mot · GR02Ju416 · 2003-10-07 00:00:00 — Kriminalvården är en del av rättsväsendet. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Kriminalvårdens huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att ansvara för övervakning av villkorligt frigivna, att verkställa föreskrifter om samhällstjänst och utföra personutredningar i brottmål. Kriminalvården ska vidta åtgärder som påverkar den dömde att inte återfalla i brott och att upprätthålla en human människosyn, god omvårdnad och ett aktivt påverkansarbete. Tyvärr klarar inte svensk kriminalvård att leva upp till dessa mål och måste därför reformeras. Vi anser att tiden är mogen för ett rejält nytänkande inom kriminalvården. Kriminalvården har gång på gång aviserat stora resursbehov, något regeringen blundat för. Konsekvenserna av detta förhållningssätt blir allt tydligare. Kriminalvården har kommit att handla allt mindre om vård och allt mer om förvaring. Problemen med uppror och narkotika på anstalterna har tilltagit. har gång på gång motionerat om att de individuella handlingsplaner som ska upprättas för varje enskild individ vid ankomsten till anstalten måste få högre status. Handlingsplanen bör utarbetas i samarbete mellan internen och utbildad, kvalificerad personal. Där ska konkreta, realistiska deletapper och mål nedtecknas som successivt kan uppnås av individen. Det är viktigt att internerna under och efter sin fängelsetid erbjuds, och i vissa fall åläggs, meningsfull och för dem relevant sysselsättning. Ett första steg är de så kallade påverkansprogrammen. Dessa program fokuserar på attityder, beteenden och omständigheter som upprätthåller ett brottsligt beteende. vill satsa ytterligare resurser för att frigöra och stödja personal som kan arbeta med påverkansprogrammen. Den intagne ska erbjudas behandling mot alkohol- och narkotikamissbruk. Samtliga institutioner ska hållas drogfria. Drogtester bör användas i större utsträckning när personalen misstänker missbruk. Vid vägran att lämna drogprov ska anmärkningssystemet användas, vilket kan leda till att den intagne får sin villkorliga frigivning senarelagd. Villkoren för att pedofiler ska friges efter att ha suttit två tredjedelar av sin strafftid bör ses över. Den för sexualbrott dömde pedofilen bör dels delta i programverksamhet på komma till självinsikt, dels bör den dömde under den sista tredjedelen av straffet, då han är villkorligt frigiven, ordineras farmakologisk och annan typ av behandling. Även våldtäktsmän som återfaller i brott ska genomgå behandling på villkorlig frigivning ska kunna komma i fråga. Vid svåra fall av återfallsförbrytare ska även våldtäktsmän kunna dömas till farmakologisk behandling för att få komma i fråga för villkorlig frigivning. vill se en utredning om livstidsstraffet. Vår ståndpunkt är att vi vill ersätta livstidsstraffet med ett långt tidsbestämt straff. Det är viktigt att kontrollen av dem som beviljas permission är effektiv. Vi föreslår att elektronisk övervakning ska kunna användas som en extra säkerhetsåtgärd vid permissioner. De omfattande besparingar som genomförts inom kriminalvården har även påverkat häktessituationen. Häkten har stängts eller inte haft tillräckligt med platser. anser att reglerna för genomströmningen på svenska häkten måste ses över. Det kan inte vara acceptabelt att redan dömda personer ska sitta i häkte i väntan på anstaltsplats eller att omhändertagna av polis ska hamna i fyllecell därför att lokalerna är upptagna. Förslag till riksdagsbeslut 4 Reformbehov och bristande resurser 6 Kriminalvården och den intagne 7 Personalnedskärningar och långtidssjukskrivningar 9 Narkotika på anstalter och häkten 10 Nytt storfängelse eller motivationsanstalt i tre steg 12 Behandling av pedofiler 15 Likhet inför lagen 18 Platsbrist i häkte och på fängelser 20 Kostnaden för utvisades hemresor 21 Behandling av rattfylleridömda 21 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att svensk kriminalvård måste få en ny inriktning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården bör utveckla och förstärka sin analyskapacitet och utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås med behandlings- och vårdarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården måste utveckla och stimulera forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vården på anstalt inriktas på att den dömde skall få hjälp att komma till rätta med sitt problematiska levnadsmönster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvårdens arbete bör utvärderas och goda exempel bör tas till vara i förändringsarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om individuella handlingsplaner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra och förlänga utbildningen av de anställda inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändigheten att öka rekryteringen av unga medarbetare till kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården måste kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att ambitionen att bli kvar inom yrket ökar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om väl fungerande motivationsavdelningar med kognitiva program. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa trestegsanstalter med motivations- och behandlingsplatser. begär att regeringen ser över arvodet till lekmannaövervakare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda och ersätta livstidsstraffet med ett långt men tidsbestämt straff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta staten ta över kostnadsansvaret för vård och behandling enligt 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om drogfria anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa generella regler för övervakade besök av ett fängelsestraff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta regeringen utreda möjligheterna till och förutsättningarna för att på ett antal anstalter inrätta besöksrum i vilka den intagne och besökaren hålls åtskilda. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att drogtester bör användas i större utsträckning vid misstanke om missbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett anmärkningssystem skall användas, som kan leda till att den intagne får sin villkorliga frigivning senarelagd, vid vägran att lämna urinprov. tillkännager för regeringen som sin mening att farmakologisk och annan typ av behandling skall kunna användas på personer som dömts för övergrepp, och som av expertis konstaterats vara pedofiler, för att villkorlig frigivning skall kunna komma i fråga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att farmakologisk och/eller annan typ av psykoterapeutisk behandling ska kunna användas även på våldtäktsmän som återfallit i brott, under den sista tredjedelen av straffet, för att villkorlig frigivning skall kunna komma i fråga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en bättre frigivningsprocess där behandling i trestegsanstalt kombineras med elektronisk övervakning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de intagna behöver ta ett ökat personligt ansvar för livet innanför murarna om en förberedelse för livet utanför murarna skall kunna ske. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att anstalterna i högre utsträckning måste anpassas efter barns och föräldrars behov av umgänge. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärdering av domar så att likhet inför lagen kan garanteras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillgången till pass vid permissioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa elektronisk övervakning vid permissioner för att minska risken för avvikelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att åtgärda situationen på landets häkten. begär att regeringen lägger fram förslag till lagändring som innebär att kriminalvården får befogenhet att utan den intagnes samtycke betala ut medel för att täcka den utvisades hemresa. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över nuvarande lagstiftning i syfte att möjliggöra att ålägga rattfylleridömda att delta i behandling. Den kristdemokratiska ideologin sätter människan i centrum. Detta synsätt ligger till grund för hur vi vill att ett rättssamhälle ska vara uppbyggt. De värderingar som råder i ett samhälle avspeglas i samhällets rättssystem. Kriminalvården är den del av rättsväsendet vars huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att ansvara för övervakning av villkorligt frigivna, att verkställa föreskrifter om samhällstjänst, att utföra personutredningar i brottmål samt att ansvara för verksamheten vid häktena. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Detta kan endast ske genom ett långsiktigt arbete med meningsfulla insatser. I mångt och mycket saknar dagens kriminalvård förutsättningar för att fungera på det sättet. Den måste nu reformeras. Vi föreslår därför en rad åtgärder som ska förbättra innehållet i kriminalvården, förebygga uppror och våldshandlingar på anstalterna, förhindra en fortsatt brottslig karriär och därigenom i förlängningen öka rättssäkerheten i samhället. Vi vill också åtgärda den bristande personalvården och förbättra utbildningen av de anställda inom kriminalvården. Reformbehov och bristande resurser I Kriminalvårdens officiella statistik (KOS) , skriver man följande om kriminalvårdens visioner: Kriminalvårdens vision är att ytterligare utveckla och befästa positionen som en av de mest humana och effektiva kriminalvårdsorganisationerna i världen. Dessa målsättningar är tyvärr enbart goda intentioner som inte i önskvärd utsträckning kunnat förverkligas. Kriminalvårdens årliga kostnad uppgår till . I genomsnitt kostar en plats på sluten anstalt . Enligt KOS 2002 fortsätter antalet livstidsdömda att öka. Med hänvisning till den höga siffran återfallsförbrytare kan man konstatera att svensk kriminalvård är en ineffektiv verksamhet som måste förändras. Det är angeläget att belysa och söka förändra den rådande situationen, inte minst med tanke på alla de människor som berörs: brottsoffer, interner och deras familjer. Vi anser att kriminalvården måste utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås genom behandlings- och vårdarbetet. Kriminalvården bör också utveckla och förstärka sin analyskapacitet. Ett utvecklat forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet är nödvändigt. Samfällda rapporter från anställda och intagna på olika anstalter i pekar på den bekymmersamma situation de besparingar som Socialdemokraterna gjort på kriminalvården lett till. Påverkansprogrammen har försämrats, ansökningar om att få starta motivationsavdelningar har avslagits och personalresurser har skurits ner, vilket bland annat lett till alltfler långtidssjukskrivningar. Försämringarna tyder på en kortsiktig politik som enbart får till följd att antalet återfallsförbrytare ökar och att utbränd personal lämnar kriminalvården. Regeringen har gång på gång i sina budgetar lovat att de ytterligare rationaliseringar som behöver göras ska genomföras utan att verksamheten drabbas. Detta visar tydligt den bristande insikt regeringen har om kriminalvårdens verklighet ute på anstalterna. I budgetunderlaget står: Jag upplever att kriminalvården hamnat i en allt svårare situation, dels på grund av att vi har en av snabbaste ökningar av antalet intagna, dels att differensen mellan statsmakternas mål för vår verksamhet och våra reella möjligheter att uppfylla dem blir allt mer dramatisk. Detta markeras särskilt av det förhållandet att vi fått våra ekonomiska problem lösta i efterhand, något som påtagligt ökar våra svårigheter att planera utifrån en långsiktig ekonomisk ram. Kriminalvården har gång på gång aviserat stora resursbehov, något regeringen blundat för. Konsekvenserna av detta förhållningssätt blir allt tydligare. Kriminalvården har kommit att handla allt mindre om vård och allt mer om förvaring. Problemen med uppror och narkotika på anstalterna har tilltagit. För att klara de mest nödvändiga uppgifterna har kriminalvården tvingats ansöka om utökad anslagskredit. Vi anser inte att det är acceptabelt att kriminalvården ska behöva arbeta för lånade pengar, då detta omöjliggör en långsiktig strategi för arbetet. Regeringen anslår nu ytterligare till kriminalvården i jämförelse med förra årets budget, vilket inte kommer att räcka till alla de ambitioner regeringen anger. Överfyllda anstalter och häkten och det faktum att kriminalvårdens verksamhet måste bedrivas på anslagskredit är allvarligt. Därför anslår vi ytterligare utöver regeringens budget till kriminalvården. Kriminalvården och den intagne Samhället måste döma till fängelsestraff som en reaktion mot grov brottslighet. Emellertid får man inte glömma bort att varje dömd brottsling är en individ, inte sällan med en problemfylld bakgrund. döms grova brottslingar alltför ofta endast till långa fängelsestraff utan nödvändig vård, detta trots beslut och vackra formuleringar i budgetpropositioner och målskrivningar. Detta är anmärkningsvärt och icke godtagbart. Inlåsning i kombination med sysslolöshet kan hos den dömde skapa stor avoghet mot det samhälle i vilket vederbörande ska integreras. Att vistas på anstalt innebär ett rutinmässigt liv med små möjligheter att ta personligt ansvar samt begränsade kontakter med omvärlden. Ett konkret problem som många interner själva identifierat och ser som en brist är den passivitet som lätt infinner sig då det omhändertagande som den intagne möter omfattar allt från väckning till matlagning och tvätt. Vi menar att de intagna behöver ta ett ökat personligt ansvar för livet innanför murarna om en förberedelse för livet utanför murarna ska kunna ske. Speciellt för de långtidsdömda fångarna kan annars acklimatiseringen till ett självständigt liv vara mycket svår på anstalt. För många av dem som dömts