mot · GQ02Fi24 · 2003-05-05 00:00:00 — med anledning av skr. 2002/03:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Vård, skola och omsorg är kärnverksamheterna i kommunsektorn. Trots återkommande löften från den socialdemokratiska regeringen om att säkra dessa viktiga välfärdsområden sviker de . Låg sysselsättning, underfinansierade reformer, specialdestinerade bidrag, och maxtaxor är exempel på regeringens misslyckade politik som resulterar i rekordhöga kommunala skattehöjningar och krav på nedskärningar i kommunsektorn. Tillfälliga och kortsiktiga reformer har medfört stora svårigheter för den lokala och regionala nivån att planera verksamheten. Den kommunala självstyrelsen urholkas i takt med den ökade andelen specialdestinerade bidrag och taxor som beslutas på statlig nivå. Det senaste och mest flagranta ingreppet i den kommunala självstyrelsen är förslaget att höja maxtaxan inom förskolan och låta pengarna gå in i statsbudgeten. Att vara underleverantör åt staten främjar knappast ett levande lokalt politiskt engagemang. Vi vill värdesäkra den kommunala välfärden genom stabila skattebaser och en långsiktigt tillväxtorienterad politik. Med utgångspunkt i behoven som påvisas i denna motion, och som tidigare dokumenterats genom statliga, kommunala och privata utredningar, anser vi det vara sakligt underbyggt och väl motiverat med ett resurstillskott . Vi menar dock att det tilltagande vårdbehovet till följd av att allt fler lever , säkrad personaltillgång, kompetensförsörjningen och behovet av ökad tillgänglighet fordrar ett större tillskott. På behövs en större skattebas, som en följd av en bättre näringspolitik med ökade skatteintäkter som följd. Vi föreslår i vår motion med anledning av regeringens ekonomiska vårproposition, för det första ett resurstillskott till kommunsektorn på sammanlagt utöver regeringens budgetförslag för att möta de växande behoven inom äldrevården och för att kvalitetsutveckla verksamheten i kommuner och landsting utifrån lokala behov. För det andra avvisar regeringens förslag till förlängd sjuklöneperiod för arbetsgivarna vilket minskar kommunernas och landstingens utgifter med ca . För det tredje satsar vi mer än regeringen på en nationell vårdgaranti de två närmaste åren. För det fjärde föreslår att 1,5 miljarder anslås till en kompetenshöjning av personalen inom vård och omsorg . 3 Förslag till riksdagsbeslut 4 5 Vårpropositionen och regeringens skrivelse 4 5.1 Regeringen misstror fortfarande de lokala politikerna 5 5.2 och fördyrar verksamheten 6 5.3 Ettåriga satsningar förödande för kvaliteten 6 5.4 Maxtaxor leder till större barngrupper 6 5.5 LSS-utjämning omöjlig 7 6 Kommunernas ekonomi 7 6.1 Staten ger och staten tar 8 6.2 Saneringspolitiken drabbade kommunerna 8 6.3 Kommunsektorns skatteintäkter 9 6.4 Behoven ökar snabbare än resurserna 9 7 principiella utgångspunkter 10 7.1 Den kommunala självstyrelsen 11 8 syn på kommunernas ekonomi och verksamhet 12 8.1 Det kommunala utjämningssystemet 12 8.2 upphandling och eget val 13 8.3 Potential för samordning och effektivisering 14 8.4 Avskaffa utförsäljningsstoppet 15 8.5 Kommuner ska inte konkurrera ut företag 15 8.6 kommunernas skattebas 15 9 Frihet och trygghet satsar på verksamhet 16 9.1 Generella istället för riktade bidrag ger kvalitet 16 9.2 Kvalitetslyft för vården genom kompetenshöjning 16 9.3 Snabbare sjukvård med vårdgaranti 17 9.4 Rejält resurstillskott 18 10 Mångfald inom vård och omsorg med solidarisk finansiering 18 10.1 Mångfald för frihet och trygghet 19 10.2 Läkemedel och högkostnadsskydd 19 3 Förslag till riksdagsbeslut begär att regeringen lägger fram förslag beträffande avveckling av den statliga fastighetsskatten och skapar möjlighet för kommunerna att ta ut en fastighetsanknuten serviceavgift. