mot · GR02So642 · 2003-10-07 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 2 3 Ett funktionshinder behöver inte vara ett handikapp 3 4 Från vision till konkretion i handikappolitiken 3 5 Barnperspektivet i handikappolitiken 5 6 Ett likvärdigt medborgarskap 5 8 Rehabilitering och habilitering 9 9 Social trygghet och omsorg 10 9.1 Lagen om stöd och service LSS 10 9.2 Psykiskt funktionshindrade och LSS 11 9.3 Lagen om assistansersättning 11 9.4 Stöd enligt socialtjänstlagen 11 9.5 Maxtaxan inom handikappomsorgen 12 12 Dolda funktionshinder 13 13 Att vara döv eller hörselskadad 14 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de generella handikappolitiska målen måste preciseras med mer mätbara mål. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i lagstiftningen särskilja äldre och funktionshindrade. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändiga förändringar av plan- och bygglagen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kunskap om funktionshinder skall ingå i vissa utbildningar.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utredning av handikappersättningen.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ansvarsfördelningen mellan myndigheter vid rehabilitering.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av forskning och kompetensutveckling inom rehabiliteringsområdet.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om handikappidrottens betydelse för rehabilitering och habilitering.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om principerna för bilstödet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av teknisk och ergonomisk kompetens hos dem som handlägger bilstödet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ta initiativ till ackreditering av företag som handikappanpassar bilar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att färdtjänsten skall vara ett likvärdigt alternativ till kollektivtrafiken.5 tillkännager för regeringen som sin mening om vad i motionen anförs om inrättande av instans för överklaganden av färdtjänstärenden.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ändring i 1 § färdtjänstlagen (1997:736).5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om individuella vårdplaner för personer med dolda funktionshinder. 1Yrkande 3 hänvisat till BoU. 2Yrkandena 4 och 7 hänvisade till UbU. 3Yrkandena 5 och 6 hänvisade till SfU. 4Yrkande 8 hänvisat till KrU. 5Yrkandena 12, 13 och 14 hänvisade till TU. 3 Ett funktionshinder behöver inte vara ett handikapp Den kristdemokratiska handikappolitiken är förankrad i en människosyn som både tillmäter människan okränkbart värde och erkänner att alla människor är olika med olika begåvning, intressen och förutsättningar. Utifrån sina egna villkor ska alla personer med funktionshinder ha rätt till delaktighet och gemenskap i samhället. Graden av handikapp är inte statisk utan snarare en följd av samhällets beredvillighet och förmåga att gå människor med funktionshinder till mötes. Funktionshindret blir i själva verket ett handikapp för den enskilde först när samhället inte förmår kompensera bristerna. I råder bred enighet om målen för handikappolitiken. Men trots den politiska enigheten brister det svenska samhället fortfarande när det gäller att skapa delaktighet och likvärdiga levnadsförhållanden för funktionshindrade. Man räknar med att var femte person i har någon form av funktionshinder. Det är ett stort antal människor som berörs av den handikappolitik som förs. En enträgen kamp för att förbättra villkoren för personer med funktionshinder har också gett resultat, men mycket väntar fortfarande på att åtgärdas. 