mot · GR02Fi239 · 2003-10-07 00:00:00 — Den största enskilda besparingen, som innebär en budgetförstärkning på sammantaget 6 sänkningen av miljarder kr, är ersättningsnivån till i sjuk-, arbetslöshets- och föräldraförsäkringen. Våra övriga förslag till förändringar i sjukförsäkringen är att en andra karensdag, som skall infalla dag 8 , införs och att den sjukpenningsgrundande inkomsten skall beräknas . Dessa förslag ger ytterligare besparingar. Vi har också valt att presentera nya förslag för att dämpa den kraftiga ökningen av sjukersättningen (förtidspensioner) som regeringen antar kommer att ske. Med regeringens politik väntas utgifterna för förtidspensioner och rehabilitering stiga bara . För att dämpa kostnadsökningen och för att förstärka incitamenten till att återgå till arbetslivet avvisar vi regeringens förslag om automatiska förtidspensioneringar. I stället föreslår vi en sänkning av ersättningen i sjukpenningen till sjukdom. I arbetslöshetsförsäkringen införs en s.k. bortre parentes genom att möjligheterna till ersättning begränsas . Vi vill också införa en allmän arbetslöshetsförsäkring vilken skall administreras av staten. Den skall ha ett tydligt försäkringsmässigt samband med varför vi ersätter nuvarande fasta avgifter med en försäkringspremie som relateras till månadslönen och som är avdragsgill vid inkomstbeskattningen. Därmed ökar också intäkterna med i storleksordningen . Det viktigaste skälet för att strama åt bidragssystem, är att det är nödvändigt för att bevara en god social trygghet. På lång sikt innebär en högre andel äldre i befolkningen en dramatisk utmaning. Som framhållits kommer befolkningsutvecklingen, med oförändrade skatte- och bidragssystem inte ge något bidrag till tillväxten. Om inte åtgärder vidtas är risken stor att den långsiktiga tillväxten halkar ner mot de kommande decennierna, vilket bl.a. skulle minska löneutrymmet och göra det utomordentligt svårt att finansiera en god kvalitet på vård, skola och omsorg. Valet står mellan en långvarig kris i kommuner och landsting och en kraftfull tillväxtpolitik. De ersatta dagarna i sjukförsäkringen och sjuklönedagarna som arbetsgivare betalar uppgår, enligt (), totalt till 110 miljoner . Stigande transfereringar tränger ut andra mer motiverade sociala utgifter. Det är möjligt för människor att anpassa sig till stramare bidragssystem, men det är utomordentligt svårt att ersätta en misslyckad skolgång eller en försenad operation. Att strama åt transfereringssystemet är motiverat av strukturella skäl. En viktig utgångspunkt för politik är att det är nödvändigt att öka arbetsutbudet. Arbetsutbudet styrs bland annat av den samlade marginaleffekten för hushållen, som beror både på inkomstskatterna och på ersättningarna i bidragssystemen. Det är således lika viktigt att sänka skatterna som att strama åt bidragen. Att skattesänkningarna finansieras genom stramare transfereringar har därmed ett egenvärde. Vår bedömning är att stramare ersättningsnivåer kommer att reducera frånvaron från arbetsmarknaden. Den bedömningen har stöd i en rad studier. I sin årliga uppföljning av utvecklingen av sjukskrivningarna drar regeringen följande slutsats: Att ekonomiska incitament i första hand förändringar av ersättningsnivån har betydelse för individens benägenhet att sjukskriva sig torde vara ställt bortom allt tvivel. En studie har påvisat att höjningen av ersättningen 1998 medförde en ökning av sjukskrivningarna med . Det kan också konstateras att antalet sjukskrivningsdagar har fördubblats och att antalet dagar överstiger toppnivåerna . Sänkningen av ersättningen i a-kassan och införandet av en bortre parentes är viktigt för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. föreslår dessutom en lång rad andra åtgärder för att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden. Det handlar t.ex. om en minskad reglering av arbetsrätten, flexiblare arbetstidsregleringar, minskade möjligheter till tjänstledighet, effektivare arbetsförmedling, ökade