mot · GR02U256 · 2003-10-07 00:00:00 — skall därför för våra militära förband successivt söka ny teknisk utveckling. Denna utveckling skall också säkra vår militära förbands förmåga att deltaga med andra länder i gemensamma militära operationer. militära förmåga skall syfta till att försvara och det svenska samhället mot väpnade angrepp och militära hot. Den skall bidra till stabilitet och säkerhet i vår del av världen och ge svensk utrikes- och säkerhetspolitik trovärdighet. Förbandens förmågor är de verktyg som staten kan utnyttja för att dels direkt skapa trygghet för som nation, dels indirekt stärka denna trygghet genom aktiv krishantering. Våra militära medel skall kunna användas såväl nationellt som internationellt normalt tillsammans med andra länder men också självständigt. militära förmåga skall syfta till att försvara och det svenska samhället mot väpnade angrepp och militära hot. Den skall bidra till stabilitet och säkerhet i vår del av världen och ge svensk utrikes- och säkerhetspolitik trovärdighet. Grunden skall vara att Försvarsmakten kan skydda och försvara suveränitet och det svenska samhället mot militära hot och väpnade angrepp oavsett var de kommer ifrån. Beredskapen för detta skall kunna anpassas till situationen i omvärlden. Detta ger också de kunskaper och färdigheter som behövs för att landets militära enheter, i samverkan med andra nationers resurser, kan bidra till fred och säkerhet i vår omvärld. Den pågående utvecklingen pekar entydigt mot ett framtida multinationellt agerande i försvarsansträngningarna. Genom att flera stater gemensamt motverkar framtida aggressionshandlingar erhålls uppenbara kostnadseffektiva fördelar genom att varje land kan bidra med det man är bra på. Grunden måste dock vara att vi själva har en tillräcklig nivå av balanserat nationellt försvar eftersom inga länder är beredda att försvara ett land som inte själv är berett att betala för sitt eget försvar. Grundutbildningen skall därför på betydligt större bredd än förbereda förbanden för såväl nationella som internationella insatser. Målsättningen skall vara att våra förband kan agera både i nationellt försvar och i internationella insatser. Inom en begränsad ekonomisk ram måste organisationen vara utformad för båda uppgifterna och därmed kunna delta i olika typer av internationella operationer. Det är vår egen vilja som avgör ett svenskt deltagande. Uttagning och utbildning för anställning av och av anställd personal i försvarsmakten skall innefatta krav på deltagande vid internationella insatser. Försvarsmakten skall ensam eller tillsammans med förband från andra nationer tidigt och framskjutet kunna sättas in såväl utanför som i för försvar av landet. Beredskapen för försvar av landet skall flexibelt kunna anpassas till situationen i omvärlden. 6.4 Hävda svenskt territorium och integritet Försvarsmakten skall kunna upptäcka och ingripa mot kränkningar av vår nationella integritet samt kunna skydda svenska intressen, om nödvändigt med vapenmakt, på svenskt mark- och sjöterritorium samt i luftrummet och på omgivande havsområden. Operativt rörliga styrkor (luft, sjö och mark) skall kontinuerligt finnas tillgängliga för att kunna lösa denna uppgift i aktuella områden. 6.5 Bidra till fred och säkerhet i omvärlden skall kunna svara upp mot sina åtaganden vad gäller såväl nationella som internationella insatser. skall kunna bidra till frihet och säkerhet i första hand i vårt närområde men också i och bortom . Bidraget skall i första hand avse svenska militära förband med egenskaper som grundas på de efterfrågade specifika förmågor och kunskaper som dessa förband besitter. Utifrån den grundläggande förutsättningen att försvaret måste ha förmåga att genomföra militära operationer för att försvara landet skall militära enheter kunna användas för krisdämpande åtgärder i ett brett konfliktspektrum: från förebyggande och humanitär verksamhet till fredsframtvingande åtgärder. Utan en väldokumenterad operativ förmåga kan inte fullfölja de förpliktelser vi har som FN- och EU-medlem samt de internationella avtal som har ratificerat. Denna kompetens är en grundläggande förutsättning för att militära förband skall kunna användas internationellt. Svenskt deltagande med militära förband i internationella insatser förutsätter beslut av riksdag. Personalen i förbanden deltar frivilligt, eftersom värnpliktiga endast kan avses för försvar av . Dock skall i Försvarsmakten anställd personal kunna åläggas internationell tjänst. Den är också en naturlig del av officersyrket. Det normala bör därför vara att en officer följer det förband han eller hon är placerad vid. Även tjänstgöring vid internationella staber hör till yrket och bör inte enbart bygga på åtaganden från den enskilde. Detta åliggande förutsätter emellertid att en sådan skyldighet framgår av anställningsvillkoren. 