4 Från vision till konkretion i handikappolitiken Kring den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) som antagit råder bred politisk samsyn kring de politiska målen. De nationella målen för handikappolitiken är följande: En samhällsgemenskap med mångfald som grund, Samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. Men de höga och samstämmiga målen till trots finns det stora brister i det svenska samhället när det gäller att förverkliga självständighet, delaktighet och jämlika levnadsvillkor för funktionshindrade personer. I relation till handikappolitikens målsättning om att funktionshindrade bl.a. ska ha likvärdiga och jämlika levnadsförhållanden finns här ett uppenbart politiskt misslyckande. I regeringens skrivelse (skriv. 2002/03:25) redogörs för de åtgärder som vidtagits för att uppnå de handikappolitiska målen. Insatserna syftar bl.a. till att handikapperspektivet ska genomsyra alla samhällssektorer. Mätbara resultat av insatserna redovisas dock mycket sparsamt. Det är uppenbart att de handikappolitiska målen har haft svårt att tränga igenom på alla samhällsområden. årliga utgåva av () hade temat Idé och verklighet i handikappolitiken, och i den biten utvärderades måluppfyllelsen inom handikappolitiken. RFV koncentrerade sin utvärdering på tre mått på jämlikhet i livsvillkor utbildning, arbete/sysselsättning och ekonomisk trygghet. Resultaten visade inte överraskande att det är långt kvar innan mer jämlika levnadsvillkor uppnås mellan personer med funktionshinder och den övriga befolkningen. Resultaten byggde på en enkätundersökning till ett urval av de cirka 50 000 funktionshindrade, som mottar något av socialförsäkringens riktade stöd. Funktionshindrade personer har generellt sett lägre utbildningsnivå än totalbefolkningen. Skälen som anges till detta kan vara funktionshindret i sig, bristande tillgänglighet och i övrigt bristande incitament för studier. Allmänt gäller att en relativt mycket stor andel av de funktionshindrade helt saknar arbete eller sysselsättning. av kvinnorna och av männen som svarat på enkäten uppger att de saknar arbete och sysselsättning. har arbete på den öppna arbetsmarknaden. Skälen till den låga andelen funktionshindrade i arbete är bl.a. att funktionshindret i sig omöjliggör arbete. Vidare framgår att vissa yrken är stängda för funktionshindrade på grund av bristande anpassning eller att arbetsgivarnas attityder hindrar anställning. RFV:s enkätundersökning visar entydigt att funktionshindrade har större ekonomiska svårigheter än vad övriga befolkningen har. pekar på sambandet mellan utbildningsnivå och möjligheten att få en god förankring på arbetsmarknaden, vilket i sin tur påverkar den enskildes ekonomiska situation. Sannolikheten för att bli fast förankrad på den öppna arbetsmarknaden ökar markant om en person har en högre utbildning än grundskola. Och det finns givetvis en tydlig koppling mellan arbete på den öppna arbetsmarknaden och trygg ekonomi. Deltagande i samhället ställer allt större krav på utbildningsbakgrund, och det gäller oavsett om man har funktionshinder eller ej. Goda möjligheter till utbildning/vidareutbildning är en viktig förutsättning för att målet om jämlikhet i levnadsvillkor och deltagande i samhällslivet ska kunna uppnås. Frågan är varför de handikappolitiska målen inte fått genomslag inom alla samhällsområden. De handikappolitiska målen är formulerade i bred politisk enighet, men de fungerar mest som politiska bländverk eftersom det är svårt att mäta huruvida målen är uppfyllda. Hur mäts delaktighet, jämlikhet och mångfald i ett samhälle? Politiska beslut för att uppnå de handikappolitiska målen är svåra att utvärdera, och därigenom blir det svårt att utkräva politiskt ansvar. Och framför allt: Om målen ligger på en för hög abstraktionsnivå är det inte alldeles enkelt att kräva förändringar av handikappolitiken. Nuvarande handikappolitiska mål ska, enligt kristdemokratisk uppfattning, fungera som bärande principer även framgent. Men för att verkliga förbättringar ska åstadkommas, måste dagens generaliserande handikappolitiska mål kompletteras med mer mätbara och precisa delmål. Gruppen funktionshindrades situationen är ofta komplicerad och det måste myndigheter och samhälle vara medvetna om och ta hänsyn till. Ofta jämställs t.ex. äldre och funktionshindrade personer i lagstiftningen eftersom båda grupperna har behov av stöd. De bör dock särskiljas i högre utsträckning som olika grupper med olika behov. 