satsningar på kvalificerad utbildning, sänkningar av marginalskatterna och minskad skattebelastning på investeringar och företagande för att underlätta skapandet av fler arbetstillfällen. Ett stort antal studier visar att en hög ersättningsnivå i arbetslöshetsförsäkringen, stelbent arbetsrätt och höga marginalskatter bidrar till att jämviktsarbetslösheten, d.v.s. den arbetslöshet som är förenlig med stabil prisstegringstakt, blir högre. Enligt IMF skulle en övergång till en flexiblare arbetsmarknad kunna sänka jämviktsarbetslösheten med i . En försiktig bedömning för svenskt vidkommande är att den arbetslöshet som är förenlig med en stabil prisstegringstakt kan sänkas med i storleksordningen genom de åtgärder som föreslår. IMF:s beräkningar av nedgången av den strukturella arbetslösheten antyder också att förstärkningen av budgeten blir betydande. Vi har inte tillgodoräknat oss dessa effekter i budgetalternativet. Ökningen av frånvaron beror, som framhållits, inte enbart på sjukskrivningar, utan på en allmän ökning av den frånvaro som är relaterad till socialförsäkringarna. Det är viktigt att ersättningsnivån är enhetlig eftersom det annars uppkommer möjligheter att kryssa mellan olika bidragssystem. Av dessa skäl måste ersättningsnivåerna justeras ned i samtliga socialförsäkringar. skattesänkningar består framför allt av sänkta inkomstskatter för att förstärka incitamenten att arbeta. Genom en kraftig förbättring av grundavdraget sänks skatten för låg- och medelinkomsttagarna. Genom att finansieringen sker i transfereringssystemen sker det således en viss matchning mellan skattesänkningar och minskade bidrag. Matchningen gör också att de fördelningspolitiska effekterna begränsas. Det bör poängteras att statiska beräkningar av de fördelningspolitiska konsekvenserna ger en grovt missvisande bild av de långsiktiga sociala och ekonomiska effekterna av en åtstramning av transfereringssystemen och av sänkta skatter. De allvarliga ekonomiska och sociala konsekvenserna av transfereringssystemen ligger inte i att det blir någon lägre ersättning vid arbetslöshet eller sjukdom, utan i att bidragssystemen riskerar att medföra att sjukdoms- och arbetslöshetsperioderna förlängs och på så sätt bidrar till en permanent utslagning från arbetslivet. Det är belagt att möjligheterna att återkomma till arbetsmarknaden avtar i takt med att bortavaron förlängs. Det finns stora risker förknippade med att arbetslöshet och sjukdom leder till att förmågan att delta i arbetslivet reduceras. Att incitamenten till att arbeta och förkovra sig försvagas riskerar att leda till beteendemönster som medför socialt utanförskap och långsiktig bidragsberoende. Vid sidan av de förödande sociala konsekvenserna en sådan utveckling för med sig betyder det också att individernas samlade inkomster i arbetslivet blir lägre. Skatte- och bidragssystem, som ger starka incitament att delta i arbetslivet, ger individerna stöd att fatta korrekta beslut och att agera så att den samlade livsinkomsten maximeras. Med detta sagt så är det dock så, att på kort sikt betyder försämringar av villkoren i socialförsäkringen oundvikligen lägre inkomster för den som lever på dessa bidrag. Det finns dock inget alternativ. Om inte det statsfinansiella läget skall urarta, vilket skulle kräva ännu mer drastiska åtgärder, måste ökningen av kostnaderna för socialförsäkringarna hejdas. För att begränsa de negativa konsekvenserna för särskilt utsatta grupper bör dock åtgärder vidtas. 