till fängelse börjar det verkliga straffet först vid frigivningen. Vistelsen inne på anstalten är i mångt och mycket kravlös. Cellerna öppnas och stängs på bestämda tider, matvagnen rullas in enligt schema, disken tas om hand, tvätten sköts av andra, fritiden domineras av tv-tittande och kortspel. Framtiden är sällan särskilt väl planerad. Anstaltstiden riskerar därför att bli en transportsträcka på vägen mot nya brott och fördjupat missbruk. Vad händer med en människa som placeras på kriminalvårdsanstalt? Är fängelserna plantskolor för brott där förstagångsförbrytare lärs upp av återfallsförbrytare? Kan säkerheten på våra anstalter garanteras efter de dödsfall och upplopp som förekommit? Kan intagna med psykiska störningar garanteras en adekvat behandling på anstalt? Andelen utländska medborgare på anstalterna, ofta med en utvisningsdom, utgjorde av de intagna. Kan dessa personer garanteras säkerhet mot rasistiskt våld? Detta är frågor som behöver behandlas. Vi anser att anstalterna bör ha psykiatriker anställda för att ge intagna med psykiska problem stöd och hjälp. Allvarligt psykiskt sjuka ska inte vistas i fängelse utan i alternativfängelse. Om detta skriver vi mer i vår motion om rättspsykiatrin. har gång på gång motionerat om att de individuella handlingsplaner som ska upprättas för varje enskild individ vid ankomsten till anstalten måste få högre status. Regeringen har hänvisat till att sådana redan finns och alltid upprättas . Vid besök ute på anstalterna visar det sig dock att det är ytterst få som får en individuell handlingsplan. Om en sådan upprättas är det endast vid få tillfällen planen följs upp. Handlingsplanen bör utarbetas i samarbete mellan internen och utbildad, kvalificerad personal. Där ska konkreta, realistiska deletapper och mål nedtecknas som successivt kan uppnås av individen. Vi tror att detta kan ge resultat i form av ökad självkänsla och bättre anpassningsförmåga till samhället utanför. I utskottsbetänkande /03:JuU6 hänvisas till att en utredning tillsatts och utskottet vill inte gå händelserna i förväg. Enligt vår mening står det dock klart att kriminalvården har betydande svårigheter att leva upp till kravet på att det skall upprättas behandlingsplaner. Det behövs ingen särskild utredning för att konstatera det. BRÅ:s utvärdering behöver således inte avvaktas. I stället bör regeringen ges i uppdrag att genast vidta de åtgärder som behövs för att regelsystemet skall efterlevas i praktiken. Det är viktigt att internerna under och efter sin fängelsetid erbjuds, och i vissa fall åläggs, meningsfull och för dem relevant sysselsättning. Ett första steg är de så kallade påverkansprogrammen. Dessa program fokuserar på attityder, beteenden och omständigheter som upprätthåller ett brottsligt beteende. Internen får lära sig problemlösning, att skapa sociala relationer och att utveckla de sidor och färdigheter som det finns förutsättningar för. framhåller att den brotts- och missbruksrelaterade programverksamheten är resurskrävande och att det behövs kompetensutveckling och handledning för personal som leder dessa program samt att externa resurspersoner behöver anlitas för mer kvalificerade program på behandlingsnivå. vill satsa ytterligare resurser för att frigöra och stödja personal som kan arbeta med påverkansprogrammen. Vi vill också göra det möjligt för anstalterna att vid behov ta in experter där så behövs. Det är en viktig uppgift för kriminalvården att se till att de intagna erbjuds arbete inom anstalten och andra former av sysselsättning, såsom utbildning, undervisning, arbetsträning och social färdighetsträning. Om de intagnas kompetens förbättras ökar också förutsättningarna för ett laglydigt liv i frihet. Kriminalvården har haft ambitionen att höja nivån och den vetenskapliga standarden på programverksamheten. En del av de tidigare använda programmen som inte nådde upp till de högre kraven togs bort. En ny metod, den kanadensiska metoden Cognitive Skills, infördes i och har gett goda resultat men anses i resurssnåla tider vara för kostnads- och resurskrävande. Cognitive Skills syftar till att göra den intagne mer medveten om konsekvenserna av brott och missbruk för den egna livssituationen. Meningen är att den intagne ska tänka efter innan han frestas att begå nya brott. Cogntive Skills är också ett basprogram som ska göra klienterna mer motiverade för andra program. av nedskärningar har det inte funnits tillräckliga resurser för att genomföra de mer avancerade programmen. Istället har många missbrukande interner fått delta i andra verksamheter som inte varit direkt inriktade mot missbruk. Detta är i första hand tragiskt för den enskilde missbrukaren och dennes anhöriga men det är också negativt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Förutom att individens brottsliga bana förhoppningsvis bryts, skulle samhället minska kostnader för polis, rättegång och fängelsevistelse om den mer avancerade programverksamheten kan upprätthållas. 