mot · GR02Ub499 · 2003-10-07 00:00:00 — Möjligheter att skapa kortare lärartjänster, exempelvis vid de konstnärliga högskolorna, är viktigt för att inhämta kunskap och inspiration från fältet. Finansieringen av forskning bygger på och tar sin utgångspunkt i fakultetsanslagen. Tillräckliga basresurser för kärnkompetensen ska gå direkt till lärosätena och varje lärosäte ska självt ansvara för fördelningen. Någon jämn fördelning av forskningsresurser finns det dock inte statsfinansiellt utrymme för. Dagens konkurrenssituation om forskningsmedel skapar ad hoc-lösningar och kräver avsevärd tid på lärosätena. Det är rimligt att behålla viss konkurrens men det är också viktigt att öka basfinansieringen av grundforskningen. anslår därför mer än regeringen till forskning och forskarutbildning. menar att det är viktigt att det finns en balans mellan extern konkurrens och mera långsiktig basfinansiering. Med en någorlunda trygg bas kan de medel som forskningsråd och stiftelser förvaltar användas för den högkvalitativa grundforskning inom skilda områden som de är till för att stödja. Vi utvecklar vår syn på forskning och forskare i en vår motion Ub509 Forskning. Människorna i högskolan studenter, forskarstuderande, högskollärare och forskare är både mål och medel för all verksamhet i högskolan. Därför måste trygghet, kvalitet, förutsägbarhet och rättssäkerhet vara övergripande utgångspunkter för all högskolepolitik. Högskolan ska ha stora möjligheter att själv utforma sin verksamhet. För att öka lärosätenas självbestämmande bör öronmärkningen av statliga anslag minskas och större del av anslagen gå via grundutbildnings- och vetenskapsområdesanslagen. Den kristdemokratiska synen på självförvaltande högskolor innebär att högskolestyrelserna, för de högskolor och universitet där staten är huvudman, bör bestå av en tredjedel lärare som utses av de vid högskolan verksamma lärarna, en tredjedel studenter som på samma sätt utses av studenterna samt en tredjedel allmänföreträdare. Allmänföreträdarna bör utses av regeringen. Allmänföreträdarna bör representera ett brett fält av det omgivande samhället och gärna också det internationella akademiska samhället. Ordföranden bör utses av regeringen medan rektor bör utses av högskolestyrelsen. Nuvarande ordning innebär en uppenbar risk för att villkoren för självständig forskning och högre utbildning i äventyras eftersom den politiska styrningen av högskolornas verksamhet och inriktning riskerar att öka. Rektor måste få en tydligare roll som ledare. Vi är positiva till att öka antalet fristående högskolor. De icke-statliga högskolornas avtal med staten tecknades ofta med lägre utrymme för prestationskostnad . Dessa högskolor får varken del av de nya utbildningsplatserna eller de nytillkomna forskningsresurserna. Detta är inte rimligt och avtalen bör därför omförhandlas om uppdragstagaren så önskar. Dessa högskolor har en bred studentbas och en högkvalitativ utbildning och bör få del av den stora utbyggnaden av högskoleplatser. Eftersom de både uppfyller kvalitetskraven och har en stor efterfrågan på sina kurser, måste de ges möjlighet till tillväxt genom rättvisa statsbidrag och en uppräkning av antalet årsstudieplatser. Det vore önskvärt att staten tog vara på de erfarenheter av kreativitet och engagemang som friare former kan utveckla. anser att man så långt möjligt bör renodla myndighetsstrukturen. Vi anser att främsta uppgifter är kvalitetskontroll och tillsyn av högskolorna samt att företräda nationella intressen i en decentraliserad högskoleorganisation. Det innebär till exempel att Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning med vårt förslag till yrkeshögskola inlemmas i för en effektiv administration inom högskolesektorn. Regeringen fattade beslut om att blir universitet . Beslutet ligger i linje med inledande bedömning, att det behövs för att utveckla och förstärka forskningsmiljöerna. Men ser det som mycket olyckligt att får sin universitetsrättighet utan att någon form av fortsatt kvalitetsgranskning ansetts nödvändig . Detta sett mot bakgrund av dels de förväntningar som bedömargrupp ställt på vad ska åstadkomma inom den angivna tidsperioden, dels den risk som föreligger för att legitimiteten för det kvalitetsgranskningssystem som regering och riksdag har infört kan urholkas. anser att det är odiskutabelt att bedömning skall vara vägledande för om och när högskolor ska ges universitetsstatus. Högskolan har en viktig roll för framförallt högre utbildning och forskning men även för utvecklingen av samhället. Det senare får emellertid inte leda till att kvaliteten försummas. Det finns en risk att regeringen vid beslut om nya vetenskapsområden och universitetsstatus tar alltför stor hänsyn till andra skäl än kvaliteten. gör en ambitiös och strukturerad granskning vid ansökan om vetenskapsområde eller universitet. menar att regeringen ska ge vetenskapsområde till ansökande högskolor där har undersökt kvaliteten och tillstyrkt ansökan innan andra högskolor ges vetenskapsområde. 