7.4.2 Restaurera tryggheten: Rättsväsende, skola, vård, infrastruktur och försvar Genom att transfereringssystemen tagit allt större utrymme i de offentliga finanserna har annan offentlig verksamhet fått stå tillbaks. Det har därför uppstått brister i hur grundläggande offentliga uppgifter fullgörs. Dessa måste avhjälpas. Vi vill därför öka resurserna bland annat till utbildning och forskning, till polis och rättsväsende, till försvaret, till vägar och järnvägar och till sjukvården. De åtgärder för att minska de offentliga utgifterna som vi föreslår skapar utrymme både för sänkta skatter och för att satsa mer pengar på viktiga områden. Vår budget prioriteras de offentliga kärnuppgifterna. Det övergripande målet för rättsväsendet är människors trygghet genom skydd mot våld och brott (se motion 2003/04:Ju292). Rättsväsendet måste fungera snabbt och effektivt som det skall uppfylla kraven på tydlighet och rättssäkerhet. Medborgare som drabbas av brott skall kunna lita på att dessa upp och lagförs. förblir tre av fyra brott ouppklarade, vilket medför att allmänhetens förtroende för rättsväsendet försvagats. Polisen måste finnas där människor finns och på de tider brott begås. Brott som anmäls skall utredas och upp till större del än vad som sker . De ekonomiska balansproblemen som polisväsendet brottas med måste av. måste ges tillräckliga resurser för att klara sina huvuduppgifter och för att kunna förbättra och utveckla det operativa arbetet. Det behövs nyinvesteringar i material och teknik. Antagningen till polishögskolorna måste öka ytterligare. Polisutbildningen behöver reformeras och en ny polishögskola skall öppnas. Åklagarna har, tillsammans med polisen, ansvaret för samhällets brottsbekämpning. måste ges resurser att lagföra dem som kränker andra. I av gränsöverskridande och tekniskt avancerad brottslighet krävs det också att åklagarnas kunskaper uppdateras och kompletteras kontinuerligt. Domstolarna skall ges tillräckliga resurser för att klara av måltillströmningen på ett rättssäkert sätt. Reformeringen av domstolsväsendet får inte motiveras med besparingar. För att kriminalvården skall fylla sin funktion måste resurser tillföras. Antalet platser på häkten och fängelser måste öka. Därtill skall tiden på anstalt ha ett meningsfullt innehåll. Det skall finnas resurser för behandlingsprogram som följs upp och utvärderas. Möjligheten att upphandla rehabiliteringsverksamhet och vård från alternativa utförare bör utvecklas. Det krävs också resurser för att tillgodose personalens och de intagnas krav på säkerhet. Kraftfulla och målinriktade insatser mot narkotikan på anstalterna samt tillräckligt med anstaltsplatser för att tillåta motivationsavdelningar och en fungerande differentiering av de intagna är nödvändiga. 7.4.2.2 Skola för kunskap Vi föreslår en tydlig kvalitetssatsning i skolan (se motion 2003/04:Ub276). Den skall innehålla ett fritt skolval baserat på en nationell skolpeng; gedigen utvärdering och uppföljning av studieresultat samt inrättandet av ett fristående nationellt kvalitetsinstitut. Skolan bör tillföras ökade resurser när den nationella skolpengen införs. Fördelningen av platser i högskolan skall baseras på utbildningens kvalitet och studenternas val av lärosäte. Det krävs nya satsningar på grundforskning och på forskarutbildningen. Två nya stiftelsehögskolor bör etableras . Vi skapar ett särskilt anslag för vuxnas yrkeskvalificerade utbildning som bland annat innefattar KY-utbildningen och all folkhögskoleutbildning. 7.4.2.3 Kvalitet och valfrihet i vård och omsorg Det har blivit allt mer uppenbart att den svenska sjukvården inte klarar av en av sina viktigaste uppgifter att ge vård (se motion 2003/04:So503). Misslyckandet kostar i lidande och försämrad livskvalitet för dem som väntar på vård. Onödiga sjukskrivningar kostar också resten av samhället mycket pengar. Långtidssjukskrivningar och sjukpensioneringar har ersatt vård och rehabilitering. Bristen på valfrihet inom offentlig sektor leder till fyrkantiga och omoderna lösningar. Orsaken är att de offentliga monopolens byråkrati försvårar anpassningen till människors behov. De stela strukturerna måste ersättas av flexibilitet, småskalighet och anpassningsförmåga. Äldre och funktionshindrade drabbas ofta av kommunernas omsorgsmonopol. Det finns gott om exempel där äldre, trots laglig rätt, inte välkomnas att flytta till en annan kommun. Fenomenet kallas ibland kommunarrest. Orsaken är ofta köer som finns inom det