mot · GR02N299 · 2003-10-07 00:00:00 — Nationell plan för lokalisering av statliga verk och myndigheter 1 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nationell plan för lokalisering av statliga verk och myndigheter. De regionala arbetsmarknaderna i ser mycket olika ut både vad gäller antal arbeten och i vilka sektorer dessa arbeten finns. Omstruktureringen av arbetsmarknaden tenderar att koncentreras till vissa starka tillväxtregioner. Utvecklingen är mycket svår att styra. Någon patentlösning på problemen finns inte. genomfördes med framgång utlokalisering av statens verksamheter. Dessa lokaliseringar har haft mycket stor betydelse för de orter som kommit ifråga. har presenterat en rapport om utvecklingen 19931996. har det tillkommit 12 000 nya statliga arbetstillfällen. Vart tredje har hamnat i och vartannat i . har t.ex. inland tappat av de statliga jobben. generaldirektör kallar det bakvänd lokaliseringspolitik. Skall hela överleva måste en radikal förändring ske. Såväl nya som gamla verksamheter kan med fördel bedrivas utanför storstadsregionerna. I första hand bör nya myndigheter och verk placeras i utsatta regioner. Dessutom bör man noga pröva vilka verksamheter som kan utlokaliseras. 3 Den statliga arbetsmarknaden De statliga företagen och myndigheterna är fler än 300 till antalet. För att visa deras vikt för regional rättvisa har vi valt ut de statliga bolagen som exempel. Den statliga bolagssfären består av 59 företag. Staten äger 44 bolag helt och därutöver 15 bolag tillsammans med andra. Statens ägarroll är mycket komplex, då staten äger bolag aktiva i verksamheter med stor spännvidd från gruvindustri till opera, från fastigheter till spel. Regeringen har beslutat att det övergripande målet för samtliga företag skall vara att skapa värde och i förekommande fall infria angivna samhällsintressen. Det statliga företagandet är väl spritt över landet. En del företag har verksamhet i alla kommuner, t.ex. och Systembolaget. De statliga företagens anställda fördelade på län skiljer sig från fördelningen av det totala antalet sysselsatta i landet. Mest överrepresenterat är , där andelen statligt anställda är mer än det dubbla jämfört med riksgenomsnittet. Även , , och har överrepresentation av anställda i statliga företag. Underrepresenterade i fråga om anställda i företag med statligt ägande är fem län i Syd- och , nämligen: , , , och . Var tredje anställd, eller fler än 70 000 personer, i företag med statligt ägande finns utanför gränser, vilket är 16 000 fler än . De mest omfattande omlokaliseringarna av statliga verksamheter genomfördes . Det handlade då om utlokaliseringar av inte mindre än ett femtiotal myndigheter från till ett femtontal orter, främst regionala centrum. Dessa utlokaliseringar berörde ca 11 000 personer. En utvärdering av dessa omlokaliseringar gjordes av Statskontoret 1989. Utvärderingen kom bl.a. fram till att omlokaliseringarna innebar påfrestningar för såväl berörda myndigheter som enskilda individer. påverkades mottagningsortens befolkningsunderlag och skatteunderlag positivt. På har mottagningsortens arbetsmarknad breddats. Den nya personalen har medverkat till en vitalisering av de flesta myndigheterna och personalens arbetsmiljö har förbättrats avsevärt. Myndigheterna har också fått markant lägre lokalhyror. lade fast vissa principer för lokalisering av statlig verksamhet på förslag av arbetsmarknadsutskottet (bet. 1989/90:AU13). Där uttalades bl.a. att omlokalisering men kanske framför allt decentralisering är viktiga inslag i strävandena att åstadkomma en balanserad regional utveckling. En sådan åtgärd kan också vara ett led i den förnyelseprocess som pågår inom den offentliga sektorn, menade arbetsmarknadsutskottet. Därför bör en fortlöpande prövning ske av förutsättningarna för en decentralisering av verksamheter. Överväganden om omlokalisering av central statlig verksamhet bör i första hand ske till de s.k. stödjepunkterna, dvs. länscentrum eller vissa andra orter i eller i anslutning till stödområdet. En utgångspunkt enligt