mot · GR02So568 · 2003-10-07 00:00:00 — Heteronormativiteten är stark och upprätthålls både genom organisationsstrukturer och vardagliga relationer arbetskamrater emellan. Alla som inte lever inom osynliggörs, ifrågasätts eller diskrimineras. De som ej är heterosexuella känner av detta påtagligt. De heterosexuella förstår ofta inte vad man pratar om. Anser sig vara fördomsfria, och ser inte vad man indirekt medverkar till. Det är inga nyheter att det är så. Anmärkningsvärt kan man säga är att t ex av de homo- och bisexuella kvinnorna och männen inom förskolan inte var öppna mot föräldrar och barn. Inom äldreomsorgen var av kvinnorna och av männen inte öppna mot vårdtagare och anhöriga. Något färre inom polis och försvarsmakten var inte öppna mot personer man möter i tjänsten. Något fler upplevde sig kunna vara öppna mot arbetskamrater. Det gäller att fler arbetsgivare och arbetsmarknadens parter börjar ta större del i arbetet med att förändra normbildningar som bidrar till diskriminering. Ett effektivt sätt att förhindra att diskriminering sker är förstås att HBT-perspektiv och HBT-kunskap finns med obligatoriskt inom alla utbildningar till poster i samhällslivet. Det är lika viktigt t.ex. för poliser, jurister som för läkare, lärare och hemvårdare. Det privata näringslivet är i vissa fall mindre benägna att diskriminera eftersom de ser t. ex. homosexuella som en köpstarka grupp. Utöka lagen om förbud mot diskriminering Regeringen har givit i uppdrag i vilken mån en persons läggning kan ha betydelse för bemötandet inom . Det är bra! Om inte personal själva vågar stå för sin egen läggning, är det högst troligt att det är än svårare för klienter och patienter som är i en beroendeställning. Lagen om förbud mot diskriminering som trädde i kraft i 2003 är en förstärkning på diskrimineringsområdet när det gäller flera diskrimineringsgrunder. När det gäller vissa områden finns dock ett förbud mot diskriminering enbart när det gäller etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning. Det är fallet för diskriminering inom , socialförsäkringssystemet, arbetslöshetsförsäkringen och hälso- och sjukvården. Vi anser att detta bör gälla även sexuell läggning, transpersoner, liksom funktionshinder som diskrimineringsgrunder. Handlingsplan mot hatbrott och homofobi Hatbrott och homofobi minskar människors livsutrymme samt motverkar öppenhet och den mångfald som är samhällets mål. Det finns krafter i samhället som motverkar utvecklingen mot ett tolerant samhälle, och begår grova hatbrott mot personer och grupper som homosexuella, bisexuella eller transpersoner. Man kan tycka olika saker om handlingsplaner. riskerar det bli mycket ord, och tid och kraft ägnas åt vad man planerar att göra i stället för att komma till skott. Planer kan dock vara ett viktigt instrument när ett område är riktigt eftersatt. Så är det med den här frågan. Det skulle vara ett stort framsteg i sig att formulera problemen nationellt och göra en plan över hur man ska angripa hatbrotten och homofobi på alla områden i vårt samhälle. En sådan handlingsplan kan innehålla allt från utbildning, forskning om homofobi, kampanjer, lagändringar, metodutveckling för polis och mm. Handlingsplanen bör ses som en naturlig följd av det lagstiftningsarbete som har pågått för att påverka de önskvärda normförändringar som behövs i samhället för att människor ska kunna känna sig trygga och återfå sitt livsutrymme. Sexualitet och barns könsidentitet Sexualiteten är en av människans starkaste drivkrafter och ett av de svåraste områdena när det gäller att gå från barndom till vuxenvärld. Hur ska ungdomar på väg att finna sin sexuella identitet hitta rätt i spänningsfältet mellan de egna känslorna och den mediala snårskog där mannen ofta framställs som alltid och villig och kvinnan alltid redo för vem som helst, när som helst och hur som helst? Dessutom är det fortfarande så att den mesta informationen är inriktad på heterosexuella förhållanden. Budskapet är att sex sker mellan kvinna och man. Att attraheras av någon av det egna könet eller båda könen är fortfarande tabu, trots att homo- och bisexualitet har blivit allt mer accepterat i det svenska samhället. En glömd grupp är de människor som föds som intersexuella dvs där båda det manliga och det kvinnliga könsorganet finns mer eller mindre utvecklat. anser att det är