6.6 Stärka det svenska samhället Landets totala resurser skall kunna utnyttjas samordnat och oberoende av organisations- och funktionstillhörighet. militära resurser skall därför, utan att detta är dimensionerande, kunna ställas till civila myndigheters förfogande. Militära enheter skall under civil ledning även i fredstid kunna användas i uppgifter som kräver militär förmåga och för att möta militära hot mot det civila samhället. Förbandsverksamheten bör ges en tydligare inriktning mot en integrerad verksamhet för att möjliggöra en effektivare produktion som i sin tur svarar mot kraven på en bredare kompetensutveckling i befälskåren. Förmågan till väpnad strid och vikten av att kunna uppträda integrerat med utnyttjande av alla stridskrafter utgör grunden för utvecklingen av Försvarsmakten. Kompetensen till samordnad strid är därför avgörande för hur väl Försvarsmaktens uppgifter skall kunna lösas. Därmed utvecklas ett mer flexibelt försvar som på ett bra sätt kan anpassas till framtidens hot och risker. All utbildning skall ske i sammansatta förband. Lokaliseringen av den grundläggande utbildningen bör koncentreras till ett fåtal områden. Värnpliktsförsvaret måste inom sig kunna ge möjligheter till kontraktsanställning för kortare perioder. Främst de internationella insatserna men också kraven på samtränade förband av hög kvalitet som bidrar till att utveckla förbandens förmåga talar för detta. Nya uppgifter och annorlunda beredskapskrav kräver en översyn av rekrytering och tjänstgöring för alla personalkategorier i försvaret: yrkes- och reservofficerare, civilanställda, värnpliktiga och frivilliga. Det är också av avgörande betydelse att inte avhända sig den kunskap som redan utbildade officerare, befäl och meniga uppnått under den grundläggande utbildningen. All anställd personal bör tjänstgöra i förbanden och den befattning man utbildats för. Anställningsformerna skall utformas så att korttids- och kontraktsanställning också av annan militär personal än befäl möjliggörs. Därmed förbättras möjligheterna att bemanna de förband som måste ha särskild beredskap. erhålls en grundutbildning som ger en bas för att rekrytera till de förband vi har, från insatsförband till nationella skyddsstyrkor, och en ökad möjlighet till avgångar i tidigare åldrar för fast anställd personal. Skall kunna hävda sin suveränitet och bidra till internationell fred och säkerhet måste vi själva, oberoende av allians eller ej, ha tillräckliga militära resurser. Våra militära förband skall i första hand utformas med förmåga att klara de tydliga operativa uppgifterna som kraven på försvar av ställer. Förbanden skall även kunna sättas in i internationella operationer och kunna utöva militär förmåga i alla delar av landet, även utanför landets gränser, ensamma eller tillsammans med förband från andra länder. De skall också kunna utveckla militär förmåga mot olika typer av väpnade angrepp, militära hot och andra väpnade insatser mot det svenska samhället. Den militära förmågan skall vara så utformad att den aktivt bidrar till vår säkerhetspolitik. Våra internationella insatser skall utformas med stöd av den förmåga och kompetens som försvaret av kräver. De förband vi har skall vara så utformade och utbildade att de kan sättas in i gemensamma uppgifter och internationella operationer. Och omvänt, de förband som sätts in i internationella insatser skall vara de som vi har för de krav som försvaret av ställer. Ett gott exempel på en typ av internationell militär insats av stor betydelse för regionens och därmed säkerhet är det pågående och planerade stödet för uppbyggnad av nationella försvarsmakter i de baltiska länderna. De svenska officerare som är engagerade i utbildning och rådgivning samt den övertaliga svenska materiel som överlämnas eller säljs till , och bidrar till stabiliteten i vår region. Den sjöminröjning som genomförts av svenska utbildningsförband längs den baltiska kusten är