mot · GR02Sf327 · 2003-10-07 00:00:00 — Harmonisering av ersättningsnivåer och kvalificeringsvillkor erbjuder andra svårigheter att övervinna. A-kassan har ett någorlunda generöst tilltaget golv vilket sjukförsäkringen saknar. Taket i a-kassan uppnås redan vid genomsnittsinkomsten medan sjukförsäkringen ger maximal ersättning vid en inkomst på 7,5 basbelopp, dvs. Bara att säkerställa likartade golv och tak förutsätter antingen betydande resurstillskott eller justeringar som omfördelar mellan grupperna. En harmonisering av ersättningsnivåerna medför också förändringar i de incitamentsstrukturer som byggts upp i systemen och som samverkar med olika åtgärdsprogram. Å andra sidan ska dessa svårigheter inte överdrivas. Behovet av motivationsskapande moment bör vara likartat i båda systemen och när en bättre fungerande struktur byggts upp för arbetet med rehabilitering av fysisk och psykisk ohälsa kommer likheten att öka. För en harmonisering talar dessutom såväl rättviseskäl som pedagogiska skäl. Med samordnade ersättningsnivåer försvinner alla incitament att växla mellan systemen. För medborgaren är det enklare att förhålla sig till och förstå ett sammanhängande system. Det är svårt att värja sig mot misstanken att de jämförelsevis njugga taken i a-kassan har att göra med att detta system i lägre grad angår medelklassen än sjukförsäkringssystemet. Det finns ingen principiellt hållbar grund för att arbetslösa ska ha ett sämre ekonomiskt skydd än sjukskrivna. För övrigt är det önskvärt att över huvud taget utvärdera vilka ersättningsprinciper som bör gälla, och slutsatsen bör kunna generaliseras. Ur pedagogisk synvinkel är det värdefullt att markera likheten mellan arbetslöshet och långvarig sjukskrivning eftersom det måste stå helt klart att samhället i båda fallen ställer krav och erbjuder stöd som syftar till att återföra förmånstagaren i arbete. En sådan effekt uppnås genom en samordnad försäkring. En modell för att harmonisera försäkringarnas ersättningsnivåer skulle vara att harmonisera försäkringarnas golv till samt att därefter utjämna taken på den nivå där de minskade utgifterna från sjukförsäkringen motsvarar de ökade för arbetslöshetsförsäkringen. Det skulle sannolikt motsvara ett tak på 7 basbelopp. Dessa frågor tarvar dock närmare utredning. Också inträdet i och kvalifikationsgrunderna i ersättningssystemen skiljer sig åt. I sjukförsäkringssystemet ingår en karensdag innan arbetsgivarens sjuklöneansvar inträder. Detta sträcker sig innan den statliga sjukförsäkringen tar över. För a-kassan gäller (arbetsdagar). Huruvida dessa inträdesregler kan och bör harmoniseras vid en sammanslagning av försäkringarna bör utredas. En möjlig lösning skulle här vara att utsträcka karensperioden vid arbetslöshet till den tidpunkt då arbetsgivarnas sjuklöneansvar upphör. bör ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslag till på en samordnad arbetslivsförsäkring i enlighet med det som ovan anförts. 6.7 Andra åtgärder för att minska sjukskrivningarna förslag om en samordnad arbetslivsförsäkring är ett förslag som skulle bidra till ett bättre arbete mot såväl ohälsa som arbetslöshet. I arbetet mot ohälsan har vi även föreslagit en rad andra förslag som bildar ett sammanhållet paket. Vissa av delarna blir inaktuella i takt med att den nya arbetslivsförsäkringen kommer på plats. Medel reserverade till bidrag omvandlas till aktiva åtgärder i ett samarbete mellan och andra myndigheter såsom primär- och sjukvården, arbetsförmedlingen och kommunernas socialtjänst. Härigenom kan dels resurser mobiliseras till vård och rehabilitering, dels en bättre helhetsbild av den sjukskrivnes situation uppnås. Erfarenhet försök med Finsam visar att denna typ av insatser ger mycket god utväxling i form av minskade sjukskrivningstider och därmed förknippade kostnader. Permanent finansiell samordning är grunden för förslag till rehabiliteringsgaranti och nationell vårdgaranti. Dessvärre har regeringen än en gång avvisat möjligheten att släppa fram den finansiella samordningen, genom att ställa mycket hårda villkor för att finansiell samordning ska få genomföras. har tillsammans med föreslagit en förändring av lagstiftningen som radikalt skulle öka möjligheterna till finansiell samordning på alla nivåer. Detta förslag behandlar . 