särskilda boendet, men även de kostnader som flytten medför för den mottagande kommunen lägger hinder i vägen. Det bör också framhållas att den demografiska utvecklingen de närmaste decennierna ställer allt större krav på äldrevården. Bristyrken inom t.ex. vård, skola och omsorg måste uppvärderas. Förutsättningen för högre löner inom den kommunala och landstingskommunala verksamheten är dels ökad konkurrens mellan en mångfald av arbetsgivare, dels en decentraliserad lönebildning. ordförande, , har konstaterat att individuella löner är en viktig förutsättning för att nyckelgrupper inom vård, skola och omsorg skall kunna lyfta sina löner. Det är därför viktigt att skapa en mer pluralistisk arbetsmarknad för alla som arbetar inom denna sektor. Vi vill också införa ett stöd till funktionshindrade som är mångsidigt och anpassat till den enskildes särskilda förutsättningar (se motion 2003/04:So487). Det är en självklarhet att funktionshindrade skall ha möjlighet att påverka sin egen situation, t.ex. genom att välja vårdpersonal, omsorgsform och hjälpmedel. Funktionshindrades behov av stöd skall heller inte ställas mot andra behov i kommunen varför föreslår en viss ökning av anslagen till LSS och att staten övertar finansieringsansvaret. Rätten till personlig assistent under skoltid och vid vistelse på dagcenter skall återinföras. Rätten till personlig assistans bör också omfatta funktionshindrade i gruppboende. För att bland annat garantera att rätten till stöd via personlig assistans (LSS) beaktas när det gäller gruppen psykiskt sjuka vill vi att kommunerna tilldelas extra inom ramen för anslaget till personliga ombud (utgiftsområde 9 anslag 16:1). De personliga ombuden fyller också en viktig roll för att samordna olika insatser från socialtjänst, kommunerna och landstingen. Detta är en reform som är speciellt viktig för att åstadkomma ett bättre omhändertagande för exempelvis individer som har drabbats av allvarliga psykoser eller har diagnostiserats med schizofreni. För att öka rättvisan i barnomsorgen inför vi en barnomsorgspeng för dem som inte utnyttjar kommunalt finansierad barnomsorg. Den skall utgå med skattefritt för barn mellan ett och . Eftersom föräldralediga kan utnyttja vår barnomsorgspeng när barnet blir avskaffar vi de tre extra garantimånaderna och den trettonde månaden i föräldraförsäkringen. Transportpolitiken måste som övergripande strategi grundas på efterfrågan av effektiva, trafiksäkra och miljöanpassade transporter. underdimensionerade infrastruktur utgör ett hinder för medborgarnas rörlighet och medför konkurrensnackdelar för företagen. Underhållet av det svenska vägnätet har varit eftersatt. Eftersläpningen beräknades av vid utgången av 2002 vara . Den snabba tillväxten i våra storstadsregioner har medfört stora förändringar i trafiksituationen. Särskilt tydligt märks detta i . Där har försämringen lett till en ohållbar situation. Vi avsätter därför mer medel än regeringen till utbyggnad och underhåll av vägar och järnvägar. De senaste försvarsbesluten har varit underfinansierade. Enligt Moderata samlingspartiet är det därför nödvändigt med en grundlig genomlysning och realistisk planering inför försvarsbeslutet (motion 2003/04:U256). I de senaste försvarsbesluten har vi efterlyst en samlad strategi för försvarets framtida utveckling och materielförsörjning. Det tar tio till att utveckla nya förband och nya system. Därför bör man beskriva de förmågor och vilken organisation som behövs efter ett anpassningsbeslut. Analysen bör också omfatta ett tioårsperspektiv för att kunna konstatera vilka förband och vilka system som måste finnas , respektive vilka vi måste fatta anskaffningsbeslut om för att de skall vara operativa . Den långsiktiga planeringen skall därför särskiljas från den årliga budgeteringen. Den långsiktiga planeringen skall ge underlag för inriktning av personal- och materielförsörjning samt för den årliga verksamhetsinriktningen. Det är vår uppfattning att internationella