mot · GR02Kr327 · 2003-10-07 00:00:00 — Förslag till riksdagsbeslut 3 Frihet, mångfald och kvalitet 6 Jämställdhets- och minoritetsperspektiv i kulturlivet 7 Kulturen är en tillväxtfaktor 8 Kulturens villkor i samhället 9 En osund finansiering av kulturen: arbetsmarknadsåtgärderna 10 Professionella och amatörer 10 Stöd och stipendier till konstnärer 10 Upphovsrättslig ersättning till konstnärer 11 Stöd till konstnärer och inköp av konst 11 Skatteregler för kulturutövare 12 En utväg ur kulturens kroniska ekonomiska kris 13 Finansiering från flera håll 14 Sponsring av kultur ska underlättas 15 Tydligare prioritering av det nationella ansvaret 16 Stimulera barns och ungdomars kulturintresse 16 Fri entré på museer för barn och ungdomar 17 Musik och kulturskolor 17 Kunskap och bildning 18 Kultur för alla 20 Kultur och hälsa 20 Kultur på nätet 21 Satsning på museer 22 Det offentliga rummet 23 Kultur- och språkstöd till invandrare och minoriteter 24 Samisk kultur och 24 Ökade resurser till trossamfunden 25 Idrotten den största folkrörelsen 26 Förbättra idrottens ekonomiska förutsättningar 26 Bättre villkor för handikappidrotten 27 begär att regeringen lägger fram förslag till nya mål och mätbara delmål för kulturpolitiken i enlighet med vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om jämställdhets- och minoritetsperspektiv i kulturlivet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturen som tillväxtfaktor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kultur- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stöd och stipendier till konstnärer från bidragsgivande myndigheter och styrelser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upphovsrättslig ersättning till konstnärer och droit de suitet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Stiftelsen . begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av skatteregler för att underlätta sponsring av kultur.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att erbjuda museer möjligheten till fri entré för barn och ungdomar upp till . begär att regeringen lägger fram förslag till en plan för hur staten kan stödja att museernas samlingar kan vårdas . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om alternativ finansiering av Kulturnät . begär att regeringen lägger fram förslag till ändringsprogram för hur arkiv skall bli fullständiga då post går via e-post och information datoriseras. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring för hur Riksutställningar kan förändras i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om anslag till konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturtidskrifternas situation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om anslag till . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om satsningar på barnlitteratur. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upphandling m.m. av offentlig konst. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en genomgripande analys av hur de offentliga medlen för stöd till konstnärer och inköp av konst har fördelats. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om minskat presstöd.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kultur och språkstöd till invandrare och minoriteter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stöd till trossamfunden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stöd till idrotten och övertagande av lotteriverksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om handikappidrott. anvisar med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag anslagen under utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid enligt uppställning: Minskat anslag: - . Annan finansiering av Kulturnät , -. Överföring administrativ kostnad från 28:9: . 28:5 Bidrag till Operan, , , Svenska rikskonserter och Rikskonserter: - . 28:6 Bidrag till regional musikverksamhet samt regionala och lokala teater-, dans- och musikinstitutioner För att stärka länsmusiken och de regionala teatrarna. är avsatta för . Bidrag till vissa teater-, dans- och musikändamål Stöd till de fria grupperna: . Ingen utgivning av vuxenlitteratur i En bok för alla: - . Administrativ kostnad ej under detta anslag: - . Satsning inköp av litteratur: . 