5 Barnperspektivet i handikappolitiken föreskriver att alla barn har likvärdiga rättigheter och att barnets bästa ska sättas i första rummet. Inga barn ska diskrimineras, och alla barn har rätt till liv och utveckling. Barn har rätt att uttrycka sina åsikter, och vuxna ska dessutom respektera dessa åsikter. är ett bra verktyg i arbetet med att skapa ett barnvänligt samhälle, men i dessa sammanhang glöms tyvärr ofta funktionshindrade barn bort. anser att för barn och unga personer med funktionshinder krävs ett genomtänkt, individuellt anpassat stöd och en helhetssyn. I denna helhetssyn måste tillgång till god utbildning, habilitering och rehabilitering samt hälso- och sjukvård ingå. Det är även viktigt med en varierande och meningsfull fritid. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) saknar ett tydligt barn- och ungdomsperspektiv. Barnet måste få större inflytande över handläggningen av ansökan om stöd och service än vad som oftast är fallet. 6 Ett likvärdigt medborgarskap Funktionshindrade utestängs ofta av olika skäl från utbildning och arbetsmarknad, vilket medför att möjligheterna att leva som andra människor försvåras. Deltagande i samhället ställer allt större krav på utbildningsbakgrund, oavsett om man har funktionshinder eller ej. Utbildning är den viktigaste konkurrensfaktorn på arbetsmarknaden, och en fast förankring på arbetsmarknaden skapar självständighet och möjligheter till samhällsdeltagande. För att uppnå målet att människor med funktionshinder i alla åldrar ska bli fullt delaktiga i samhällslivet måste politiken fokusera på att förbättra tillgängligheten, utbildningsmöjligheterna och förankringen på arbetsmarknaden. Handikappolitiken syftar till att skapa ett likvärdigt medborgarskap för funktionshindrade. En uppgift i det arbetet är att åtgärda bristande tillgänglighet i samhället. Som yttersta ram i arbetet med att förbättra tillgängligheten för funktionshindrade vill ha en lagstiftning som slår fast att bristande tillgänglighet är diskriminering. Var fjärde lokal där kommunfullmäktige håller sina sammanträden uppfyller inte minimala krav på tillgänglighet för rörelsehindrade. Inte ens talarstol går att nå med en rullstol. De utestängs därmed från en central del av den svenska demokratin. I av kommunerna kan man kommunicera direkt med kommunens växel med hjälp av en texttelefon. Sex av tio kommuner saknar program för tillgänglighet. Många grundskolor saknar minimal anpassning för rörelsehindrade. Bankomater kan inte utnyttjas av rullstolbundna. saknas ett handikappolitiskt handlingsprogram i hälften av landets kommuner. Elever med funktionshinder är ofta utestängda från en rad aktiviteter utanför själva klassrummet på grund av otillgängliga lokaler. Exempelvis är drygt hälften av grundskolorna otillgängliga för elever med rörelsehinder, enligt . Det byggs fortfarande otillgängligt och därmed oanvändbart för funktionshindrade i . Ett exempel är handikapptoaletter som ofta inte håller måttet för många svårt funktionshindrade. (1987:10) anger att man ska bygga lättillgängligt för handikappade personer. arbetar en parlamentarisk kommitté med dessa frågor. vill understryka vikten av att det byggs tillgängligt. Det finns sannolikt också ett behov av att ytterligare skärpa kraven på anpassningsåtgärder i äldre byggnader och annan infrastruktur. utvecklar sin politik om tillgängligt byggande i en särskild motion. Personer med funktionshinder har en lägre utbildningsnivå än den övriga befolkningen. Särskilt tydlig blir tendensen för personer med medfödda funktionshinder. Utbildningsväsendet och samhället i övrigt måste stötta de