av stor vikt för att stödja och hjälpa ungdomar som är på väg in i den vuxna sexualiteten att det finns en bra och tolerant sexualundervisning i skolan. Ungdomsmottagningar är ett måste i alla kommuner och särskilt viktiga för killar tjejerna hittar oftast dit själva - då de ofta inte vet var de ska vända sig med frågor angående sitt kön, sexliv och eventuella sjukdomar. Studiebesök på kommunens ungdomsmottagning bör ingå i sexualundervisningen. Det är viktigt att sexualundervisning inte enbart inriktas på preventivmedel och könssjukdomar utan att också mäns och kvinnors lust och sexualitet hamnar i fokus. Hetero-, homo- och bisexualitet diskuteras, liksom frågor som rör transpersoner, könsidentitet och könsuttryck. Sex- och samlevnadsundervisning har varit obligatoriskt i den svenska skolan men kunskapsämnet ingår inte som obligatorium i de pedagogiska utbildningarna. Lärarutbildningen bör innefatta exempelvis barn och ungdomars psykosexuella utveckling, ungdomssexualitet, folkhälsa och könsidentitet mm. Detta för att lärare på ett bra sätt ska kunna diskutera sex och samlevnad med inriktning på både hetero-, homo- och bisexuella, könsidentitet och könsuttryck. Intersexuella personer, som ingår i gruppen transpersoner är en grupp som ofta glöms bort. Deras situation bör också uppmärksammas. Detta bör ingå som en obligatorisk del i och i de pedagogiska utbildningarna. Redan utexaminerade och praktiserande lärare behöver via särskilda utbildningsinsatser få HBT-kompetens. Skolans sex- och samlevnadsundervisning bör följas upp, utvärderas och granskas regelbundet både kvantitativt och kvalitativt. På så sätt kan undervisningen hålla en hög kvalitativ nivå och förändras utifrån elevers och lärares önskemål och behov. genomförde en nationell kvalitetsgranskning om hur skolorna bedriver sex- och samlevnadsundervisning. Det visade sig finnas stora brister på många håll. Vi anser därför att det är dags att följer upp översynen för att bland annat se vilka åtgärder som vidtagits på skolor. Det här är inte minst viktigt eftersom en kartläggning som redovisade visar på förekomsten av sexuella trakasserier, homofobi och könsrelaterad mobbing. bör göra regelbundna och återkommande studier av skolans sex- och samlevnadsundervisning. Då sex- och samlevnadsundervisning är obligatorisk i skolan ska den även ingå i de konfessionella friskolorna. är det oklart på vilket sätt sex och samlevnadsundervisningen påverkas av skolans konfessionella inriktning i och med att någon sådan granskning inte gjorts. Frågor som bör besvaras är hur homo- och bisexuella bemöts, vilken sexualnorm som företräds och inställningen till preventivmedel och aborter. En ny lagstiftning behövs som ger ett heltäckande skydd för elever i grund och gymnasieskolan mot diskriminering och trakasserier, liknande den lagstiftning som råder för studenter på höskola samt för arbetstagare. Det är inte rimligt att barn och unga inte ges det skydd som vuxna har. har inom projektet gjort en granskning av de biologiböcker som finns i undervisningen i och undersökt hur HBT-personer skildras i dem, och hur heteronormativa de är. Resultatet är nedslående. Kriterierna för en helt godkänd bok är att den på ett fördomsfritt och icke fördömande sätt tar upp sexuella läggningar som homosexualitet och bisexualitet, och även innehåller ett avsnitt om könsidentitet och könsöverskridande beteende där korrekt och saklig information presenteras. Ingen av böckerna i granskningen uppfyllde dessa grundläggande kriterier. En del böcker kan de trots allt rekommendera, andra bedöms vara olämpliga och en del svartlistas och skulle behöva förbjudas i landets skolor för att de är kränkande och diskriminerande. Regeringen bör på lämpligt sätt följa upp att ändringar görs i skolböcker, eller att diskriminerande material byts ut. Det handlar om institutionell diskriminering och är väldigt viktig att åtgärda. För att förhindra oönskade graviditeter och sexuellt överförbara sjukdomar är det viktigt att samhället erbjuder bra preventivmedel och att nya preventivmedel för män utvecklas. Forskare vid i har frågat närmare 2 000 män i , och om de kan tänka sig att äta p-piller om de var tillgängliga . Mellan hälften och två tredjedelar svarade ja. Att det finns en efterfrågan om ett delat ansvar för oönskade graviditeter ser vi som positivt och anser