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala bostadsbolag och avskaffande av utförsäljningshinder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att precisera, lagfästa och institutionalisera finansieringsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att reformera det kommunala utjämningssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upphandling och eget val. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om riktade statsbidrag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en anpassning av lagen om offentlig upphandling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta utreda en statlig finansiering av LSS. Med denna motion vill vi visa hur förutsättningarna för en kristdemokratisk politik för kommunsektorn ser ut. Motionen är framtagen tillsammans med ledande företrädare för kommun- och landstingspolitiker. En gemensam utgångspunkt är att respektera de olika politiska nivåernas självstyre och kompetensområden. 5 Vårpropositionen och regeringens skrivelse Politiken ger resultat, skriver regeringen i finansplanen.1 Det som åsyftas är det regeringen kallar Jobb och tillväxt för välfärd och rättvisa. Ur ett kommunalt perspektiv ter sig detta påstående mycket märkligt när man jämför med verkligheten Vi har resultatförsämringar i kommunsektorn och en svag intäktsutveckling till följd av att 1,5 miljoner människor i arbetsför ålder står utanför arbetsmarknaden. Detta tillsammans med kraftiga kostnadsökningar bl.a. på grund av höjda arbetskraftskostnader och stigande priser leder till ett mycket kärvt läge för kommuner och landsting. Verkligheten innehåller stora krav på nedskärningar i snart sagt varje landsting och kommun i landet. Detta faktum står i bjärt kontrast till regeringens beskrivning av läget. Regeringen anger vidare i propositionen att bidrag ska vara generella och inte specialdestinerade. Trots att detta kan tolkas som stöd för det kommunala självstyret för regeringen även fortsättningsvis en politik, med allt fler bidrag, som befäster och ökar statens kontroll av kommuner och landsting. Vi kristdemokrater är kritiska till detta förhållningssätt. Vi har drivit frågan om stärkt kommunalt självstyre och har upprepat pekat på bristerna i den socialdemokratiska politiken. Intrycket av Socialdemokraterna som ett centralistiskt parti förstärks än en gång genom denna proposition. Förvisso ger regeringens politik resultat, men inte det resultat som önskar. I regeringens skrivelse 2002/03:102 ger man ett övergripande intryck av att tillståndet i den kommunala sektorn är gott. På sidan 30 konstateras t.ex. att antalet vårdplatser och medelvårdtiderna har minskat inom slutenvården och att dagkirurgin har ökat. Det ger skenet av ett nollsummespel, eller rent av en utveckling, när sanningen är att bristen på vårdplatser och bemanning till dem kvarstår eller ökar. 5.1 Regeringen misstror fortfarande de lokala politikerna Regeringen aviserade vårproposition en satsning för att förbättra tillgängligheten i landstingen genom en höjning av det generella statsbidraget. Sedan har regeringen frångått detta och utbetalar istället dessa medel som ett särskilt statsbidrag. En förutsättning för bidraget är att detta regleras i ett avtal mellan staten och . Socialdemokraterna ger på detta sätt uttryck för en fortsatt misstro av de folkvalda politikerna i landstingen och indikerar ett centralistiskt synsätt. Vi kristdemokrater vill istället att landstingen ska erhålla anslag i form av ett generellt statsbidrag till hälso- och sjukvård. Detsamma gäller de specialdestinerade statsbidragen till skolan som borde ingå i den s.k. påsen. På vilket sätt de ska användas inom skolan är de lokala politikerna bäst lämpade att bestämma. Det specialdestinerade statsbidraget till skolan har i en del fall fått negativ effekt. Flera kommuner blir helt utan dessa resurser trots att bidraget enligt propositionen skulle gå till alla skolbarn . Det har flera orsaker. En orsak är att regeringen verkar sakna kunskap om att alla kommuner inte har egen gymnasieskola utan köper platser i annan kommuns gymnasieskola. Därmed har vissa elever helt blivit utan denna resursförstärkning. En annan orsak är att vissa kommuner tvingats till rationalisering av sin verksamhet för att klara det lagstadgade balanskravet. Därmed missar de sitt extra resurstillskott till skolans elever. 