mot · GR02So384 · 2003-10-07 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att utreda de neuropsykiatriskt funktionshindrades levnadsomständigheter samt föreslå hur samhällsstödet skall kunna förändras för att bättre än svara mot deras behov. Välfärdsklyftorna har fördjupats i , särskilt i den meningen att de svagaste grupperna har fått det sämre med avseende på social förankring och livskvalitet, psykisk och fysisk hälsa, sysselsättning och ekonomi. Utanförskap kan ha huvudsakligen sociala orsaker, som när man kommer som flykting utan ägodelar, utan att kunna vårt språk och utan sådan utbildning som vår arbetsmarknad efterfrågar. En annan, över tiden, allt vanligare väg mot socialt tillkortakommande är knuten till individuella svårigheter, eller snarare till en obalans mellan individers psykiska resurser och omgivningens krav. Tidsandan kräver av oss att vara sociala och framåt både under skolåren och i arbetslivet. Utvecklingen hänger på ett förståeligt vis ihop med det moderna samhällets villkor, där utbildning blir allt nödvändigare, där kraven ökar inom nästan alla yrkesområden vad gäller effektivitet, kunskaper, förmågan till vidareutveckling och förmågan att kommunicera och samarbeta. Ett samhälle där det individuella ansvarstagandet betonas mer än tidigare och som allt mer utgår ifrån att medborgarna besitter allsidiga förmågor. För de flesta människor är dessa villkor i tiden övervägande stimulerande och positiva, medan de resurssvaga, som inte är sociala och framåt, allt oftare blir ödesbestämda förlorare. Särskilt drabbade är de med sådana psykiska funktionshinder som inte är särskilt iögonfallande och erkända i vårt samhälle, men som ofta för med sig betydande anpassningssvårigheter. Främst gäller det de neuropsykiatriska funktionshindren som yttrar sig i bl.a.i koncentrationssvårigheter, intellektuell uttröttbarhet, svårigheter att planera och slutföra vad man satt sig före, bristande impulskontroll (ADHD), i svårigheter att avläsa och förstå andra människors känslomässiga kommunikation och i svårigheter att flexibelt kunna anpassa sig till nya situationer (autism, Aspergers syndrom). Talrika undersökningar från och många andra länder har visat, mycket samstämmigt, hur människor med neuropsykiatriska funktionshinder ofta hamnar i sociala och ekonomiska svårigheter. Det börjar i skolan där funktionshindren innebär att man inte kan tillgodogöra sig utbildningen på ett sätt som svarar mot individens grundläggande begåvning. Många lämnar skolan utan de basala kunskaper som krävs för att kunna gå vidare in i yrkesutbildningar. I har föreningen genomfört en enkät bland 60 familjer med ADHD. För av barnen saknades åtgärdsprogram i skolan och av barnen var helt avstängda från skolan då enkäten genomfördes. Skolåren medför ofta också betydande sociala och känslomässiga påfrestningar, vilket bl.a. belysts i . Utanförskapet leder alltför ofta mot än allvarligare sociala problem som innefattar missbruk och kriminalitet. Det gäller främst de starkast utagerande, konfliktbenägna barnen och ungdomarna (svarande mot barnpsykiatrins ytterligare diagnoser trotssyndrom och uppförandestörning), särskilt om föräldrarna har psykiska och/eller sociala problem och om man tidigt förlorar kontakten med skolan. All forskning social, kriminologisk och psykiatrisk visar att barn med dessa beteendestörningar ej sällan får allvarliga sociala anpassningsproblem senare i livet. Den nära kopplingen till neuropsykiatriska störningar, främst ADHD, innebär att cirka hälften av alla barn med sådana latent antisociala beteendestörningar har ADHD. Ungdomar med ADHD trotssyndrom uppförandestörning är mycket missbruksbenägna, vilket återspeglas i att störningsmönstret finns hos minst var tredje blandmissbrukare. Deras uttalade missbruksbenägenhet har utöver alla andra orsaker också sin grund i upplevelsen av droganvändningen som en form av självmedicinering känslan av att inledningsvis fungera bättre med droger i sig än utan. De som, svårigheterna till trots, hittar fram till ett arbete i vuxen ålder, lever, med stresskänsligheten, ofta på sina yttersta marginaler och hamnar före alla andra i det som benämns utbrändhet. Många fler är de som aldrig får fotfäste på arbetsmarknaden, både på grund av bristande utbildningsbakgrund och de bestående svårigheterna som funktionshindren för med sig upp i vuxen ålder. En stor andel av samhällets tysta förlorare har den här bakgrunden, socialbidragstagare som förlorat hoppet om att få arbete och en rimlig ekonomi. Den yttersta konsekvensen som funktionshindren kan föra med sig är hemlöshet och för tidig död, oftast missbruksrelaterad. Trots att de neuropsykiatriska funktionshindren är kända och beskrivna , har medvetenheten om dem i samhällslivet och socialpolitiken varit otillräcklig. Därför har flertalet av vår tids socialpolitiska diskussioner, prioriteringar och beslut varit till föga eller ingen nytta för de socialt underprivilegierade med neuropsykiatriska funktionshinder. Det är lätt att hamna i uppgivenhet, som drabbad. Känslan av att samhället inte är till för mig. Samhällets ignorans har mycket sin grund i att