också att den forskningen ska prioriteras. Tonårsaborterna har ökat , och gått upp med . Frekvensen är hög i storstäderna men stora ökningar sker även på andra håll i landet. Unga ska kunna undvika oönskad graviditet och könssjukdomar, men också ges stöd så att möjligheten till en bra sexualitet ökar. Användning av p-piller minskar, liksom kondomanvändandet. Trots att dagen efterpillret nu finns att köpa receptfritt på sjunker inte tonårsaborterna. Människor som har sex verkar glömma bort att samlag kan leda till graviditet. För att minska sexuellt överförbara sjukdomar, har antalet klamydiafall ökat , behövs information och kampanjer om att använda kondomer. Därför måste det satsas mer resurser i kommunerna och skolan på förebyggande arbete som preventivmedelsrådgivning (inklusive gratis kondomer och subventionerade p-piller för ungdomar upp till ) och ungdomsmottagningar. Att inte kunna få barn Att kunna få barn är ingen självklarhet. Konstgjord befruktning bör bekostas av . har människor olika möjligheter av få hjälp beroende på var man bor i landet. Skillnaderna är stora mellan olika landsting, både när det gäller antalet erbjudna IVF-behandlingar (in vitro-fertilisering, d.v.s. provrörsbefruktning), kötiden och moderns ålder. Att även lesbiska ska få insemineras legalt och på kliniker är en självklarhet. Förslag angående detta plockades bort ur propositionen 2001/002:123 för att utredas ytterligare. Det är aviserat att ett förslag avsågs komma . Men det tycks dröja. Vi anser att denna förändring måste genomföras ! Vi anser också att ensamstående kvinnor ska kunna insemineras. Detta system finns t. ex. i , och svenska ensamstående kvinnor åker dit för att insemineras. Det ska de ej behöva. Detta är helt enkelt en mycket tydlig diskrimineringsfråga. får de kvinnor som är gifta eller sammanboende med en man insemineras. Andra kvinnor får det inte, vare sig de är lesbiska och lever i en parrelation, eller är ensamstående hetero-, bi eller homosexuella. Det här är exempel på en lagstiftning som tydligt är heteronormativ och måste förändras. har den som tvingas till sterilisering av medicinska skäl rätt att frysa könsceller innan det sker. På det sättet kan personen ha möjlighet att senare i sitt liv få ett biologiskt barn.Vi anser att transsexuella skall ges samma rätt att frysa könsceller före könskorrigering. tog ställning till en mp-motion med samma innehåll och menade (bet. 2002/03:SoU3) att de ansåg att den begäran står i strid med regler som finns om att en person måste vara steriliserad eller sakna fortplantningsförmåga för att kunna få ny könstillhörighet fastställd. Vi tycker inte att detta nödvändigtvis behöver stå i motsättning, och menar att saken behöver utredas. Det bör bli möjligt för ett barn att ha flera vårdnadshavare. Vi vill att regeringen ser över bestämmelser på det här området. Det är inte ovanligt att barn till homo- eller bisexuella kommit till genom en insemination man gjort själv tillsammans med en annan man eller ett annat par. I dessa fall kan det finns fyra vuxna människor som betraktar sig som föräldrar till ett barn, trots att det i praktiken bara är två som får vara juridiska vårdnadshavare. Det kan även finnas barn som lever i andra familjekonstellationer än den så kallade kärnfamiljen. Givetvis ska denna typ av överenskommelser alltid grundas på parternas inbördes arrangemang samt under förutsättning att de inblandade är ense om hur föräldrafrågan skall lösas. Misshandel i homosexuella förhållanden Nationellt Råd för Kvinnofrid har uppmärksammat misshandel i homosexuella förhållanden och skriver i sin skrift Kvinna slår kvinna man slår man Homosexuell partnermisshandel att partnermisshandel i homosexuella förhållanden är ett vittomfattande och komplext samhällsproblem. I skriften konstaterar man att misshandel i homosexuella förhållanden är ett synnerligen dolt samhällsproblem. När våld i nära relationer diskuteras, i offentliga eller privata samanhang, är det endast den heterosexuella problematiken som synliggörs: mäns våld mot kvinnor. Den homosexuella problematiken förtigs. Det finns ett stort behov av upplysning och utbildning. Inte minst av berörda yrkesgrupper inom polisväsendet, sjukvården, och liknande. Många bögar och lesbiska avhåller sig från att berätta om misshandeln, av rädsla för att fördömas på grund av sin