av mycket stort värde för sjöfart, kustbefolkning, direkt berörda länder och för hela . De internationella insatserna ger en breddning och fördjupning av militärt kunnande. Värdet av interoperabilitet för att kunna nyttiggöra hjälp, eller det faktum att vi har erfarenhet av samarbete med Nato, bidrar till vår förmåga att utveckla säkerhetspolitiken liksom förutsättningarna att ge starkast möjliga försvar. Förbandsverksamheten skall utformas så att minst ett markstridsförband, en sjöstyrka och en flygstyrka kontinuerligt kan vara insatta i internationella operationer eller kan sättas in . Ytterligare två förband av respektive typ skall kunna sättas in . Markstridsförbandet består av brigadledning och mekaniserad bataljonstridsgrupp. Sjöstyrkan består av ett par fartygsdivisioner, ubåtar, amfibieenhet och ledningsfartyg. Flygstyrkan består av (strids)flygdivision för flygspaning och luftförsvar. skall kunna sätta upp en för varje tillfälle skräddarsydd logistikorganisation för försörjning av förband vid internationella insatser. skall kunna transportera utrustning till och utföra försörjningstransporter inom aktuellt insatsområde. Genom ett förvaltningsinriktat beställarutförarsystem har regeringen abdikerat från viktiga styrmedel i försvarspolitiken. Materielanskaffningens internationalisering och FoU-satsningars långsiktiga och strategiska betydelse talar för att deras uppgifter sker genom central avvägning. FMV:s roll som självständig myndighet omprövas i samband med en större översyn av ledning och styrning av och inom Försvarsmakten och i ljuset av en möjlig europeisk samarbetsordning. De senaste försvarsbesluten har varit underfinansierade redan från början. Försvarsmakten har redovisat detta i sin perspektivplan. Detta förhållande har emellertid inte föranlett några åtgärder av regeringen. Försvarsberedningen har i sin rapport, , konstaterat att försvarsbeslutens inriktning kvalitativt och kvantitativt inte är genomförbara. I budgetpropositionen ansluter sig regeringen till detta. Enligt Moderata samlingspartiets mening har problemen nedtonats och skjutits . Det är därför enligt vår mening nödvändigt med en grundlig genomlysning och realistisk planering inför försvarsbeslutet . I de senaste försvarsbesluten har Moderata samlingspartiet efterlyst en samlad strategi för försvarets framtida utveckling och materielförsörjning. Demonstratorer och simulatorer kan vara till god hjälp vid utveckling av gamla och nya vapensystem, men de kan aldrig ersätta anskaffning av konkreta vapensystem. Därför välkomnar vi regeringens, om än senkomna, insikt att en sådan långsiktig strategi tas fram om vad som behövs för att försvaret skall kunna vidmakthålla kompetens, organisation och materiel för att lösa ålagda uppdrag. Det tar tio till att utveckla nya förband och nya system. Därför måste man rimligen beskriva de förmågor och den organisation som behövs efter ett anpassningsbeslut respektive efter beslut om att utveckla försvarsförmågan mot väpnat angrepp. Den långsiktiga planeringen, såväl som , skall därför särskiljas från den årliga budgeteringen. Den långsiktiga planeringen skall ge inriktning för personal- och materielförsörjning samt den årliga verksamhetsinriktningen. Detta synsätt leder till en naturlig uppdelning av beslut i två delar. Den ena delen är beslut om beredskap, uppgifter och förmåga i den befintliga organisationen. Den andra delen är beslut som omfattar kommande investeringar och andra långsiktiga bindningar inklusive kostnader för t.ex. avveckling, sett i ett längre tidsperspektiv. Denna förändring tydliggör också och regeringens ansvar för de långsiktiga besluten om försvarets uppgifter och förmågor samt anskaffning, uppsättning och avveckling av materiel och militära förband. Svensk försvarsindustri har en stor bredd och en unik systemkompetens. Försvarsmakten tvingades till en stor likviditetsindragning som följd av den fulla tillämpningen av anslagsförordningen. Det resulterade i panikstopp och försatte stora delar av försvarsindustrin i en akut krissituation. Stor materiell kvantitet i kombination med hög kvalitativ funktionskompetens inom de flesta områden är nödvändig för att utveckla det nya försvaret. Svensk försvarsindustri kommer inte att kunna upprätthålla samma breda kompetens på samma mängd områden som . Varken inhemsk eller utländsk efterfrågan är tillräcklig för detta. Den tekniska