19972003 byggde regeringen ut högskolan kraftigt. Denna satsning har vi kritiserat och dragit ner på anslagsmässigt eftersom vi har förutsett att kvaliteten skulle bli lidande. Med hänsyn till det statsfinansiella läget har regeringen i vårpropositionen och i budgetpropositionen gjort nedskärningar på högskolan. Regeringen gör därmed av nöd det som krävt av omtanke. vill bygga ut högskolan i jämn och hög takt. Vi tar avstånd från politiseringen av högskoleexpansionen. Mycket har skett i högskolan . revisorer pekar på högskolans decentralisering som en av de viktigaste händelserna för högskolan , men det finns också trender som går i motsatt riktning. Beslut måste fattas så nära människorna som möjligt, på lägsta effektiva nivå. Teknik och naturvetenskap får ett stort utrymme och insatser görs för att säkra rekryteringen till utbildningen inom dessa områden eftersom det är områden där högutbildad arbetskraft är mycket efterfrågad. Men många av högskolans kunskapsområden saknar helt eller delvis kommersiellt intresse. Ämnen inom humaniora är i stor utsträckning kulturbärande och ger studenten tillfälle till självreflektion och kritiskt tänkande. Det är viktigt att det finns en mångfald av utbildningar, och att utbildningarna i sig kan ge en viss bredd, att utbildningar innehåller moment från andra vetenskapliga ämnesområden. Tvärvetenskapliga utbildningar är ett exempel på hur man kan möjliggöra broar mellan ämnesområden: en humanist behöver kunskap om tekniken och dess konsekvenser och en ingenjör behöver kunskap om mänskliga och kulturella värden. Därför bör anslagsramar mellan olika vetenskapsområden fördelas centralt för att säkerställa bredden inom högskolan. Detta, snarare än centralstyrd platstilldelning, skapar nödvändig dynamik för att omfördela tomma platser. anser att studenternas val i högre grad ska vara avgörande för platstilldelningen. Det är viktigt att utbildningspolitiken präglas av långsiktighet och en genomtänkt strategi. Inte minst angeläget är att statsmakterna håller de löften som ges till lärosätena. Ett exempel på den nuvarande regeringens brister i detta avseende är behandlingen av . När detta centrum etablerades fanns ett årligt driftsbidrag i de efterföljande budgetpropositionerna. I propositionen 1999 försvann driftsbidraget, utan förvarning eller diskussion. Det skedde drygt innan över 200 forskare flyttade in i det färdiga centret. Resultatet av regeringens agerande blev att ekonomin för centret och dess forskning urholkades drastiskt. Det i en situation när forskningen behöver mer, inte mindre, pengar. menar att löften skall hållas. Regeringens agerande undergräver dess trovärdighet. Högskolornas redovisningssystem är i allmänhet inte uppbyggda på ett sätt som gör att det går att härleda hur höga kostnaderna är per student. De lärosäten som har ett utbildningsutbud som avviker från det nationella genomsnittet kan få en lägre eller högre ersättning än vad som varit fallet om resurstilldelningssystemet varit mera differentierat (exempelvis nedbrutet så långt som till kursnivå). Inom det humanistiska utbildningsområdet är exempelvis språkutbildningar relativt sett dyra. Det bör finnas en koppling mellan vad det kostar att utbilda studenter och storleken på den statliga ersättningen. För att denna ska kunna bestämmas enligt produktionskostnadsprincipen är det av central betydelse att högskolornas redovisningssystem är uppbyggda på ett sätt som gör att det går att härleda hur höga produktionskostnaderna är per student. Det är anmärkningsvärt att detta inte är möjligt . Det har lett till en situation där det inte ens är teoretiskt möjligt att få resurstilldelningssystemet att fungera på det sätt som det är tänkt. Avsaknaden av en individbaserad kostnadsredovisning utgör inte enbart ett problem för staten som beställare av utbildning. Den är framför allt ett stort problem för de enskilda högskolorna som utbildningsanordnare. Tanken med olika tilldelning till olika utbildningsområden är att högskolorna ska ges ekonomiska incitament att anordna flest utbildningar inom de utbildningsområden där de relativt sett är duktiga. För att universiteten och högskolorna ska kunna agera på ett optimalt sätt i detta avseende är det av central betydelse att högskolorna har en god uppfattning om vilka utgifter de har för de olika utbildningarna. Vägen ur högskolans ekonomiska kris menar att avgiftsfriheten för svenska studenter i högskolan ska ligga fast. Av detta följer att studenter inom EES också omfattas av avgiftsfrihet i svensk högskola. I SOU 2000:92 Advantage föreslås som ett alternativ att högskoleförordningen ändras så att högskolorna får möjlighet och har skyldighet att ta ut avgift för högskoleutbildning av studenter och doktorander från länder utanför EES, som ej omfattas av utbytesavtal mellan universitet. Lärosätenas möjligheter att ta ut avgifter samt vilka skyldigheter som detta innebär gentemot de studenter som betalar avgifter bör regleras i en särskild förordning. Dimensioneringen ska vara lärosätets sak att avgöra, och lärosätet ska få behålla intäkterna. En högskola får dock inte åsidosätta det utbildningsuppdrag som statsmakterna har lagt fast. är positiva till förslaget inte minst mot bakgrund av resursbristen inom högskolan. Det ökar omsättningen och det är berikande för högskolan att öka kontakterna med omvärlden. Vi har också nåtts av signaler att såväl enskilda lärosäten som företrädare för universitet och högskolor är intresserade. De ser detta bland annat som ett sätt att kompensera urholkningen av fakultetsmedlen och en möjlighet att driva utvecklingen i högskolorna vidare också på internationell nivå. Vi föreslår en översyn av högskoleförordningen m.m. i utredningens riktning för att möjliggöra en försäljning av utbildning till studenter utanför EES med start . Lärosätenas möjligheter att ta ut avgifter samt vilka skyldigheter detta innebär bör regleras i en särskild förordning.