtroendevalda. anser därför att regeringen bör återkomma till med förslag om lagstiftning som stärker skyddet av förtroendevalda mot hot och våld. Bristande nyrekrytering av förtroendevalda Ett reellt hot mot demokratin är, som nämnt, partiernas bristande förmåga att nyrekrytera medlemmar och därmed också förtroendevalda. Om medlemskadern sjunker och åldras blir urvalet att ge förtroendeuppdrag till mindre, och uppdragen kan komma att ges åt människor som kan sakna såväl kompetens som engagemang. När urvalet minskar, minskar också möjligheten att rekrytera kvinnor, ungdomar, småbarnsföräldrar, invandrare, företagare, akademiker och andra som är mindre frekvent representerade som förtroendevalda. Det är t.ex. ett demokratiskt problem, ja, på gränsen till ett juridiskt problem, när rekryteringsstocken för nämndemän utgörs av en alltmer homogen grupp av pensionärer, vars vardag och referensramar kan skilja sig mycket från de unga och medelålders människor de är satta att döma. För den som kan disponera sin tid fritt kan det exempelvis vara svårt att döma i ett skattemål och ha empati för förklaringar som att skatten inte betalades in på grund av stressiga arbetsförhållanden. Gruppen av förtroendevalda bör ur demokratisk aspekt spegla genomsnittet av gruppen av medborgare, så att alla kategorier, åldrar, kön och yrken är någorlunda jämnt fördelade. Vår demokrati bygger på att partierna förmår kanalisera medborgarnas åsikter och engagemang. En minskad anslutning betyder därför att politiken riskerar att skötas av en elit, särskilt när partiernas medlemskap röjer en sådan demografisk sammansättning att det är tydligt att stora grupper i samhället inte bara är underrepresenterade utan mer eller mindre utestängda från att delta i det politiska arbetet. SNS Demokratiråds rapport visar på två, sinsemellan helt olika, kategorier som i allt högre grad står utanför de gängse politiska arenorna. Det handlar dels om invandrare och arbetslösa, dels om unga, välutbildade, främst män. Skälen till att de olika grupperna står utanför de gängse politiska kanalerna skiljer sig åt. I invandrarnas och de arbetslösas fall rör det sig ofta om språksvårigheter och andra kulturella barriärer, bristfällig utbildning och besvärliga sociala förhållanden i övrigt som skapar en känsla av vanmakt och utanförskap. För de unga och högutbildades del är det primärt ett eget, självständigt val gjort utifrån en styrkeposition och en upplevelse av att politik är ointressant. Att sträva efter politisk makt framstår inte längre som lika attraktivt när det finns andra, mer spännande, karriärvägar att tillgå. I betänkande, En uthållig demokrati SOU 2000:1, ägnas analysen av det politiska utanförskapets utbredning huvudsakligen åt invandrare, arbetslösa och ungdomar som man antar är utestängda snarare än frivilligt avståndstagande, men man noterar en liknande utveckling mot minskat röstdeltagande bland unga framgångsrika män inom näringslivet. Om de trender som och anser sig kunna urskilja fortsätter utsätts den svenska demokratin för tydliga påfrestningar och kan i sin förlängning mista själva legitimiteten genom att alltfler människor i praktiken står utanför den politiska processen. Bristande tolerans och misstänkliggörande av politiska motståndare Vi menar vidare att demokratin hotas av en politisk kultur och debatteknik som utnyttjar misstänkliggörande och nedvärdering som politiska redskap. Politiker väljs just för att vara ambassadörer och representanter för sina väljare och deras åsikter. Att då definiera ut andras åsikter, osynliggöra och marginalisera dem, eller osakligt förknippa andra politiker med ökända företeelser eller personer, så kallad guilt by association, att demonisera politiska motståndare eller misstänkliggöra deras bevekelsegrunder och ärlighet må vara verkningsfullt för ögonblicket men förödande för demokratin. Ett ständigt återkommande argumentationsknep är t.ex. att söka förknippa den politiske motståndaren och hans åsikter med nazismen, Förintelsen och , eller andra