insatser bör kunna finansieras genom biståndsanslaget av det uppenbara skälet att kris- och konflikthantering är en förutsättning för att upprätta mänsklig värdighet, trygghet och möjlighet till utveckling i en lång rad olika fall där militär förmåga är nödvändig för att skapa fred. Vi beräknar att försvaret därmed kan avlastas kostnader motsvarande . Tillsammans med vår ökning av anslaget 6 innebär detta att det militära försvaret ges en finansiell förstärkning med . Det skapar bättre förutsättningar till utbildning och utveckling av det insatsförsvar som behöver, både för att kunna möta hot riktade mot det svenska samhället och för att kunna delta i internationella uppdrag tillsammans med andra länder. 7.4.2.6 Effekter för kommuner och landsting En förändring av ekonomiska politik jämfört med tidigare budgetmotioner är att reduktionen av statsbidragen till kommuner och landsting har reducerats. Reduktion av de generella statsbidragen har minskats med . Den sammantagna effekten av utgiftspolitik är att kommuner och landsting får resurser att prioritera skola, vård och omsorg. Genom en prioritering av kärnverksamheten att bidra till att medborgarna får vård, utbildning och omsorg kan kommuner och landsting öka välfärden. Ökad konkurrens och valfrihet kan bidra både till bättre service för medborgarna och till en mer gynnsam kostnadsutveckling. Effekter för kommuner och landsting -0,3 Riktade bidrag till kommun o landsting -3,1 -3,2 -4,1 Generella bidrag till kommun o landsting -0,5 -1,0 -2,6 -0,1 anser att det finns flera skäl att minska den generella reduktionen av statsbidragen till kommuner och landsting (se också avsnitt 9, En vision om fria kommuner). Till att börja med har kommunernas ekonomiska läge försämrats. I budgetpropositionen 2002 antog regeringen att kommunerna skulle uppvisa ett överskott i sitt finansiella sparande (prop. 2002/03:1, bil. I innevarande budgetproposition är regeringens bedömning att kommunerna kommer att uppvisa ett negativt sparande 2004, trots att regeringen räknar med att skatterna höjs med 2004. steg inkomsterna för kommunsektorn snabbt tack vare stigande löner och god sysselsättningsutveckling. Försvagningen av arbetsmarknaden och arbetsutbudet som skett påverkar även kommuner och landsting. kommer att präglas av en återhållen sysselsättnings- och lönetillväxt. Trots att intäktsutvecklingen ter sig mindre gynnsam fortsätter kostnaderna att öka. Löneavtalet rörande kommunalarbetarna och stigande i avtalsförsäkringar bidrar till en snabbare lönekostnadsutveckling. Ytterligare ett skäl till stigande kostnader inom kommunsektorn är att regering och riksdag föreskrivit verksamhet och ålagt nya uppgifter som visat sig vara mer resurskrävande än vad som förutsätts. Effekterna av denna utveckling, som pågått , har blivit allt tydligare . I ett längre perspektiv innebär den demografiska utvecklingen en belastning på den kommunala ekonomin. Skillnaderna mellan kommunerna är betydande. Vissa kommuner och landsting uppvisar en påtagligt starkare utveckling. I somliga kommuner torde möjligheterna att minska kostnaderna genom ökad konkurrensutsättning och organisationsförändringar vara betydande, medan det i andra redan skett betydande förändringar av verksamheten i denna riktning. Syftet med att reducera minskningen av det generella statsbidragen till kommuner och landstingen är inte att dämpa förändringstrycket i sektorn som helhet. I många kommuner bör det vara möjligt att sänka skatterna genom att koncentrera verksamheten till kärnuppgifterna. De utgiftsförändringar och skattesänkningar vi föreslår leder till att den offentliga sektorns utgifter minskar. Våra skattesänkningar påverkar till stor del det kommunala skatteunderlaget. Vi kompenserar kommunerna fullt ut för detta i enlighet med finansieringsprincipen. Detta betyder att det statliga utgiftstaket ökar. Ökningen är av teknisk natur. Mot denna bakgrund föreslår vi att det statliga utgiftstaket bestäms till 2004. 