mot · GQ02U12 · 2003-04-04 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:114 Redogörelse för den svenska exportkontrollpolitiken och exporten av krigsmateriel begär att regeringen genomför en allmän översyn av det svenska regelverket för den svenska krigsmaterielexporten så att den svenska krigsmaterielexporten inte tillåts fortsätta när brott mot mänskliga rättigheter, och andra FN-beslut eller folkrätten konstaterats. Den svenska krigsmaterielexporten uppgick till ett värde av , 2001 till och 2002 till . exporterade krigsmateriel till de länder som deltar i anfallskriget mot : , , , , och . krigsmaterielexport till de krigförande länderna uppgick till ett värde av 661, (15,av årets totala krigsmaterielexport), till (32,av årets totala krigsmaterielexport) och 2002 till (21,av årets totala krigsmaterielexport). har alltså 22,av den svenska krigsmaterielexporten gått till länder som för ett folkrättsvidrigt anfallskrig i . En stor del av den krigsmateriel som exporterat under ovannämnda år till dessa länder kommer till användning i och dess allierades krig i , exempelvis svenska bandvagnar och svenska pansarvärnsvapen. Det anfallskrig som och dess allierade för mot strider mot folkrätten, enligt regeringens egen bedömning. Den bedömningen har även stöd hos en majoritet i riksdag. Enigheten om det folkrättsvidriga i är stor bland folkrättsjurister. Även inser sannolikt detta. Man försökte få till stånd en resolution i som, om den antogs, skulle ha medgivit ett väpnat angrepp mot . Det fanns dock ingen majoritet i säkerhetsrådet för en sådan resolution. Något väpnat angrepp medgavs inte. Likafullt gick och dess allierade till militärt angrepp. har alltid värnat folkrätten och internationell lag. När svensk krigsmateriel nu används i ett krig som strider mot folkrätten måste vi rimligen rannsaka våra politiska handlingar. Den enda tänkbara slutsatsen man kan dra av de riktlinjer som gäller för svensk krigsmaterielexport är att måste upphöra med krigsmaterielexporten till de krigförande länderna. För denna slutsats talar bland annat Svenska riktlinjer för krigsmaterielexport och annan utlandsverksamhet där det förklaras att krigsmaterielexport bör inte beviljas om det avser stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaring avgetts eller ej. Enligt riktlinjerna finns det vidare tre typer av ovillkorliga hinder som om de inträffar anses omöjliggöra export. De tre är beslut av , internationella överenskommelser som biträtt (t.ex. EU-sanktioner) samt exportstopp som påbjuds enligt de folkrättsliga reglerna om export från neutral stat under krig, skriver regeringen i årets skrivelse Redogörelse för den svenska exportkontrollpolitiken och exporten av krigsmateriel (2002/03:114). Något beslut om vapenembargo torde vara utsiktslöst att få till stånd, då och som medlemmar i säkerhetsrådet skulle motsätta sig ett sådant. Något motsvarande skulle heller inte vara möjligt i EU, eftersom , och med största sannolikhet skulle motsätta sig ett sådant embargo. Det innebär givetvis inte att skall förhålla sig passivt i dessa internationella sammanslutningar. skall självfallet kritisera det faktum att ett antal länder tar sig rätten att agera självständigt och i strid med . Det är viktigt att vi poängterar att denna stadga och folkrätten också måste omfattas och respekteras av och dess allierade. I konsekvens med detta skall också verka i FN för en resolution eller motsvarande som fördömer de angripande ländernas agerande. Överspelade regelverk och vaga säkerhetsdoktriner Till de ovillkorliga hindren för krigsmaterielexport hör också de folkrättsliga reglerna om export från neutral stat under krig. har varit en alliansfri stat. Denna alliansfrihet i fred förklarades syfta till neutralitet i krig. I den senaste säkerhetspolitiska deklarationen sägs att är alliansfritt. Men i övrigt sägs bara att neutraliteten tjänat oss väl. Vad som menas med denna formulering i imperfektum är oklart. Är det en historisk erfarenhet att ta vara på eller är det en epok passerad i historia? Något klart svar på denna fråga finns inte att få i deklarationen. Man kan dock misstänka att regeringen och de borgerliga partierna med denna formulering vill behålla alliansfriheten i fred, men att det främsta syftet under krigsförhållanden inte är att eftersträva neutralitet, utan att man även kan tänka sig vilja hålla dörren öppen för anslutning till någondera parten i en framtida konflikt. borgerliga regeringar har i sina säkerhetspolitiska doktriner begränsat neutraliteten till att handla om säkerheten i vårt närområde. är mycket av det som tidigare fastslagits när det gäller den svenska säkerhetspolitiska doktrinen och krigsmaterielexportpolitiken paradoxalt nog både överspelat och ställt på sin spets. De regler som fastställts som riktlinjer för krigsmaterielexport har blivit ytterst svåra att tillämpa, för att inte säga oanvändbara. Genom den vida tolkningen av begreppet följdleveranser och genom den oklara allians- och neutralitetspolitiken har de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexporten förvandlats till ett såll, som medger export av praktiskt taget vad som helst till vem som helst. Av det som en gång av handelsminister omtalades som världens mest restriktiva krigsmaterielexportpolitik återstår nu endast en spillra. I debatten kring krigsmaterielexporten har statsminister förklarat att behöver komponenter från för att krigsmateriel som produceras i skall kunna tillverkas. kan exempelvis inte lyfta utan vissa komponenter från . Men är viktigare som exportprodukt än som en nödvändig beståndsdel i det svenska försvaret. Bakom de försvarspolitiska argumenten framträder de rena ekonomiska argumenten med allt klarare lyster. Överenskommelser av den typ som uppförandekoden för EU om krigsmaterielexporten utgör har utgått från att europeiska stater uppträder exemplariskt i enlighet med folkrätt och FN-beslut. Av , och uppträdande framgår att detta antagande varit felaktigt. Hade hållit fast vid sin ursprungliga alliansfrihet och sin neutralitetspolitik hade läget när det gäller krigsmaterielexporten framstått med stor tydlighet. Är man neutral och menar något med sin neutralitet blir svaret självklart ingen krigsmateriel till krigförande land, punkt slut. hade för sin trovärdighets skull varit tvunget att avge en formell neutralitetsförklaring, vilket skall göras i samband med väpnad konflikt, och upphört att exportera krigsmateriel. Med dagens säkerhetspolitiska doktrin och fortsatta krigsmaterielexport till krigförande länder hamnar i den märkliga situationen att visserligen är alliansfritt men inte neutralt. kan fortsätta att vara alliansfritt, eftersom man inte ingått några överenskommelser där man anslutit sig som medlem i någon militärallians. Detta märkliga förhållningssätt är möjligt därför att man för det första är oklar över vad alliansfriheten syftar till och för det andra för att man i den situation som råder inte anser sig behöva avge någon formell neutralitetsförklaring. Formulerar man sig konkret ställs frågan på sin spets: Står i på och de allierades sida, är neutralt eller är ingenting alls? Av ovanstående torde framgå att kräver en allmän översyn av det svenska regelverket för den svenska krigsmaterielexporten så att denna varken direkt eller indirekt befrämjar brott mot mänskliga rättigheter, och andra FN-beslut samt folkrätten. Detta vill vi att skall ge regeringen tillkänna. kräver att avger en neutralitetsförklaring och till följd av denna förklaring avbryter/fryser sin krigsmaterielexport till och dess allierade under kriget mot . Sermin Özürküt (v)