5.2 och fördyrar verksamheten Detaljstyrningen av verksamhet leder sällan till önskad effekt. Vi ser med en socialdemokratisk regering hur specialdestinerade statsbidrag, maxtaxor, nationella handlingsplaner och rättighetslagar medfört rejält ökade kostnader för administration. Verksamhet som lämpar sig för kommunalt självstyre såsom skola, vård och omsorg utförs med bästa kvalitet och effektivitet om de får formas utifrån lokala behov och förutsättningar. Detta missar den socialdemokratiska regeringen. Vi menar att det är helt orimligt att ta resurser från vården och skolan för att klara ansöknings-, redovisnings- och uppföljningsförfarandet åt staten. 5.3 Ettåriga satsningar förödande för kvaliteten Det ettåriga sysselsättningsstödet som första gången lanserades på den har förlängts för tredje gången. Motivet för en sådan kortsiktig politik står att finna i Svenska Kommunförbundets rapport ekonomiska läge sidan 30: Genom att tillföra medel som behövs i den löpande verksamheten i taget, får regeringen tillfälle att berätta om sina verksamhetssatsningar . Vallöften som sviks så fort Socialdemokraterna fått makten och ettåriga satsningar som kan återupprepas år leder inte bara till en allmän misstro till politiken detta leder också till en helt orimlig planeringssituation för den lokala nivån. Ryckigheten leder till ökade kostnader och dålig framförhållning som ytterst drabbar kommuninvånare som är i behov av kommunala tjänster. 5.4 Maxtaxor leder till större barngrupper styr staten över två av kommunernas viktigaste taxor för att finansiera verksamhet. Det är de statligt beslutade maxtaxorna inom förskolan och äldreomsorgen. Dessa områden motsvarar av kommunernas avgiftsfinansierade verksamheter.2 Att staten på detta sätt går in och detaljstyr verksamhet är i sig en inskränkning av det kommunala självstyret. Maxtaxorna är inte heller finansierade av den som beslutat om dem. Förskolans maxtaxa beräknades av vara underfinansierad med ca 1,5 miljarder kronor.3 Denna prognos visar sig tyvärr stämma eftersom införandet av maxtaxan genomdrivits utan full finansiering från staten har reformen lett till större barngrupper. Barnens vistelsetider på förskolan har efter förskolereformen ökat med cirka enligt . Denna utveckling finner mycket oroande. Det borde vara barnen som får den första arbetstidsförkortningen. Äldreomsorgens maxtaxa visar bättre utfall och är förhoppningsvis finansierad. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, har inneburit väsentligt förbättrade levnadsvillkor för människor med funktionshinder. Utvecklingen visar att fler och fler personer får olika insatser enligt LSS. Trots detta finns brister i genomförandet av reformen. Många kommuner har svårigheter att kunna utföra de insatser människor har rätt till enligt LSS. Detta beror på svårigheten att snabbt bygga de bostäder som önskas, bristande ekonomiska resurser och personalrekryteringsproblem. Eftersom lagen är en tydlig rättighetslag finns inget utrymme för lokala variationer eller bedömningar. Kostnaderna för handikappomsorg har stigit snabbast av de kommunala verksamheterna. Dessutom finns stora variationer mellan kommunerna. Kostnader för LSS varierar per invånare. anser att den så kallade bruttometoden innebär att kommunerna får ett bidrag för sina LSS-kostnader. Vi Kristdemokrater anser att staten borde finansiera LSS fullt ut. När remissvaren nu summeras kan vi konstatera att av kommunerna förordar en statlig finansiering eller bruttometoden. Eftersom LSS ställer detaljerade krav på kommunerna om vad den funktionshindrade har rätt till är det rimligt att den som beslutar om lagen också finansierar den. Insatser som finansieras av kommunen ska innehålla ett kommunalt handlingsutrymme