mot · GR02MJ334 · 2003-10-07 00:00:00 — Även om de stora punktutsläppen från industrier i är åtgärdade, har gifterna som tidigare släpptes ut inte försvunnit. De finns kvar i bottensediment och kan därmed göra skada om sedimentet rörs upp. Dagens utsläpp av miljögifter är inte punktvisa på samma sätt som tidigare utan mer diffusa. Ett tydligt exempel på detta är dioxin, som bland annat släpps ut i små mängder vid förbränning och nedbrytning av PVC. Eftersom dioxin är mycket giftigt och inte bryts ned i naturen, kan många små utsläpp sammantaget ställa till stor skada. För att undvika den tickande miljöbomb som den stora användningen av kemikalier utgör, kräver vi att utbytesprincipen liksom försiktighetsprincipen skall tillämpas i svenska regler såväl som i EU:s. Detta bör ges regeringen till känna. Utsläpp av dioxin är ofta relativt små och svåra att få kontroll på. Många små utsläpp får dock sammanlagt stora effekter på grund av att dioxin är mycket giftigt och dessutom inte bryts ned i naturen utan istället lagras i djur och människor. Fet fisk från insjöar och innehåller höga halter av dioxin och andra typer av organiska miljöföroreningar. har därför utfärdat kostråd för hur ofta man bör äta sådan typ av fisk. Råden varierar för olika grupper av människor. har förhandlat sig till undantag för EU:s dioxingränser i fisk för människoföda med anledning av att fisken trots allt är en viktig del av vår allsidiga kost samt att kontrollerna av dioxin inte sker på samma sätt inom hela EU. vill i detta sammanhang också framhålla vikten av likvärdiga kontroller inom EU med avseende på teknik och tidsintervall. Kärnpunkten är dock att vi måste gå till botten med problemet och minska utsläppen av organiska miljögifter som dioxiner, eftersom många av fiskarterna i insjöar och innehåller så höga halter av miljögifter att vi kan äta dem, i den utsträckning vi vill. Det är angeläget att få bättre kontroll på och kunna åtgärda alla små utsläppskällor av dioxin. Förbränningsanläggningar, deponier, allt måste kartläggas och åtgärdas! har vid upprepade tillfällen krävt skatt på förbränning av osorterat avfall för att stimulera till minskad förbränning av avfall där dioxinhalterna kan vara höga. I vårens motion med anledning av regeringens proposition, Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp (2002/03:117) Tid att agera för , framställdes problemet med dioxiner i rökgaser och om att kunskapsluckan om flödet av dioxiner till miljön är stor. Det vore därför rimligt att av försiktighetsskäl skärpa kraven på kontroll av dioxinutsläpp från förbränning och deponering, tills att vi säkrare vet vilka halter som sprids. Vad som ovan anförts om att begränsa spridningen av dioxin från förbränning och deponi bör ges regeringen till känna. Larmen om dioxin i vår mat gäller inte bara fisk och skaldjur. I och har det även förekommit skandaler med dioxin i mjölk. Därför bör inom EU ta initiativ till ett brett åtgärdsprogram för att minska dioxinutsläppen och därmed minska risken för dioxin i maten. Detta bör ges regeringen till känna. Problemet med giftiga båtbottenfärger är exempel på att både utbytesprincipen och försiktighetsprincipen måste gälla. Begränsningarna i användningen av båtbottenfärger innehållande tennorganiska föreningar har lett fram till en kraftig utveckling av alternativ och alternativa metoder för att undvika algpåväxt på båtarnas skrov. Det har dock visat sig att vissa av de alternativa färgerna också medför miljöeffekter. anser att det är viktigt att man får fram långsiktiga ersättningar till tenn-färgen och välkomnar de satsningar på forskning som görs. Att de flesta kemikalier på ett eller annat sätt är skadliga för miljön är känt och allmänt vedertaget. Att även läkemedel, som är till för att göra oss friska, skadar ekosystemen och i förlängningen också oss själva, är däremot inte lika vedertaget. Det är framför allt hormoner och antibiotika som pekas ut som tickande miljöbomber. Hormoner som härrör från p-piller och andra preventivmedel läcker förr eller senare ut i vattnet och kan då medföra sterilitet hos fiskar och andra vattenlevande organismer. De effekter som biologer kunnat påvisa av antibiotika är att den leder till antibiotikaresistens hos bl.a. bakterier, varvid även bakterier som orsakar sjukdomsepidemier kan bli antibiotikaresistenta. För att kartlägga läkemedelsrester i miljön pågår en rad olika kartläggningar och forskningsprojekt inom EU och i . I pågår exempelvis ett flerårigt EU-projekt för att ta reda på vilka läkemedelsrester som sipprar igenom avloppsreningsverken och vilka konsekvenser de kan få för miljön. På uppdrag undersöker forskare vid rester av antibiotika i avloppsvatten. Även läkemedelsföretag har börjat intressera sig för läkemedelseffekter efter att de passerat människokroppen. Än så länge finns dock inga regler eller lagar för hur mycket läkemedel man får släppa ut i naturen. har inte ett enda läkemedel stoppats av miljöskäl. anser att det vore olyckligt om debatten kom att handla om att stoppa vissa läkemedel med hjälp av förbud. Istället vill vi se en debatt om hur man ska komma tillrätta med problemet och om den uppnådda hälsoeffekten av läkemedlet står i proportion till miljöriskerna. Det finns t.ex. experter som menar att genom kraftiga oxidationsprocesser skulle de flesta läkemedelsrester kunna oskadliggöras i