6.7.2 Öka försäkringskassornas resurser Resurserna för rehabiliteringsarbete är klart otillräckliga och överblicken över dem begränsad. Enligt bör anslås till rehabutredningar, för handläggning och bedömning inklusive finansiering av tvåläkarkontrollerna. Vad som ovan anförts om utökade anslag till försäkringskassorna bör ges regeringen tillkänna. Efter fyra veckors sjukskrivning ska /arbetslivskontoret i samarbete med den enskilde, arbetsgivaren och primärvården börja utarbeta en rehabiliteringsplan som i preliminär form ska vara färdig redan efter sex veckors sjukskrivning så att rehab-åtgärder då om det är medicinskt möjligt ska kunna inledas. Samarbetsvilja i rehabiliteringsprocessen från den långtidssjukskrivnes sida ska vara ett villkor för att få behålla sin ersättning. Vad som ovan anförts om en rehabiliteringsgaranti bör ges regeringen tillkänna. Som ovan beskrivits möts den långtidssjukskrivne i behov av rehabilitering ofta av ett dåligt mottagande och otillräckliga insatser. I ett läge när motivationen kan vara låg är det för mycket begärt att den enskilde själv ska kämpa sig till insatser och hålla kontakt med flera olika myndigheter och vård-/rehabiliteringsgivare. Lösningen på grundproblemet är naturligtvis att åtgärda myndighetsstrukturen så att den blir mer transparent något som skulle bli följden av en samordnad arbetslivsförsäkring enligt ovan. En lösning på kort sikt är att den enskilde efter sex veckors sjukskrivning får sig tilldelad en kontaktperson vid som samordnar rehabinsatserna och lotsar den enskilde mellan de olika aktörer som kan vara inblandade i rehabplanen och som ansvarar för att planen fullföljs. Detta bör ges regeringen tillkänna. 6.7.5 Fler aktörer rehabpeng Den sjukskrivnes möjlighet att påverka sin rehabilitering är begränsad. Om han eller hon inte vill bekosta rehabiliteringsinsatserna själv gives inget alternativ till att avvakta att och andra aktörer har tid att ta sig an ens fall. Det är rimligt att den sjukskrivnes möjligheter att påverka rehabiliteringens inriktning stärks inom rimliga ramar. Om /arbetslivskontoret inte uppfyller sina skyldigheter enligt rehabiliteringsgarantin ska den sjukskrivne ha möjlighet att inom vissa ramar få kostnadsteckning för sådana relevanta rehabiliteringstjänster som hon eller han kan köpa av t.ex. privata aktörer. Sjukskrivna som så önskar ska också ha möjlighet att efter ansökan förfoga över vissa resurser för köp av rehabiliteringstjänster. Vi kallar detta system rehabpeng. Införandet av en rehabpeng skulle skapa utrymme och marknad för fler aktörer inom rehabiliteringsområdet. Det skulle i sin tur kunna bidra till en snabbare verksamhetsutveckling och ökad effektivitet i hela rehabsektorn. Vad som ovan skrivits om rehabpeng och fler aktörer inom rehabiliteringsområdet bör ges regeringen tillkänna. 6.7.6 Ett välavvägt arbetsgivaransvar Arbetsgivarna har en mycket viktig roll i syn på hur rehabiliteringsarbete och förebyggande arbete mot ohälsa bör bedrivas. Det handlar inte bara om att arbeta för att förbättra arbetsmiljön utan även om att arbetsgivaren i många fall tidigt kan varsebli problem som kan komma att ta sig uttryck i ohälsa, exempelvis trivseln och välbefinnandet hos de anställda eller omvänt, förekomsten av gruppsociala eller sociala problem som t.ex. mobbning och alkoholmissbruk. Erfarenheter från flera företag och arbetsgivare som arbetat framgångsrikt med de anställdas hälsa visar på stora möjligheter att skapa arbetsmiljöer som minskar sjukskrivningarna. En bra företagshälsovård, möjlighet för de anställda att överblicka och påverka sin arbetssituation, tillgång till friskvård, och ett engagerat ledarskap som ser de anställda och bryr sig om hur de mår är faktorer som till relativt begränsade kostnader har åstadkommit