utifrån lokala behov och förutsättningar. LSS ger inte utrymme för lokala variationer utan är en rättighetslag som ska vara likvärdig i hela landet, och den bör därför finansieras av staten. Att utjämna kostnader genom en inomkommunal modell ökar inte kommunernas möjlighet att genomföra LSS på ett fullvärdigt sätt utan fördelar bara den ekonomiska bördan mellan kommunerna. En utredning bör se över LSS-reformen med syftet att fördela kostnader och ansvar enligt ovanstående principer. Den kommunala ekonomin utgör en stor och betydelsefull del av den svenska ekonomin. Kommunernas skatter och statsbidrag utgör enligt vårpropositionen tillsammans av BNP . I statsbudgeten utgör kommunsektorn ett av de större utgiftsområdena, ca 2004 enligt regeringens vårproposition. Staten (riksdag och regering) har ett övergripande ansvar för att hela den offentliga verksamheten drivs och utvecklas i samhällsekonomisk balans. Vi menar att detta ansvar är förenligt med en långtgående självstyrelse. Detta kräver dock etablerade institutioner för samarbete och samförstånd mellan staten och kommunsektorn. Många brister i kommunsektorns verksamheter har sin viktigaste orsak i otillräckliga ekonomiska resurser. Den kommunala självstyrelsen måste bekräftas av en stabil och tillräcklig skattebas. För kommunerna har den skattefinansierade andelen av verksamheten gått från till ; för landstingen från till . Detta ökar beroendet av staten och minskar i samma utsträckning den kommunala självstyrelsen. Statsbidragen är dessutom statiska. De saknar automatisk uppräkning och därmed relation till den allmänna ekonomiska utvecklingen. Statsbidragens värde urholkas på så sätt över tiden. Enligt vår mening ska självstyrelsen så långt möjligt kopplas till ett ekonomiskt oberoende. Detta kan ske genom att staten vid skattelindring i större utsträckning tillämpar skattereduktion och inte avdrag från den beskattningsbara inkomsten. Därmed reduceras statens skatteintäkter och inte kommunsektorns. En större andel av kommunsektorns finansiering är genom detta förfarande också kopplad till den ekonomiska utvecklingen. För att stärka kommunsektorns självförsörjning vill avskaffa den statliga fastighetsbeskattningen och istället införa en fastighetsavgift. 6.1 Staten ger och staten tar De tillskott till kommunsektorn som Socialdemokraterna berömt sig av visar sig, vid en närmare analys, inte ha inneburit någon förstärkning alls om man tar hänsyn till de indragningar som skett. Lägg därtill urholkningen av de generella statsbidragen så blir saldot rejält negativt för kommunsektorn. Kommunsektorn har alltså på egen hand fått finansiera verksamhetsökningarna till följd av fler barn och äldre. När regeringen vill berömma sig av att med hjälp av statliga tillskott ha bidragit till en positiv utveckling rimmar det dåligt med verkligheten. I själva verket har staten använt kommunsektorn som en budgetregulator för att sanera statsfinanserna. 6.2 Saneringspolitiken drabbade kommunerna Den ekonomiska saneringspolitiken har varit särskilt tung för kommunsektorn. Denna slutsats gör regeringen också i det finans- och penningpolitiska bokslut som utgör bilaga 5 till vårproposition. Vi kan således konstatera att den socialdemokratiska regeringen under den senare delen av använde kommunsektorn som budgetregulator, när saneringspolitiken bedrevs. Successivt ökade allmänna egenavgifter ledde till att kommunsektorns skatteintäkter minskade med drygt 18 miljarder, eftersom egenavgifterna är avdragsgilla. som statsbidragen var nominellt oförändrade användes ökade kommunala skatteintäkter till att täcka underskott, löneökningar och prisökningar. Till detta kom statliga reformer om ökat kommunalt ansvarstagande, som inte finansierats av staten enligt den tidigare beslutade finansieringsprincipen. Exempel på detta är den beslutade förändringen om förlängt sjuklöneansvar och den föreslagna höjningen av maxtaxan. Kommuner och landsting har således