funktionshindrade så att de kan ta del av utbildningsutbudet. En viktig uppgift för skolan är att öka medvetandet om funktionshinder bland eleverna. Förståelsen för de funktionshindrades situation och behov ska förklaras för eleverna i ett tidigt skede. Skolan ska kraftfullt motverka diskriminering av elever och personal med funktionshinder. Enligt ska alla barn ha rätt till utbildning. Många elever med funktionshinder behöver särskilt stöd och mer hjälp. De har rätt till anpassade läromedel och hjälpmedel som de ska få som andra elever får sina läromedel. Samma villkor ska gälla för alla barn, oavsett om barnet är funktionshindrat eller inte. I ställs krav på medlemsstaterna för att uppnå delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. Staterna ska därför erkänna principen om lika möjligheter till utbildning på grundskole-, gymnasie- och högskolenivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning. Utbildningen bör vara integrerad med ordinarie utbildning. Men den fysiska tillgängligheten i svenska skolor och högskolor är inte tillräckligt bra. Bristerna blir särskilt tydliga i . Medfödda handikapp är vanligtvis kända innan barnet börjar skolan, men ofta saknar skolorna beredskap när funktionshindrade barn börjar i skolan. Barn med funktionshinder och mindre synliga handikapp måste få den hjälp och den uppmärksamhet som de utifrån sina behov av särskilt stöd behöver. är därför kritiska till regeringens nedläggning av några av specialskolorna. På grund av att många kommuner saknar kunskap och förmåga att ta emot barn med funktionshinder kan integreringen av dessa barn lätt leda till segregering. Innan en integrering sker måste mer resurser satsas på att förbereda kommunerna på att möta barn med funktionshinder. anser att särskolan ska finnas kvar för elever med utvecklingsstörning som har behov av en anpassad undervisning. Tyvärr tyder många uppgifter, bland annat från , på att alltfler barn placeras i särskolan på tveksamma grunder. Det har bland annat drabbat många så kallade bokstavsbarn. Kommunerna har ett stort ansvar för att tillse att barn med behov av särskilt stöd får den hjälp de behöver. RBU:s (och Ungdomar) undersökning 1999 visade att en tredjedel av ungdomarna inte valt sina studier utifrån det ce ville studera. Eleverna valde studieinriktning av praktiska skäl. En femtedel av eleverna med funktionshinder i undersökningen hade fått anpassad studiemiljö. Hälften av de svarande uppgav att någon anpassning inte gjorts trots att det hade behövts. Kunskap om olika funktionshinder bör ingå i vissa utbildningar. Särskilt viktigt är det i utbildningen av arkitekter och byggnadsingenjörer. Obligatorisk utbildning om funktionshinder behövs på lärarhögskolorna. Kontinuerlig fortbildning behövs för skolpersonal och skolmyndigheter om barn och ungdomar med funktionshinder. Tillgänglighet till och anpassningen av lärosätenas lokaler ska prioriteras. För döva studenter är tillgången till dövtolkar helt avgörande för om de ska kunna genomföra sin utbildning. har fler dövtolkar utbildats, vilket underlättar för de döva studenterna. Det råder dock alltjämt stor brist på dövtolkar. Följden blir att det för många döva blir svårt eller omöjligt att studera. Bristen skulle kunna avhjälpas genom ett mer aktivt samhällsstöd. utvecklar sin politik för elever med behov av särskilt stöd i en separat motion. Tillgång till arbete och egen lön ger ekonomisk trygghet, men funktionshindrade har inte samma möjligheter att få ett arbete som andra. Kunskaperna om funktionshindrade och deras arbetskapacitet är bristfällig såväl inom näringslivet som inom det offentliga. Lagstiftningen som förbjuder diskriminering av funktionshindrade i arbetslivet är ett viktigt framsteg eftersom den är ett starkt uttryck för samhällets attityder och därmed normgivande. Men det saknas fortfarande ett helhetsgrepp. Funktionshindrade har inte kommit in på