homosexualitet. Det är inte ett individuellt problem, utan ett samhällsproblem. Det behövs kraftfulla åtgärder för att motverka homofobi för att homosexuella ska våga söka hjälp, men också för att våga komma ut. är det så att många homosexuella väljer att leva i garderoben, och dölja sin läggning och sin kärleksrelation. anser att det är angeläget att myndigheter och kommunerna som har ansvar för att motverka samt förebygga våld i nära relationer aktivt sätter sig in problematiken bakom partnermisshandel i homosexuella relationer och anpassar stöd- och hjälpinsatser för att också passa denna grupps behov. har i ett internationellt perspektiv sett, mycket lågt antal smittade. Detta beror på de stora satsningar som gjorts med statliga medel och det arbete som organisationer för HBT-personer utför. En av de viktigaste åtgärderna för att bevara den goda folkhälsan är arbetet med HIV-prevention. Detta arbete är även nära förknippat med ett arbete mot andra sexuellt överförbara sjukdomar. Det finns behov av att reformera smittskyddslagstiftningen. Det är viktigt bl a att förändra det system som gör att en del människor har suttit inne på slutna enheter för att de anses farliga ur smittskyddssynpunkt. I själva verket är det ofta människor med psykiska problem som med rätt psykiatrisk vård skulle kunna ändra sitt beteende och inte längre anses vara en risk för samhället. När det gäller människor med HIV måste reglerna utformas så att människor inte drar sig för att söka vård och tala öppet med sin läkare. Det är också viktigt att vi alla bär ett gemensamt ansvar för att skydda oss vid sexuella kontakter och fråga varandra om det finns någon risk. En ny smittskyddslag måste bli ett steg i rätt riktning. Att resurser finns öronmärkta för HIV-prevention i statsbudgeten är viktigt och vi tar för givet att beloppet inte heller sänks , utan utökas. Det är viktigt att organisationer som arbetar inom HBT-området inte är hänvisade till HIV-pengar för sin verksamhet, vilket är fallet. De skulle behöva ett basstöd till den reguljära verksamheten för att kunna ta på sig de uppgifter de vill och skulle kunna om det fanns mer resurser. De gör ett oerhört viktigt arbete, och bla RFSL är motorn för att utvecklingen drivs framåt. Det handlar om arbete på olika plan. Dels för att minska homofobin i samhället och öka HBT-kunskapen. Men också att skapa sociala nätverk och ge stöd till homo- bisexuella och transpersoner. Vi anser att regeringen bör se över på vilket sätt organisationsbidrag ges till de organisationer som verkar på området och komma med förslag om bättre, mer varaktiga lösningar. Upphäv den s k bastuklubbslagen gäller lagen (1987:375) om förbud mot s k bastuklubbar och andra liknande verksamheter. Den s k bastuklubbslagen innebär ett förbud mot att anordna en tillställning eller sammankomst till vilken allmänheten har tillträde, om den "med hänsyn till utformning, inredning eller beskaffenhet i övrigt av den lokal eller plats där den skall äga rum och den verksamhet som förekommer eller är avsedd att förekomma eller annan omständighet är särskilt ägnad att underlätta för besökare att ha sexuellt umgänge i lokalen eller på platsen med annan besökare" (2 §). Lagen snabbinfördes efter en mycket laddad offentlig debatt där saunor för homosexuella män i dagspressen utpekades som "smitthärdar" för HIV eller som "aidsbordeller". Lagens portalparagraf slår fast att den tillkommit till skydd "mot spridning hos människor av sjukdomar som avses i 1.3 bilagan till smittskyddslagen", där HIV-infektion ingår som en av sjukdomarna. Då lagen infördes framfördes från de organisationer och institutioner som arbetar med HIV-prevention bland män som har sex med män starka farhågor om att ett förbud mot bastuklubbar skulle motverka HIV-preventionen. Genom att sexuella kontakter förbjuds tvingas verksamheter gå under jorden och HIV-preventionen på plats försvåras. avgjordes ett mål där en innehavare av en videobiograf för homosexuella män fälldes för brott mot lagen. En viktig del av bevisningen bestod i fyndet av använda kondomer i lokalen. Trots att samhället lägger ner på att uppmuntra till kondomanvändning kan alltså förekomsten av kondomer på en lokal användas som belastande bevis i en rättegång mot lokalens innehavare. En sådan ordning är ologisk och orimlig och utgör ett hinder mot en effektiv