avloppsreningsverken. Ett annan metod är att samla upp problemet redan vid källan genom att urin från patienter som får starka mediciner på sjukhus separeras från övrigt avloppsvatten. kommer två nya typer av preventivmedel att släppas i EU-länderna. Dels är det ett p-plåster, dels en vaginalring, som skall vara ett alternativ till p-piller. Gemensamt för de båda produkterna är att den största mängden östrogen inte tas upp av kroppen och därför kan medföra betydande miljörisker om de inte hanteras på rätt sätt. Det är inte svårt att tänka sig hur man kan råka tappa sitt plåster i duschen eller i vågorna i badviken. Vi menar att en form av miljökonsekvensbeskrivning skall genomföras innan nya läkemedel släpps ut på marknaden. Efter en sådan kan man belägga läkemedlet med restriktioner/skyddsåtgärder och skyldighet till information för användaren, för att minimera den negativa miljöpåverkan. Utvecklingen av nya läkemedel borde även ske med en större miljöhänsyn. Vad som ovan anförts om miljöprövning av läkemedel samt att försiktighetsprincipen även skall gälla läkemedel bör ges regeringen till känna. Stora tillflöden av närsalterna kväve och fosfor har resulterat i en ökande övergödning av . har den mänskliga tillförseln av kväve fyrfaldigats och fosfortillförseln åttadubblats. Övergödningen har lett till en ökad algproduktion och återkommande blomning av giftiga alger. När algerna blommat sjunker de till botten och bryts ned. Vid nedbrytningen förbrukas syret i bottenvattnet och de bottenlevande organismerna slås ut. Detta påverkar även torskbestånden, eftersom goda syreförhållanden är en förutsättning för torskens reproduktion. De huvudsakliga antropogena källorna till övergödningen av är utsläpp av kväveoxider från trafik och industrier, läckage av närsalter från jordbruksmark samt utsläpp direkt till vatten via industriavlopp och kommunala reningsverk. Tillförseln av närsalterna kväve och fosfor till havet från luftnedfall, olika punktkällor och jordbruket i avrinningsområde har generellt sett minskat . Detta beror på kostsamma ansträngningar på miljöområdet men är också en effekt av och den därpå följande minskningen av jordbruk i . Trots den minskade tillförseln har inga förbättringar kunnat konstateras (med undantag för vissa lokala effekter) på grund av att näringsämnena lagras i marken och tillförs havet successivt. De långvariga effekterna av övergödningen är svåra att förutspå. En rad olika faktorer avgör t.ex. när frigörelse av näringsämnen från bottensediment sker. vill betona vikten av fortsatt forskning för att kunna förutsäga långsiktiga effekter av tillförsel av olika närsalter. 13.1 Åtgärder för minskad övergödning Åtgärderna för att minska övergödningen måste alltså fortsätta och intensifieras för att vi skall kunna se resultat. Det är också viktigt att tar ett stort ansvar för minskade utsläpp av närsalter. Men jordbruket på andra sidan , i , och måste också systematiskt förändras och miljöanpassas för att reducera utsläppen av miljögifter och närsalter. Inom jordbruket behövs åtgärder för att läckaget av närsalter ska fortsätta att minska. Inriktningen bör vara att stimulera användning av fånggrödor samt minska kvävegivorna genom rådgivning och ökad användning av växtnäringsbalanser. För att minska näringsläckaget krävs också en annan regional fördelning av djurhållningen för att få en mer effektiv recirkulering av växtnäring. En fortsatt forskning, utveckling och rådgivning inom jordbrukets område krävs för att ytterligare minska läckaget av näringsämnen från jordbruksmark. Detta bör ges regeringen till känna. För ytterligare yrkanden rörande minskat näringsläckage från jordbruket hänvisas till jordbruksmotion. Transportsektorn står för av totala kväveoxidutsläpp i luften. Trots att utsläppen har minskat i och med kraven på katalytisk avgasrening på nya bensindrivna bilar, är de fortfarande betydande från dieseldrivna bilar och även från alternativbränsle-bilar. Därför är det angeläget att arbetet med att utveckla katalysatorer som fungerar på dieseldrivna fordon intensifieras. Ett sådant utvecklingsarbete är också viktigt för att få fram katalysatorer som fungerar tillsammans med bensinmotorer med låg förbrukning. bör därför ta initiativ för att inom EU införa gemensamma minimiregler för fungerande avgasrening på dieselfordon. Detta bör ges regeringen till känna. har tidigare föreslagit att ett system för handel med utsläppsrättigheter för klimatpåverkande utsläpp, framförallt koldioxid, ska införas. Det svenska system som finns för NOx-avgifter har visat sig effektivt och uppskattat av branschen. vill vi gå vidare med ett system för utsläpp av kväve- och fosforföreningar till vatten från kända punktkällor. Krav på rening av fosfor i processvatten från en svensk industri kan då antingen genomföras som en investering på den aktuella industrin eller att motsvarande investeringsbelopp läggs i en miljöfond, som då kan användas mer kostnadseffektivt på andra sidan . Detta kan ses som en utvecklad Polluters Pay Principle, där förorenaren betalar för rening av sina utsläpp, men där åtgärderna skulle hamna där de medför störst utsläppsreducering. Även rening av avloppsvatten från kommuner bör kunna ingå i detta samarbete. Vad som ovan anförts om en miljöfond för kostnadseffektiva investeringar, gällande utsläpp av närsalter till vatten, bör ges regeringen till känna.