28:10 Stöd till kulturtidskrifter 28:15 Konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön Överföring av ansvar till kommuner och landsting. 28:28 Centrala museer: Myndigheter Nej till fri entré enligt regeringens förslag: -. Fri entré för barn och ungdom, samtliga museimyndigheter: . Digitalisering av utställningar, vård av samlingar: . 28:29 Centrala museer: Stiftelser 28:30 Bidrag till regionala museer Ansvaret överförs till större regionala museer. 28:39 Stöd till trossamfund Nytt anslag: Möte mellan kulturer 1Yrkande 6 hänvisat till LU. 2Yrkande 8 hänvisat till SkU. 3Yrkande 20 hänvisat till KU. I denna motion beskriver hur kulturens villkor kan förbättras. Vi tar vår utgångspunkt i en liberal grundsyn. Kulturen erbjuder visioner, reflexion, fördjupning och livsglädje och utgör en grogrund för tolerans och skapande möten mellan människor. Frihet, mångfald och kvalitet Frihet, mångfald och kvalitet är grundprinciperna i den liberala kulturpolitiken. En framåtsyftande kulturpolitik som skapar goda förutsättningar för ett fritt, utmanande och ständigt förnyande kulturliv, tillgängligt för alla, är nödvändig för ett gott samhälle. Den enskilda människan är utgångspunkten för liberal tanke och politik. Hennes frihet, livskvalitet och utveckling är det centrala syftet. Kulturen erbjuder individen möjlighet till bildning, reflexion och personlig utveckling. Kulturen bidrar till nya sätt att förstå och påverka det samhälle vi lever i. Frihetstanken är djupt förankrad i den liberala själen. Det handlar om frihet att uttrycka sig; frihet att utvecklas; frihet att röra sig över stora avstånd i tankarnas och drömmarnas värld; möjlighet att slippa instängdhet, begränsningar och trångsynta mönster för tanke och handlingar. För att fortsätta forma demokratin krävs ett levande offentligt samtal. Kultur i form av konst, litteratur och teater är ofta det som ger stoff, kunskap och inspiration till detta samtal. Att kulturlivet är fritt från ingripanden och begränsningar är en förutsättning för att uppnå det livaktiga offentliga samtalet. Få områden lämpar sig så illa för lagstiftning och anvisningar som kulturen. Alla försök att med lagar snäva in kulturen, vars inneboende kraft finns just i att vara fri, dynamisk och ifrågasättande, måste avvärjas. Därför kan det vara speciellt viktigt att det som inte får allmänt gillande uttrycks. Så slipar vi våra argument eller finner att de inte bär. Frihet är en nödvändighet för ett levande kulturliv. Frihet innebär i grunden respekt för den konstnärliga kompetensen. Konsten har sin styrka i att vara en motvikt till makthavarna och till etablerade föreställningar om livet. På många håll i världen är kulturlivet fortfarande inte fritt utan utsätts för politiska påtryckningar. Även om lyckligtvis är förskonat från detta, finns det fortfarande mycket att göra för att främja vår kulturs frihet. Högt på dagordningen står att kämpa mot kulturens beroende av alldeles för få finansiärer och givare för att öka de ekonomiska resurserna. De tre mål som vår liberala kulturpolitik följer frihet, mångfald och kvalitet är beroende av varandra. Frihet betyder bl.a. en konkret frihet att vända sig till flera och olika finansieringskällor. Mångfalden av finansieringsmodeller kan ge rum för en mångfald av olikartade produktioner och av olikartade distributionsmodeller. Kvalitet föds just i det kraftfält på vilket mångfaldens skeenden fritt samspelar. Kvalitet vad gäller kulturverksamhet kan bedömas dels utifrån skickligheten hos konstnären att gestalta det han eller hon vill, dels hur nyskapande det är, eller hur väl det anknyter till sådant som tidigare gjorts. Kvalitet måste bedömas efter objektiva kriterier, men eftersom konst ofta handlar om upplevelser går det inte att förbise den subjektiva värderingen av ett konstverk. Därför kan man inte sätta upp generella regler för vad som är kvalitet. Kulturpolitiken är