mycket goda resultat. I rehabiliteringsarbetet är kopplingen till arbetsplatsen ofta en kritisk punkt. Eftersom sjukskrivna efter så som kan börja förlora känslan av förankring på sin arbetsplats är det viktigt att det i rehabiliteringsarbetet finns en koppling till arbetsplatsen. En del av ansvaret för att minska ohälsan åvilar arbetsgivarna genom att skapa drägliga arbetsmiljöer där medarbetarna känner delaktighet, men också genom att inte felanvända sjukförsäkringssystemet för att slippa ta tag i t.ex. konflikter i personalgruppen. Statistiken visar att olika kategorier av arbetsgivare lyckats ta detta ansvar i varierande utsträckning. Sämst är de offentliga arbetsgivarna och i synnerhet kommunerna. Bäst är småföretagen där sjukfrånvaron genomsnittligt sett är låg. Vissa ekonomiska drivkrafter för arbetsgivarna behövs och bidrar till att premiera de arbetsgivare som tar väl hand om sina anställda. Det måste dock framhållas att arbetsgivarna ensamma inte kan lösa sjukskrivningsproblemen. När regeringen fullständigt misslyckats att ta sitt eget ansvar att t.ex. organisera och anslå resurser till ett fungerande rehabiliteringsarbete framstår arbetsgivaransvaret som ett desperat försök att skjuta över skulden på arbetsgivarna. Dagens sjuklöneansvar tar ingen hänsyn till arbetsgivarens storlek och förmåga att bära de merkostnader som blir fallet om någon av de anställda har hög sjukfrånvaro. Det högkostnadsskydd som införts för småföretagare ändrar inte det faktum att arbetsgivaren tvingas ta upp betydande svängningar i sjuklönekostnaderna innan skyddet träder in. Den tredje sjuklöneveckan som infördes i samband med vårbudgeten kompenserades inte med sänkta arbetsgivaravgifter och är i princip liktydigt med en skattehöjning. förordar en modell med storleksrelaterat arbetsgivaransvar. För en arbetsgivare med en anställd skulle sjuklöneansvaret enbart sträcka sig , med två anställda, osv. upp till ett tak vid för arbetsgivare med trettio eller fler anställda. Detta skulle kompenseras av en likformig nedsättning av arbetsgivaravgiften avpassad för ett trettio dagars arbetsgivarinträde. Genom denna konstruktion blir riskexponeringen avpassad efter företagets bärkraft. Med denna modell avpassas riskexponeringen till förmågan att bära den som de generellt sett duktiga småföretagarna överkompenseras och de största drivkrafterna läggs på de kategorier arbetsgivare som står för en större del av sjukfrånvaron. Förslaget ingår i vår motion om tillväxt och företagande. I samband med behandling av regeringens proposition 2002/03:89 beslutades att skärpa arbetsgivarnas skyldighet att genomföra rehabiliteringsutredning vid längre sjukdomsfall bland de anställda. Eftersom denna skärpning i första hand riktade sig mot de redan av regler hårt betungade småföretagen, där som regel sjukfrånvaron är låg, bör den korrigeras. Samtliga företag med mindre än femton anställda bör befrias från skyldigheten att genomföra en rehabiliteringsutredning. Detta bör ges regeringen tillkänna. Många anställda på större företag har tillgång till någon form av företagshälsovård. SCB:s statistik visar att av de sysselsatta har tillgång till företagshälsovård. av tjänstemän på mellannivå har tillgång till företagshälsovård, någon större skillnad finns inte mellan kvinnor och män. Riksgenomsnittet bland de sysselsatta är . Bland företagare är dock anslutningen till företagshälsovård sämre. Det finns även skillnader mellan män och kvinnor som driver företag. av männen som driver företag har företagshälsovård medan motsvarande siffra bland kvinnor är . Företagshälsovården utgör för många företag en resurs i arbetsmiljöarbetet. Förslag som förbättrar förutsättningarna för företag att anlita den kompetens för förebyggande insatser som företagshälsovården kan bidra med återkommer i vår motion om arbetsmiljö. 