funktionshindren ifrågasatts bland annat i vissa utbildningskulturer och att ifrågasättandet fått ett stort utrymme i media långt större än vad som ägnats de drabbades utsatthet. Mot denna bakgrund är det väsentligt att , efter ett flerårigt arbete, utkommit med en kunskapssamling, ADHD hos barn och vuxna, som bl.a. beskriver sambanden som diskuteras här. I anslutning till dokumentet har , genom överdirektör , tagit tydlig ställning till funktionshindrens existens och innebörd: Det är ställt utom allt tvivel att ADHD kan vara en uttalad belastning och ett verkligt handikapp för många barn och deras familjer samt vuxna. Ännu efter tydliga ställningstagande har det hänt väldigt lite. Positivt är dock att , och nu gemensamt arrangerar konferenser om funktionshindren. De neuropsykiatriska funktionshindrens huvudsakligen ärftliga grund för ofta med sig att, i samma familj, både barn och föräldrar har dessa svårigheter. För den ensamma dolt funktionshindrade mamman med ett eller flera funktionshindrade barn blir livssituationen närmast omöjlig, med mindre än att familjen får ett allsidigt och uthålligt stöd, långt mer omfattande än vad som vanligen sker . och har publicerat en utredning (Bryt upp reviren om samverkan runt barn med neuropsykiatriska funktionshinder och deras familjer) där man konstaterade att de berörda familjerna har omfattande stödbehov som inte tillgodoses. Inom barnpsykiatrin har medvetenheten och kompetensen tveklöst ökat , men fortfarande uppfattar föräldrarna barnpsykiatrins engagemang som otillräckligt. Inom vuxenpsykiatrin kan man också skönja en utveckling. På de flesta håll startas utredningsteam, men än så länge är utbudet av stöd och behandling mycket begränsat. De tungt socialt belastade missbrukarna med psykiska funktionshinder är fortfarande lågt prioriterade inom psykiatrin. Inom missbruksvården finns, med enstaka undantag, ingen behandling som anpassats till dem med neuropsykiatriska funktionshinder trots att de utgör en så stor andel av de tidigast debuterande och tyngst belastade missbrukarna. Pionjär i landet är Neuropsykiatriska teamet, Beroendekliniken, i . Där utreds och behandlas framgångsrikt missbrukare med ADHD (dubbeldiagnos). För den som satt sig in i den här gruppens missbruksproblematik det handlar om dem som debuterar tidigast, har svårast för att ta sig ur och far mest illa av sitt missbruk så framstår grunderna för vår narkotikapolitik dåligt anpassade till verkligheten. Drogberoende uppstår ju i samspelet mellan individen och drogen, i samhället. Det handlar om olika drogers beroendeframkallande egenskaper, om tillgängligheten och om normer, regler, lagar i samhället, men också om varierande sårbarhet hos olika människor. Vår narkotikapolitik uppmärksammar drogerna i sig och samhällsperspektivet, men ägnar mycket lite intresse åt individperspektivet, som tveklöst är det viktigaste, vad gäller de mest utsatta missbrukarna. Detta återspeglas tydligt i såväl förebyggandeprogrammen som vården och i lagstiftningen. Sannolikt bidrar detta till att människorna med dubbeldiagnos förblir i , trots att man insett hur dåligt man tillgodoser deras behov. De funktionshindrade upplever ofta oförstående och ifrågasättanden i sina möten med myndigheter. Det har mycket sin grund i bristande kunskaper hos handläggare, avsaknad av tydliga ställningstaganden och direktiv och därmed också underlag för god samverkan mellan de många samhälleliga aktörer som de funktionshindrade kommer i kontakt med. Vid våra socialhögskolor och lärarhögskolor behandlas problemområdet fortfarande mycket styvmoderligt. Ett tydligt erkännande av deras funktionshinder från vore förmodligen det viktigaste stöd de berörda kan få i det kortare perspektivet. Det skulle påskynda utvecklingen mot ett bättre och säkert, i ett längre perspektiv, mer kostnadseffektivt stöd. Denna motion vill väcka frågan om de neuropsykiatriskt stördas utsatta situation. Stödet, som barn och vuxna med neuropsykiatriska funktionshinder är i behov av, involverar många av samhällets stödfunktioner; , skolan, vuxenutbildningen, , barn- och vuxenpsykiatrin, missbruksvården, m.fl. Insatserna som dessa institutioner förmedlar kunde bli till så mycket större hjälp och så mycket mer engagerade om de grundades i en bättre insikt om hjälptagarnas svårigheter. Det är angeläget att, i samverkan med de drabbades intresseorganisationer, penetrera vad de neuropsykiatriska funktionshindren innebär i olika livssituationer (i utbildningssituationer, i arbetslivet, i föräldrarollen m.m.) och att i större utsträckning än anpassa samhällets stöd till deras behov. bör få uppdraget att utreda levnadsvillkoren för människor med neuropsykiatriska funktionshinder och att föreslå hur samhällsstödet ska kunna förändras för att bättre än svara mot deras behov. I förlängningen bör man kunna teckna in både förbättrad livskvalitet för de funktionshindrade och samhällsekonomiska vinster. Dessa människor har inneboende förmågor och kraft. De vill inte ses som hjälplösa handikappade. Med adekvat stöd kan förmodligen många av dem hitta fram till en betydligt högre grad av oberoende, på ett kostnadseffektivt sätt.