2002 fanns det 4 906 vårdare på landets anstalter. En vårdare kan börja arbeta helt utan utbildning. görs en bedömning av om man är lämplig att arbeta som vårdare. Är man lämplig får man genomgå en lång utbildning. Vårdpersonalen inom svensk kriminalvård får betydligt mindre utbildning än sina kollegor i , och . Vi anser att en betydande utbildningssatsning ska genomföras för att höja kompetensen, framför allt hos den personal som arbetar nära de intagna. Utbildningstiden bör förlängas och vårdaryrkets status måste höjas. Detta är nödvändigt för att öka rekryteringen av unga som söker arbete inom kriminalvården och söker sig dit för att stanna. Kriminalvården måste också kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att fler blir kvar inom yrket. var medelåldern inom kriminalvården . När 40-talisterna går i pension väntar stora problem. Sjukfrånvaron inom kriminalvården ligger på en fortsatt hög nivå: 2002. Anställda som var eller äldre hade mellan tre och fyra gånger så hög sjukfrånvaro som de som var . Det intensiva klientarbetet frestar på och vid personalbrist blir ensamarbetet för tungt. Detta påverkar naturligtvis möjligheten att bygga upp en relation mellan anställd och intagen, vilket är nödvändigt för att skapa trygghet och ett klimat för påverkan. Larmade dörrar och fönster i all ära, men det är personalens uppmärksamhet som är den bästa garanten för säkerhet på anstalterna. När personalen lär känna de intagna och deras humörskiftningar ökar möjligheten att förebygga bråk och kriser. Vi anser att kriminalvården måste få resurser för att förbättra arbetsklimatet för de anställda. Den upphandling som pågår på vissa anstalter av personligt larm måste påskyndas. Ingen som arbetar inom kriminalvården ska behöva arbeta under psykisk press och rädsla. Narkotika på anstalter och häkten Narkotika på anstalter har varit ett stort problem för kriminalvården. Bland de nyintagna var av kvinnorna och av männen grova narkotikamissbrukare. Inget känt narkotikamissbruk rapporterades för av kvinnorna och för av männen. Andelen narkomaner intagna under behandling var . var 134 narkotikamissbrukare placerade enligt 34 § KvaL, vilket innebär att den intagne kan bli placerad utanför bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta anpassningen till samhället; detta gäller exempelvis placering av drogmissbrukare. Dessa placeringar har minskat drastiskt vilket är en konsekvens av kommunernas ovilja att ta kostnadsansvar för kontraktsvård och § 34-behandling. I realiteten utgör det ett hinder för en effektiv kriminalvård. Regeringen bör därför överväga att låta staten ta över kostnadsansvaret för sådan vård och behandling. I betänkande JuU6 hänvisas till att fått i uppdrag att se över § 34-placeringar. Där står följande: För att kunna ge den intagne bästa möjliga behandling är det angeläget att behandlingsplaneringen görs i samarbete med i den intagnes hemkommun, detta för att ta till vara erfarenheterna där och för att uppnå kontinuitet i vården. Möjligheten att genomföra § 34-placeringar är i själva verket central för att kriminalvården skall ha möjlighet att arbeta utifrån ett behandlingsperspektiv. Det uppdrag som har fått är av största vikt för att komma till rätta med problemet med § 34-placeringarna. Arbetet härmed bör inte föregripas. vidhåller sitt yrkande till dess förändring skett. Detta ska gälla även den behandling som ges efter strafftidens slut. Kriminalvårdens klienter är inte sällan lågt prioriterade i kommuner och landsting varför en rad problem uppstår med fördelning av ansvar och befogenheter mellan kriminalvården och dess samverkansmyndigheter. Kriminalvården bör bättre ta till vara erfarenheter från samverkansprojekt och ideella organisationers arbete. Missbruk har blivit allt vanligare i samhället vilket också avspeglar sig i narkotikasituationen på anstalterna. har dessutom på grund av bristande resurser tvingats sänka ambitionen vad gäller att motverka missbruk. Vi anser att alla anstalter ska vara drogfria och att personalen ska ges resurser och möjligheter att kontrollera att drogfriheten efterlevs. Narkotikamissbruk kan vara en av orsakerna till att klimatet blivit allt mer hotfullt på anstalterna.