arbetsmarknaden på ett sådant sätt som man borde kunna förvänta sig. Det vore därför lämpligt att se över hur arbetsförmedlingarna arbetar med att stödja funktionshindrade för att de ska komma ut i arbetslivet. Det är önskvärt att en ökad tonvikt läggs på användandet av lönebidrag för att hjälpa funktionshindrade in på arbetsmarknaden. Det gör att de som vill och kan jobba på vanliga arbetsplatser får bättre förutsättningar att komma ut i det ordinarie arbetslivet. Det är också viktigt att handikapporganisationerna får komma till tals när stora förändringar ska göras, till exempel inom arbetsmarknadspolitiken. Därmed finns redan på ett tidigt stadium möjlighet att förhindra beslut som i förlängningen kan leda till diskriminering. Kristdemokratisk arbetsmarknadspolitik för funktionshindrade personer utvecklas i en särskild motion. Handikappersättningens utformning har flera allvarliga brister. Konstruktionen med olika nivåer medför att kompensation inte ges för merkostnader i behövlig utsträckning och att personer som har kostnader på lägre nivåer över huvud taget inte kan få någon ersättning. Handikappersättning utgår inte heller till personer som får ett funktionshinder efter fyllda . Vad gäller personer med omfattande rörelsehinder utsätts dessa för en mycket noggrann individuell bedömning trots att merkostnaderna uppenbart är betydande. Här borde möjligen en mer schabloniserad bedömning kunna ske. Det finns ett stort behov av en översyn av nuvarande lagstiftning. Många personer med funktionshinder lever under knappa ekonomiska omständigheter. Detta beror framför allt på att handikappade människor har merkostnader till följd av sitt funktionshinder. Ett flertal utredningar har konstaterat att funktionshindrade personers inkomster är lägre än för genomsnittsbefolkningen samt att levnadsomkostnaderna är högre. Detta påvisas i årliga rapporter till regeringen och kostnader för den enskilde personen med funktionshinder samt kommittéen Välfärdsbokslutets olika undersökningar. För att i någon mån kompensera de extra kostnader som ett funktionshinder medför kan den enskilde ansöka om handikappersättning hos . Men anser att lagstiftning och regelverk inte på ett optimalt sätt medför att den enskilde får ersättning för sina kostnader. Om handikappersättning ska bli den ersättning för merkostnader och hjälpbehov som från början var intentioner måste handikappersättningen ses över. har förflutit sedan den senaste utredningen . Utredningen bör vara övergripande och inte enbart se över vissa detaljer. 8 Rehabilitering och habilitering Alla ska ha rätt till medicinsk, social och arbetslivsinriktad rehabilitering. Det inkluderar även snabb tillgång till hjälpmedel. En verkningsfull rehabilitering kräver en sammanhållen rehabiliteringsprocess med respekt för den enskildes behov. Den oklara ansvarsfördelningen mellan inblandade myndigheter är ett hinder för funktionshindrades rehabilitering. ansvar sträcker sig fram till dess den försäkrade är arbetsförmögen enligt medicinska kriterier. kräver å sin sida att individen ska vara inte bara frisk utan även anställningsbar. Dessa olika kriterier leder till att den enskilde slussas mellan myndigheter utan mening eller mål. Individen går miste om en sammanhållen rehabiliteringsprocess. För att få verkningsfulla rehabiliteringar krävs att åtgärder vidtas för att undanröja hindren. Ett annat problem är bristerna i det vetenskapliga underlaget för olika rehabiliteringsmetoder. Det behövs konkret forskning kring rehabiliteringen av funktionshindrade. Det behövs också kompetensutveckling. Som en resurs i detta sammanhang kan särskilt nämnas vid universiteten i och där omfattande forskning kring funktionshinder bedrivs. Det finns stora brister i rehabiliteringen av barn med hjärnskador. Epidemiologiska undersökningar har visat att endast en mycket liten andel av alla hjärnskadade barn får någon rehabilitering. Restsymtom