utvecklingen accentuerar behovet av ett allt närmare samarbete med utländska partners, som redan är i full gång. I flera hänseenden finns anledning att, i ljuset av de stora förändringar som sker i det svenska försvaret, överväga om de förhållanden som rått för svensk försvarsindustri är optimala med de nya förutsättningarna. Det bör t.ex. övervägas om inte försvarsindustrin skulle kunna erbjudas att mer aktivt få konkurrera om den del av materielunderhållet som sköts inom Försvarsmakten. På så sätt kan viktig kompetens behållas inom försvarsindustrin som volymerna upprätthålls. Självfallet bör den sammantaget billigaste lösningen väljas, varför en strikt tillämpad konkurrensutsättning av verkstads- och varvsdrift är nödvändig. En ytterligare åtgärd, dels för att öka vår egen förmåga att lösa internationella uppgifter, dels för att förbättra industrins konkurrenskraft, är att kräva att våra stridskrafter generellt skall ha en ökad interoperabilitet genom anpassning till Natostandard. Ett sådant allmänt krav på Försvarsmaktens materielanskaffning ger också ett brett engagemang i hela organisationen som positivt skulle påverka utbildnings- och övningsverksamheten. Det pågående mellanstatliga samarbetet inom försvarsmaterielområdet skall därför fördjupas och utvidgas. Det är också angeläget att fortsätta att stödja svensk försvarsindustris exportansträngningar. En av de viktigaste förutsättningarna för detta är att det vi vill exportera värderas så högt att vi själva anskaffar det till våra egna förband. skall driva på så att de initiativ till samarbete, bl.a. inom EU, som pågår också leder till gemensamma regler för export av krigsmateriel och strategiska produkter, som i snabbt ökande grad utvecklas och produceras gemensamt i flera länder. Vi är positiva till det pågående mellanstatliga försvarsmaterielsamarbetet. Detta bör fördjupas och utvidgas. Vi anser också att det är angeläget att fortsätta att stödja svensk försvarsindustris exportansträngningar. En av de viktigaste förutsättningarna för detta är att det vi vill exportera också värderas så högt att vi själva anskaffar det till våra egna förband. Med vår försvarspolitik blir detta möjlig. Vi i de demokratiska länderna har ett moraliskt och politiskt ansvar för att begränsa spridning av vapen till de länder som använder eller kan komma att använda vapnen för att angripa eller hota andra stater, förtrycka den egna befolkningen och i värsta fall genomföra folkmord. Vi har också ett egenintresse av att inte sälja vapen som senare kan komma att riktas mot oss t.ex. i samband med fredsfrämjande insatser. För att förhindra detta har och övriga västländer arbetat fram olika mekanismer för exportkontroll av krigsmateriel. Men all krigsmaterielexport är inte av ondo. Det är betydelsefullt för att kunna exportera försvarsmateriel för att stötta uppbyggnaden av demokratiska staters försvarsmakter. Ett bra exempel på detta är försvarsmaterielexport till de baltiska staterna. Intimt förknippad med frågan om internationellt samarbete försvarsindustriföretag emellan är frågan om exportregler och exportkontroll. Särskilt väsentligt för det försvarsindustriella samarbetet är regelverket för export till tredje land. Internationellt samarbete i projektutveckling är en mycket viktig komponent för att behålla systemutvecklingsförmåga i . En förutsättning för detta är ett regelverk som på ett enkelt sätt reglerar export till tredje land. Utan denna möjlighet måste man ställa sig frågan om det är meningsfullt att ge sig in i samarbete av denna typ. Exportberoendet är i delar av försvarsindustrin mycket högt. Detta beroende kan komma att öka ytterligare. Det är angeläget att få gemensamma EU-regler för export av försvarsmateriel. måste därför driva på för att de samarbetsinitiativ som pågår också leder till gemensamma regler för export av krigsmateriel och strategiska produkter, som i snabbt ökande grad utvecklas och produceras gemensamt i flera länder. En ytterligare åtgärd, dels för att öka vår egen förmåga att lösa internationella uppgifter, dels för att förbättra industrins konkurrenskraft, är att i ökad utsträckning kräva att våra stridskrafter generellt skall ha en ökad interoperabilitet. Ett sådant allmänt krav på Försvarsmaktens materielanskaffning ger också ett brett engagemang i hela organisationen som positivt skulle påverka utbildnings- och övningsverksamheten.