politikens mest ödmjuka gren, som den är ett politiskt område som kräver energi och beslutsamhet. Den får och kan inte sträva efter att styra kulturlivets utveckling. Den ska däremot ge starka impulser, bestämt försvara de demokratiska principerna om tanke- och yttrandefrihet samt garantera förutsättningarna ekonomiska och organisatoriska för en sund vardag när det gäller produktion, distribution och mottagning av kultur. Därför måste kulturpolitiken struktureras av tydliga mål. Fler av de kulturpolitiska mål som beslutade om 1996 har snarare karaktären av medel för kulturpolitiken än mål. liberalerna föreslår därför att de nuvarande målen förändras för att uppnå större klarhet. Målen för kulturpolitiken medger i liten utsträckning någon kvalificerad uppföljning av politikens resultat. Det måste kunna gå att avgöra om kulturpolitiken uppnått sitt syfte eller inte. liberalerna föreslår därför att de nationella målen för kulturpolitiken, under den förnyelseprocess som vi föreslagit bör inledas, kompletteras med uttryckliga, mätbara mål för de enskilda kulturpolitiska insatserna. Vad som här är sagt om kulturpolitikens mål och komplettering med mätbara delmål bör ges regeringen till känna. Jämställdhets- och minoritetsperspektiv i kulturlivet Den vars livsvillkor aldrig speglas i det kulturella utbudet kan inte känna någon samhörighet med kulturen i det land hon lever. Om kulturen brister i bredd blir den likriktad och bidrar till utanförskap. Däremot kan kulturen, genom att uppvisa en mångfald och bredd i perspektiv, bidra till att överbrygga klyftor och betona det allmänmänskliga och enande snarare än det åtskiljande och särande. Det finns en mängd faktorer som påverkar de generella livsvillkoren för en människa, såsom kön, etnicitet, yrke, social och ekonomisk bakgrund, sexuell läggning och ålder. Det är givetvis inte vare sig möjligt eller önskvärt att anslå några kvantitativa mål för hur stor del av produktionen inom ett visst område ska riktas till en viss grupp. Däremot är det både möjligt och rimligt att diskutera hur de kulturpolitiska medlen används i förhållande till sådana faktorer. Här ställs frågor både om vem som producerar och för vems räkning; vem som är subjekt och vem som är objekt i förhållandet mellan kulturskapare och publik. Förhållandet får inte fastna i det alltför vanliga kategoritänkandet där en viss del av resurser, tid och utrymme anslås åt minoriteter medan resten av utbudet är dominerat av en tydlig normativitet i fråga om egenskaper som kön, etnicitet och demografi. Här finns skäl att beröra regeringens skrivelse Jämt och ständigt Regeringens jämställdhetspolitik med handlingsplan för mandatperioden (2002/03:140). Där uttrycks goda ansatser att fånga en dimension av samhällets mångfald, jämställdheten mellan könen, på kulturområdet. Dessa ansatser måste enligt liberalernas mening också leda till konkreta insatser. På flera platser i denna motion kommer vi att föreslå åtgärder för att kartlägga eller påverka hur de kulturpolitiska insatserna i samhället speglar inte bara jämställdheten utan fördelningen över flera faktorer. Detta är ett område av de allmänna kulturpolitiska målen som, efter fördjupade studier, kan lämpa sig för konkreta mål syftande till ökad jämlikhet. Kulturen är en tillväxtfaktor Kulturen är en verksamhet med ett egenvärde, men det hindrar inte att man kan se klara kopplingar mellan ett vitalt och nyskapande kulturliv och den ekonomiska tillväxten. Det finns en föreställning om kultur och kommunikation som ett slags onödigt smycke, en marginell företeelse som kräver subventioner men aldrig ger vinst. Vi behöver ta till oss en helt annan syn. Att inte satsa på kulturen betyder att stänga sig ute från morgondagens världsomfattande arbetsmarknad. De nya informations- och kommunikationsmedierna blandar stillbild och text, rörlig bild och musik, grafik av hög konstnärlig kvalitet och dans eller annan form av kroppslig kommunikation. Helt nya medier med revolutionerande uttrycksmedel för kulturella upplevelser föds. Sedan vann 1973 har en strålande framgångsrik