finns, enligt internationella publikationer, hos av de skadade. Restsymtomen är främst av kognitiv karaktär, men även personlighetsmässiga avvikelser förekommer. Hjärnskadade barns behov av rehabilitering måste uppmärksammas mer. Landstingen ska erbjuda hjälpmedel till funktionshindrade personer. I en del landsting är det mycket långa väntetider för hjälpmedel. Det förekommer att köerna till utprovning av hörapparat överstiger . Barns och vuxnas behov av hjälpmedel för att kompensera ett funktionshinder skiljer sig åt i flera avseenden. För att stimulera funktionshindrade barns utveckling är hjälpmedel ofta nödvändiga. Alla barn utvecklas genom lekandet, och det gäller även funktionshindrade barn. Handikappade barns behov av hjälpmedel för fritidsverksamhet är mer omfattande, men tilldelningen är inte tillräcklig. Landstingens hjälpmedelscentraler har mycket olika praxis, och här och var råder det oklara regler ifråga om rollfördelningen och beslutanderätten mellan habiliteringsläkare, habiliteringsorganisation och hjälpmedelscentralerna. Handikappidrotten måste ses som ett komplement till sjukgymnastik. Idrotten kan skapa större kroppskännedom, ökat självförtroende och gemenskap och därigenom bidra till en snabbare och effektivare rehabilitering. 9 Social trygghet och omsorg Den så kallade handikappreformen, som infördes , reglerar samhällets skyldigheter att ge olika former av stöd till personer med funktionshinder. Lagstiftningen har stor betydelse för handikappades möjligheter till självständighet, livskvalitet och inflytande i samhället. Tyvärr kan det konstateras att lagstiftningen och dess tillämpning i vissa fall brister när det gäller att tillgodose de funktionshindrades rättigheter. är det viktigt att säkra denna reform som möjliggör självständighet, livskvalitet och inflytande så att dess innehåll inte naggas i kanten i takt med det allt svårare tillståndet i kommunernas ekonomi. I ett ekonomiskt kärvare läge är det särskilt angeläget att bevaka att handikappreformen inte förfuskas. 9.1 Lagen om stöd och service LSS Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) reglerar samhällets skyldigheter att ge olika former av stöd till psykiskt och fysiskt funktionshindrade. Alltsedan lagen trädde i kraft har många invändningar framförts gällande lagens utformning och tillämpning. Brister i LSS har påtalats av både brukare och huvudmän. Erfarenheterna har visat på otydligheter i definitioner av såväl personkretsen som vissa insatser. Därutöver finns tydliga brister i regelverket som bör ses över. Med dagens utformning av LSS är det svårt att bedöma verksamhetens kvalitet, och det finns brister när det gäller att åtgärda kvalitetsproblem. Det saknas bestämmelser om anmälningsplikt vid missförhållanden, och länsstyrelsernas tillsynsinstrument är begränsade. Och när kommuner inte verkställer sina egna beslut enligt LSS saknas påtryckningsmedel. Det borde , efter att lagen trädde i kraft, vara möjligt att analysera och utvärdera effekterna av lagstiftningen. Denna översyn ska, enligt uppfattning, företas utan att ifrågasätta själva rättighetslagstiftningen som sådan. och har framfört åsikten att en större översyn av LSS är nödvändig för att kunna förverkliga de politiska ambitionerna med lagstiftningen. En större översyn behövs även för att se över kostnadsansvaret för reformen. Det finns två starka skäl till att verksamheten i stället bör finansieras av staten. För det första bör löften som ställs ut av staten också finansieras av staten. Det gäller särskilt när lagstiftningen är så detaljerad att kommunernas handlingsutrymme är näst intill obefintligt. Det kommunala självstyret är starkt kopplat till att kunna förena utförandet av uppgifter med lokala politiska beslut och avvägningar. Om det utrymmet saknas bör verksamheten finansieras av staten. För det andra är risken stor för integritetskränkning av individer i små kommuner.