mött långt större besparingskrav än vad som skulle ha blivit följden enbart på grund av den svaga utvecklingen av de egna skatteintäkterna. Kommunernas ekonomi är i hög grad beroende av sysselsättningsutvecklingen i den privata sektorn. långsiktiga tillväxtförutsättningar hade med all säkerhet varit mycket bättre, om regeringen lagt kraft på att åtgärda de välkända strukturella problemen som urholkat den svenska tillväxtkraften. Detta har inte gjorts, vilket har begränsat tillväxten av inte minst skatteintäkter. Skatteintäkterna förväntas enligt Svenska Kommunförbundets prognos4 bli lägre än i föregående prognos. Det innebär att kommuner och landsting bör planera för en negativ slutavräkning . Skatteunderlagsprognosen visar på en ökning med blygsamma vilket knappast ens klarar de förväntade lönehöjningskraven som förväntas hamna på avsevärt högre nivåer. Det behövs fler människor som arbetar om kommuner och landsting ska klara kommande års utmaningar. är 1,8 miljoner människor i åldern antingen sjukskrivna, förtidspensionerade (sjukersättning), studerande, öppet arbetslösa, ålders- eller tjänstepensionerade eller på semester.5 Om bara en mindre andel av dessa kom i arbete skulle kommunsektorn ha betydligt ljusare framtidsutsikter. Kommuner och landsting har ett eget arbetsgivaransvar för att få fler av sina anställda åter i arbete. Men staten har ännu inte vidtagit åtgärder som hjälper människor till snabb rehabilitering vilket försvårar kommunernas arbete. förslag att genom massiva satsningar på ökad rehabilitering för att minska ohälsan och få fler människor i arbete leder till väsentligt förbättrade möjligheter såväl för enskilda som kommunsektorn. 6.4 Behoven ökar snabbare än resurserna En faktor som påverkar kommunsektorn är befolkningens starkt förändrade ålderssammansättning. Denna faktor har inneburit väsentligt förändrade förutsättningar och behov. De höga födelsetalen tillsammans med en ökad livslängd, och därmed fler äldre människor, kräver ökade resurser för främst vård och utbildning. Det stora skattebortfallet på grund av egenavgifterna och de etappvisa återföringarna i form av ökade statliga bidrag har därför framtvingat ett stort förändrings- och omstruktureringsarbete inom kommunsektorn. Förändringskravet har fått tydliga konsekvenser. Befolkningens förtroende för äldreomsorgen har rasat. I en studie av SKOP, , anger en majoritet att man anser att äldreomsorgen har blivit sämre under de . anser att den blivit bättre. En stor personalbrist har ackumulerats. anger att kommunernas rekryteringsbehov inom vård och omsorg är omkring 220 000 medarbetare fram till år 2010.6 Befolkningsprognoser och utvärderingar av de kommande resursbehoven indikerar att behoven av utbildning, vård och omsorg på den kommunala sidan ökar med 0,70,till följd av den demografiska utvecklingen. Detta kan jämföras med att hela befolkningen växer med 0,10,. Enligt Kommunförbundets bedömning växer behoven snabbare än resurserna . har vi de stora barnkullarna i . I mitten av årtiondet kommer de att flyttas till gymnasieskolan. Äldreomsorgens anspråk växer under . Medicinens utveckling med nya behandlingsmöjligheter och förekomsten av alltfler kroniskt sjuka kommer att ställa större krav på resurser för vård. Läkemedel kommer med all sannolikhet att fortsätta att snabbt öka sin andel av vårdens resurser. En viktig del av välfärden är patientens rätt till subvention av kostnader för läkemedel i ett gemensamt finansierat system. Mot bakgrund av dessa erfarenheter är det riktigt att stärka den kommunala självstyrelsen och förbättra planeringsförutsättningarna genom att på kort sikt öka de generella statsbidragen och på lång sikt öka den kommunala sektorns möjlighet till självfinansiering genom ökat skatteunderlag. Ett samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper. Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliga nivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer och sammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivå är ägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas av en mindre gemenskap. Olika gemenskapsnivåer är således i första hand kompletterande till de mindre och inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig uppgifter eller frihet. De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. En familj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjen har också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt har kommunsektorn uppgifter och mål, som ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genom den kommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följer samhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att vara subsidiära (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger upp dem och landstingen/regionerna i förhållande till gemenskaperna som bygger upp dem. Staten ska i sin tur vara subsidiär i sin relation till kommunerna och landstingen/regionerna. Den logiska konsekvensen är en maktfördelning och uppgiftsfördelning enligt subsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på staten att motivera varför staten ska bestämma i uppgifter som ligger eller borde ligga på kommunerna. Ytterligare en logisk konsekvens är att regering och riksdag medverkar till att skapa en ekonomiskt stabil grund för den kommunala respektive regionala självstyrelsen med legitima och stabila skattebaser, så att den kommunala sektorn med viktiga uppgifter som undervisning, äldreomsorg, sjukvård etc. blir mindre sårbar för konjunktursvängningar. 7.1 Den kommunala självstyrelsen Regeringsformens portalparagraf pekar ut den kommunala självstyrelsen som ett medel att förverkliga demokratin. I praktiken har dock den kommunala styrelsen fungerat som en del av den statliga förvaltningsorganisationen även om det inom vissa ramar finns en betydande frihet för kommunerna. I författningspolitisk mening är det dock inte fråga om en självstyrelse. kan kommuner fatta beslut, men finner regeringen och riksdagsmajoriteten dem dåliga står det dem fritt i rättslig mening att intervenera i den kommunala beslutskompetensen och inskränka beslutanderätten i olika avseenden. Därmed urholkas regeringsformen, som ger den kommunala självstyrelsen en ställning i det svenska samhället. Lagrådet har funnit anledning att påpeka att: någon innebörd måste dock den kommunala självstyrelsen ha. De nuvarande förhållandena är inte acceptabla. Om man vill ha en reell självstyrelse måste det till en rättslig kompetens för kommunerna att utöva den. har i andra sammanhang påpekat att subsidiaritetsprincipen bör bli vägledande även för nationella förhållanden, på samma sätt som i den europeiska unionens rättskapacitet. Regeringsformen behöver alltså tydliga och avgränsade bestämmelser om den kommunala beslutskompetensen. Om sådana skrivningar ska ha rättsliga verkningar för förhållandet mellan stat och kommun krävs en tydlig lagprövningsrätt, som medger att kommunerna kan hävda sitt av grundlagen fastlagda kompetensområde gentemot regering och riksdag. Den tillsatta har att utreda samhällsorganisationens struktur så att den blir mer ändamålsenlig och effektiv. I det sammanhanget bör den kommunala självstyrelsen förtydligas. Den av riksdag och regering antagna finansieringsprincipen innebär att statliga beslut som medför nya kostnader för kommuner och landsting, ska finansieras av staten. Det innebär att ett statligt reformbeslut ska medföra förändring av nivån på det generella statsbidraget. Principen började tillämpas 1993 i samband med omläggningen av statsbidragssystemet från specialdestinerade bidrag till i huvudsak ett generellt statsbidrag. Med statens övergripande ansvar över samhällsekonomin har emellertid följt alltför många avsteg från finansieringsprincipen. Nuvarande regering och majoriteten i har föreslagit nya reformer för kommuner och landsting utan att anvisa finansiering eller genom otillräcklig finansiering.