arbetsmarknadsutskottet är att myndigheterna även efter en omlokalisering eller decentralisering skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter effektivt. Det gäller att förutom de regionalpolitiska aspekterna beakta förutsättningarna att behålla eller rekrytera kvalificerad personal, behovet av kontakter med andra myndigheter, medflyttandes möjligheter till arbete m.m. uttalade i betänkandet att frågan om ändrad lokalisering av myndigheter i allmänhet torde få anses gälla sådana grundläggande och långsiktiga förändringar i förvaltningsstrukturen som enligt regeringens proposition (prop. 1986/87:99) om ledning av den statliga förvaltningen bör beslutas av . Tabell 1: Förändring i antalet sysselsatta i statliga civila myndigheter har också studerat omfattningen av minskningen med uppdelning på olika slags kommuner, enligt tabell 2 nedan. Tabell 2: Antal statligt sysselsatta per kommungrupp 1993 och 1997 Den till antalet största minskningen av antalet statligt sysselsatta återfinns i gruppen tätortsnära landsbygdskommuner. Den procentuellt största minskningen av antalet statligt sysselsatta har emellertid skett i gruppen glesbygdskommuner. En justering av antalet statligt sysselsatta i förhållande till faktiska befolkningsförändringar i respektive kommunkategori innebär enligt enbart marginella skillnader i resultaten. Det bör noteras att tabellerna ovan avser nettosiffror och att vissa kommuner kan inrymma både ökningar och minskningar av antalet statligt sysselsatta. Gruppen Övriga tätortskommuner omfattar såväl landets allra största städer som relativt små kommuner i vilka befolkningen till största delen bor i tätorter med över 3 000 invånare. I många kommuner i denna grupp har antalet statligt sysselsatta minskat . Detta uppvägs dock av andras ökningar, t.ex. i där ökningen uppgick till nästan 2 000 personer. Nedgången i antalet sysselsatta i gruppen Glesbygdskommuner förklaras främst av en minskning av antalet sysselsatta inom försäkringskassorna. I gruppen Tätortsnära landsbygdskommuner beror minskningarna på nedgång av antalet sysselsatta inom försäkringskassorna, polisverksamheten, domstols och åklagarväsende m.m. 5 En plan behövs för om- och nylokalisering Omlokalisering av statlig verksamhet kan således vara ett verktyg både för att främja en myndighets utveckling och för den regionala utvecklingen i . har statlig verksamhet av tradition och logistiska skäl placerats i huvudstaden, när regional närvaro inte varit nödvändig. Den alltmer avancerade informationstekniken gör nu också myndigheter mer lättrörliga. har också uttalat att omlokalisering av statlig verksamhet är ett viktigt inslag i strävandena att åstadkomma en balanserad regional utveckling inom landet. Bl.a. som ett led i strävan att effektivt utnyttja det moderna samhällskapitalet i hela landet anser att statliga myndigheter bör kunna etableras på många orter. vill understryka att varje beslut om omlokalisering av befintlig verksamhet eller lokalisering av nya myndigheter bör föregås av noggranna överväganden. Lokalisering kan ske till orter eller regioner där statlig verksamhet läggs ned eller som i övrigt är mindre väl försörjda. I varje fall bör en annan lokaliseringsort än övervägas. En utgångspunkt skall dock vara att myndigheterna även efter en sådan lokalisering skall kunna utföra sina arbetsuppgifter effektivt. De möjligheter som står till buds att åstadkomma en bättre regional balans måste så långt som möjligt tas till vara. Besluten måste föregås av kartläggningar, analyser och bedömningar av konsekvenserna för de regioner som tappar arbetstillfällen likväl som för de som skulle dra nytta av omlokaliseringen. måste stor hänsyn tas till de anställda och deras familjer i samband med en omlokalisering. Därför bör en plan för omlokalisering kombineras med såväl medflyttarstöd som stöd för nya arbetsuppgifter inom eller utanför den statliga sektorn för de som väljer att inte flytta med. Omlokaliseringsplanen bör vara långsiktig på fem alternativt . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.