gestalter och företeelser ur historiens skräckkabinett. När politiker använder detta misstänkliggörande som debattmetod ger det en oundviklig erodering av demokratin och omöjliggör ett demokratiskt samtal i syfte att nå samförstånd. Varje yrkeskår som har behov av trovärdighet i allmänhetens ögon skapar, utöver tillämplig lagstiftning, etiska koder som kårens medlemmar förbinder sig att följa och som är förenade med verkningsfulla korrektiv för dem som bryter dem. Detta är fallet med såväl läkare, jurister, psykologer som journalister. Om en med politiker närbesläktad kår som jurister förmår formulera och efterleva en etisk kod, bör också förtroendevalda kunna formulera och efterleva en sådan politisk etisk kod och därmed bidra till att återupprätta förtroendet för politiker. Tjänstemännens ansvar för demokratin Det är ett känt faktum att i varje administration och förvaltning finns en inbyggd tendens till expansion utan att för den skull produktionen av tjänster eller effektiviteten ökar. [Se: : Administrative behavior (1947), : Efficiency and expansion (1974), (utg): Den offentliga sektorns expansion (1977)]. Administrationen, och därmed kostnaderna för den, växer alltså utan att mer blir uträttat. Ett sådant förhållande som återkommande kritiserat är den ständigt växande budgeten för . Denna tendens till expansion av administration är ett allvarligt hot mot ett företags lönsamhet men är direkt förödande när tendensen tillåts utvecklas i den offentliga förvaltningen. Som den socialdemokratiske socialministern , (192426, 193251) sa: Varje skattekrona som används ineffektivt är som att stjäla från de fattiga. Till en väsentlig del är naturligtvis ansvaret för en god och effektiv förvaltning av skattemedlen en politisk fråga, men till en inte oväsentlig del vilar också ansvaret på tjänstemannanivån för en kompetent förvaltning. En ineffektivt skött administration är även den ett hot mot allmänhetens förtroende och därmed ett hot mot demokratin. I slutbetänkande (SOU 2000:1) återfinns ett centralt resonemang om tjänstemännen i den offentliga förvaltningen. De befinner sig i skärningspunkten mellan att å ena sidan förverkliga demokratiska värden såsom politisk demokrati, rättssäkerhet och offentlig etik och att å andra sidan ta hänsyn till ekonomiska värden som rationalitet, produktivitet och effektivitet. Varje offentligt system måste vårda denna helhet. Utredningen slår fast vikten av myndigheternas självständighet, vikten av att tjänstemännen inte hänger sig åt egen lobbyverksamhet och på andra sätt propagerar för den egna verksamhetens expansion och att det utvecklas ett offentligt etos. De offentliga tjänstemännens centrala roll för att värna demokratin, bidra till tydlighet i rollfördelningen gentemot förtroendevalda och stärka den enskildes rättssäkerhet poängteras i utredningen. Det är således nödvändigt att det ständigt förs en diskussion om den offentliga förvaltningens roll i en levande demokrati. Därför måste staten och kommunerna som arbetsgivare fortlöpande värna om att skapa sådana arbetsförhållanden att tjänstemännens integritet och självständighet tas till vara och uppmuntras. har flera saker uppdagats som går i motsatt riktning. Det gäller växande tystnad på arbetsplatser i rädsla för repressalier, höga tjänstemäns bisysslor och ett omfattande utnämningsförfarande på politiska grunder. som alla privata företag med självaktning talar om behovet av etik i företagen och en gemensam företagskultur saknas en motsvarande myndighetskultur i den offentliga förvaltningen. Staten t.ex. verkar ha en allt otydligare idé om vilka beteenden och mål som ska prägla statsförvaltningen. Ämbetsmannakulturen som tidigare präglade stora delar av statsförvaltningen luckras upp alltmer och ingenting verkar ersätta den förutom ekonomiska mått som ska uppfyllas. En statlig utredning bör därför tillsättas som utifrån utvecklar ett offentligt etos och en demokratisk professionalism, för att använda dess formuleringar. Det bör ges regeringen till känna. Skånberg (kd)