6.7.8 Undersökning av försäkringsläkare Satsningar på utbildningsinsatser i försäkringsmedicin för intygsskrivande läkare, ytterligare precisering av försäkringsläkarnas uppgifter samt utökade möjligheter för att begära in sjukintyg från den sjukskrivne är åtgärder som vidtogs för att stärka kontrollen i sjukförsäkringssystemet. Ytterligare insatser kan behövas. En försäkringsläkare bör genomföra en undersökning efter fyra veckors sjukskrivning som förberedelse för utformningen av rehabiliteringsplan. Detta bör ges regeringen tillkänna. 6.7.9 Förändrad beräkning av sjukpenninggrundande inkomst SGI ska beräknas på genomsnittsinkomsten före sjukskrivningsperiodens inledning. Det medför en rättvisare sjukpenning som är bättre anpassad till ett arbetsliv där fler och fler har varierande arbetsinkomster, men innebär också en viss justering nedåt av den genomsnittliga ersättningsnivån vilket något förstärker den enskildes incitament att eftersträva återgång i arbete. Förslag om detta återfinns i budgetmotion. 6.7.10 Analys av de avtalade försäkringsförmånerna De mellan arbetsmarknadens parter avtalade tilläggsförsäkringarna mot inkomstbortfall vid exempelvis sjukdom har stor påverkan på många löntagares incitament att använda socialförsäkringarna. Från detta perspektiv kan det vara önskvärt att tydligare än involvera arbetsmarknadens parter i arbetet mot sjukskrivningarna. Avtalsrätten bör inte inskränkas. Detta bör ges regeringen tillkänna. Vid sjukskrivning ska karensperioden motsvara en hel dags arbete oavsett som sjukskrivningen inleddes. Regeringen har upprepade gånger talat om att i detta avseende förtydliga lagen om allmän försäkring. bör ge regeringen i uppdrag att återkomma med ett sådant förslag. 6.7.12 Rätt till tjänstledighet för att pröva nytt jobb De höga sjukskrivningstalen kan i viss utsträckning vara ett resultat av en för låg rörlighet på arbetsmarknaden. Människor söker sig inte i tillräckligt hög utsträckning bort från arbetsplatser där de vantrivs eller arbetsuppgifter som har en negativ hälsoeffekt. Med möjlighet att vara tjänstledig för att pröva ett nytt jobb sänks tröskeln att lämna den trygghet som en fast anställning innebär. Vad som anförts om att förlänga möjligheten till tjänstledighet för att pröva ett nytt jobb till bör ges regeringen tillkänna. 6.7.13 Stabilisera kostnaderna för förtidspensioneringarna En nyckelfråga för att få ned kostnaderna för ohälsan är att omgående bromsa ökningen av antalet förtidspensionerade (förmånstagare av sjukersättning och aktivitetsersättning). Genom att minska antalet långtidssjukskrivna minskas också inströmningen till sjuk- och aktivitetsersättningssystemet. bejakar regeringens förslag att införa en tidsgräns för beviljad ersättning och därefter bevilja förlängning efter prövning. Det är viktigt att adekvata rehabiliteringsinsatser riktas också till denna grupp. Detta bör ges regeringen tillkänna. Det kan däremot ifrågasättas huruvida regeln om att förtidspensionering ska prövas sjukskrivning är välgrundad. Risken finns att människor, på grund av bristfälliga rehabiliteringsinsatser, parkeras i förtidspension av huvudsakligen statistik-kosmetiska eller kortsiktiga finansiella skäl. Det är samhällsekonomiskt och humanitärt nödvändigt att ambitionen att återföra människor till arbetskraften inte avslutas . Det måste understrykas att nedsatt arbetsförmåga i det arbete den sjukskrivne hade innan han eller hon blev sjuk inte får vara tillräcklig grund för förtidspensionering. Sjuk- och aktivitetsersättning ska bara beviljas om arbetsförmågan av medicinska eller psykiatriska skäl bedöms förhindra återgång till något arbete eller till utbildning som kan leda till anställningsbarhet i ett yrke där de aktuella medicinska eller psykiatriska hindren inte är relevanta. bör av regeringen begära förslag om att 7 kap. 3 § lagen om allmän försäkring (AFL) förtydligas i detta avseende. Ett problem för förtidspensionerade som försöker återvända till arbetslivet på deltid är att ersättningen enbart kan beviljas motsvarande 25, . Det kan medföra kraftiga marginaleffekter och därigenom instängningseffekter. Sjuk- och aktivitetsersättningen bör kunna beviljas på ett mer flexibelt sätt. Detta bör ges regeringen tillkänna.