2005 och 2006. De offentliga utgiftstaken bör bestämmas till 2004, 2005, och 2006. 8.1 Bruttoskuldsmål ersätter överskottsmål De senaste årens utveckling i och visar att budgetsaldomål utan koppling till utvecklingen av den offentliga sektorns skuldsättning inte är en bra lösning. Ett årligt mål för det finansiella sparandet utgör en för svag restriktion för finanspolitiken. Ordningen med överskottsmål ger inte tillräckligt starka incitament för regeringen att använda oväntade och tillfälliga förbättringar av de offentliga finanserna till att minska skuldsättningen. I och i länder som och använde regeringarna i betydande utsträckning tillfälliga tillväxtvinster från IT-boomen och aktiebubblan till permanenta förbättringar av olika utgiftssystem och varaktiga skattesänkningar. Avvikelser från budgetmålen påverkar inte politiken . Försämras statsfinanserna, exempelvis till följd av en konjunkturnedgång, medför det inte något krav på regeringen att föra en stramare politik under den konjunkturuppgång som sedan följer. beräknar regeringen att den ackumulerade avvikelsen från målet för det strukturella sparandet motsvarar av BNP. Ytterligare ett problem med överskottsmål är att de saknar pedagogisk klarhet. Det finns inga starka skäl att försöka nå ett visst finansiellt sparande om det inte finns en koppling till skuldsättningen. Om regeringen inriktar finanspolitiken på ett mål som det inte finns sakliga skäl att uppnå uppkommer en otydlighet i den offentliga diskussionen som inte bidrar till att öka trovärdigheten för den ekonomiska politiken. I ett land med låg skuldsättning kan en period av stora offentliga investeringar eller en kraftig lågkonjunktur motivera betydande budgetunderskott, kanske av BNP. Men i ett land som i utgångsläget har en för hög skuldnivå kan små försvagningar av de offentliga finanserna allvarligt skada trovärdigheten för den ekonomiska politiken. anser att en ordning baserad på ett mål för den konsoliderade offentliga sektorns bruttoskuldsättning bör prövas. Med ett skuldmål innebär oväntade överskott att det blir enklare att föra finanspolitiken . En ansvarsfull finanspolitik belönas med att frihetsgraderna blir större . då målen uppnås kommer regeringen närmare den tidpunkt då skuldmålet är uppnått och det blir tillräckligt att upprätthålla balans i de offentliga finanserna över konjunkturcykeln. Eftersom framtiden får en större vikt i en ordning med mål för skuldbanan och skuldnivån försvagas incitamenten att försöka nå de årliga målen genom redovisningstekniska lösningar. En budgetförstärkning under innevarande år som inte återspeglar en verklig förbättring av den offentliga sektorns skuldsättning påverkar med dagens system inte möjligheterna att nå överskottsmålet , medan redovisningstekniska lösningar i en ordning med skuldmål gör att bördan för den framtida politiken blir tyngre. Ett långsiktigt skuldmål, vars nivå bestäms av grundläggande ekonomiska faktorer som demografisk utveckling och uthållig produktivitetstillväxt, medför också ökad stabilitet i skattesatser, bättre planeringsförutsättningar, effektivare utnyttjande av resurser och därmed högre tillväxt och välfärd. kommer också att drabbas av ekonomiska kriser. Erfarenheterna från både , då budgetunderskotten motsvarade av BNP, visar att de offentliga finanserna är mycket konjunkturkänsliga. Risken för nya budgetproblem kan inte negligeras. Om en allvarlig lågkonjunktur inträffar kan det inte uteslutas att det finansiella sparandet försämras och att skuldsättningen stiger på nytt. Inträffar detta föreligger en risk att upplåningen ånyo når nivåer där stigande räntebetalningar bidrar till att skuldsättningen blir självgenererande. För att uppnå en rimlig säkerhetsmarginal bör en skuldsättning som är betydligt lägre än dagens eftersträvas. En hög skuldsättning betyder att räntebetalningar medför att skattetrycket blir onödigt högt och att andra viktiga utgifter trängs ut. motsvarar räntebetalningarna på de offentliga skulderna av BNP.