HIV-prevention. Det kan också resas starka principiella invändningar mot bastuklubbslagen, eftersom den kriminaliserar underlättandet av vissa frivilliga sexuella kontakter som äger rum i enrum, mellan vuxna och utan betalning. behandlade i sin utredning bastuklubbslagen. Man föreslog att lagen ska tas bort, men anser att den lokala ordningsstadgan istället skulle kunna vara tillämplig. Vi ser mot bakgrund av ovanstående positivt på ett avskaffande av bastu- klubbslagen, men ser det som en lapsus att införa en reglering via den lokala ordningsstadgan. Vi anser därför att bastuklubbslagen skall upphävas, detta utan någon ny reglering. Straffet för homosexualitet är mycket hårt i många andra länder. Dödsstraff under förfärande former i en del. Andra länder menar att det inte finns människor som har dessa problem i just det landet. kan åstadkomma mycket genom att ta upp frågan om HBT-personers situation och rättigheter i olika sammanhang utrikespolitiskt. Genom att tala om det i skilda sammanhang och ställa frågor synliggör man grupper som är osynliga. Man kan ge perspektiv genom att tala om hur situationen är i på detta område. Det bästa är om kan vara en aktiv påtryckare för att förändring ska kunna ske för alla de människor i världen som inte kan utöva en av sina mest grundläggande mänskliga rättigheter, att vara den hon/han är, och visa sin kärlek på sitt eget sätt för den hon/han vill. Detta betyder att i sin utrikespolitik envist måste lyfta fram HBT-frågor i EU-sammanhang, liksom i FN. utrikesminister har varit mån om detta och klar i sin hållning. Det är viktigt att detta fortsätter. HBT-frågorna kan inte bara drivas en period. De måste drivas kontinuerligt. Vi anser också att i FN bör driva behovet av en världskonferens om sexuell läggning. En förutsättning för att frågorna drivs kunnigt och envetet i svensk utrikespolitik är att all tjänstemän utbildas i HBT-frågor. En sådan kunskap krävs för att kunna göra bedömningar av HBT-personers situation i olika länder, och i ärenden som rör asylskäl och anhörighetsfrågor. En utredare tittar på det som inbegrips i utlänningslagen 3 kap§3.3 där det framgår att skyddsbehövande är människor som p.g.a. sitt kön eller homosexualitet känner välgrundad fruktan för förföljelse. Det orimliga är att ännu inga har beviljats uppehållstillstånd i för sin homosexualitet eftersom tolkningen varit att man måste ha varit aktiv i sitt hemland och därför allvarligt hotad. Det har inte räckt att vara homosexuell och att leva ett dolt liv av rädsla att mista sitt liv. Aktiva har ytterst få kunnat vara. De homosexuella som fått asyl i har fått det p.g.a. humanitära skäl. ses alltså detta över. Vi tar upp denna fråga närmare i flyktingmotion. Något som också borde ses över är på vilket sätt turistvisum ges och på vilket sätt homo- bisexuella och transpersoner blir särbehandlade i dessa sammanhang. En kartläggning skulle behöva göras av hur praxis ser ut, hur många som söker turistvisum och på vilka grunder turistvisum ges respektive avslås. En uppfattning är att det är svårt att veta hur dessa regler ser ut över huvud taget. En generellt restriktiv hållning tycks råda. Personer som sökt visum till och fått avslag vittnar om att tycks ha en hårdare linje än de flesta andra länder. Även i förhållande till andra . I de fall turistvisum trots allt ges verkar en faktor som hjälper vara att personen är stadgad, vilket då räknas som att vara gift och ha barn. Ett skäl är då att risken för avhopp i verkar mindre om personen har nära familj kvar i landet. Detta synsätt är inte acceptabelt ur ett HBT-perspektiv. Det är heteronormativt och utgår från att homosexuella eller för den delen ensamstående personer inte skulle vara känslomässigt bunden till personer på andra sätt. Det är dessutom ett förhållningssätt som slår särskilt illa mot HBT-personer som kommer från länder där det inte är möjligt att visa sin homo- eller bisexualitet, eller välja sitt eget könsuttryck. Det är det kan vara oerhört viktigt att som turist i ett land med en mer liberal hållning kunna leva ut sin sexualitet, eller helt enkelt slippa vara rädd för att hålla någon i handen på gatorna. Vi tror inte generösare visumregler skulle leda till stora avhopp och asylsökningar i . Människor är trots allt fästa vid sitt land, och sina medmänniskor i större utsträckning än man tror.