musikindustri vuxit fram. Både musikindustrin och upplevelseindustrin är stora exportframgångar, där svensk musikexport överträffas endast av och . Svensk design uppmärksammas internationellt och ger svensk industri möjligheter att nå nya marknader. Även inom har olika former av kulturyttringar inneburit en god tillväxt utanför de stora städerna, t.ex. i och i . Festivaler och arrangemang som samlar folk kring film, musik och teater utgör en stark motor i berömda turistorters utveckling eller placerar tidigare okända små samhällen på de internationella resornas kartor. För att nå detta krävs en god samhällelig kulturinsats, vilket kan jämföras med det offentligas ansvar för grundförutsättningarna i andra verksamheter, att genom utbildning, en fungerande infrastruktur och effektiva institutioner skapa bästa möjliga tillväxtbetingelser. Det finns många delar inom kulturen som stimulerar till kreativitet. Kommunala musikskolor likväl som och har betytt mycket för att grundlägga den svenska musikindustrins exportframgångar. Därtill kommer också att kunskap om vårt kulturarv är viktig, inte minst för ungdomar. I lever dock kulturskaparna alltjämt under svåra omständigheter. De flesta människor som försörjer sig på att skriva, spela musik, måla, dansa eller spela teater är inte och kan inte bli fast anställda. Till och med de stora institutionerna har en i grunden svag ekonomi. Kulturens villkor i samhället Kulturens allt överskuggande problem är ekonomin. De ekonomiska förutsättningarna är inte bara avgörande för mångfald och kvalitet i utbudet av kulturella aktiviteter utan de är också, som tidigare berörts, på ett djupare plan avgörande för om målsättningarna om en fri och obunden kultursektor ska vara verklighet eller tomma ord. Därför är inte bara storleken på de offentliga kulturanslagen viktiga, utan det är de samlade ekonomiska villkoren som är avgörande. Kulturpolitiken bör i princip vara generell. Selektiva urvalsprinciper måste tillämpas restriktivt. Långsiktighet, effektivitet och kvalitetsmedvetande måste prägla politiken på kulturområdet i ännu högre grad än andra områden. Kulturverksamhet kräver längre planeringshorisont än många andra verksamheter. Det gäller förstås kulturskaparnas villkor, deras möjlighet till försörjning och deras utbildning. Det gäller också hela det rika kulturarv som skapar referensramar och utgångspunkter för dagens produktioner. Lika lite som man kan få fram en skolad operasångare genom en månads repetitioner kan man skapa en tradition som den som ger operan dess särskilda inramning och ställning genom fläckvisa insatser med osäker framtid. Det tar ofta tid att bygga kultur. vill därför se till helheten när de gäller de ekonomiska villkoren för kulturen. Att det är nödvändigt att prioritera mellan olika insatser inte bara på grund av deras angelägenhetsgrad utan också med ekonomiska realiteter i åtanke är en bister verklighet. På samma sätt kommer människors vilja att betala för kulturella upplevelser liksom företags vilja att bistå med sponsring att påverkas av den allmänna ekonomiska konjunkturen. Av dessa skäl är det särskilt viktigt att staten har förmåga att prioritera det ingen annan kan väntas ta ansvar för. Vi menar att det offentliga kulturstödet mot denna bakgrund bör förstärkas något samt ges en tydligare prioritering efter ovanstående principer. Inom ramen för hela utgiftsområdet anslår sammanlagt mer än regeringen. Vi föreslår också en rad omprioriteringar inom och mellan enskilda anslag. En osund finansiering av kulturen: arbetsmarknadsåtgärderna För den fattiga kulturen har arbetsmarknadsåtgärderna och a-kassan utgjort ett slags konstgjord andning, en smygvariant av finansiering. På papperet står det att skådespelarna, dansarna eller bildkonstnärerna är arbetslösa och att de därför är berättigade till utbildningsbidrag eller a-kassa. I verkligheten fortsätter många av dessa förmodade arbetslösa att intensivt arbeta mot minimal betalning och med få chanser att nå ut till den publik som kan ha glädje av deras arbete. Kulturens kroniska brist på arbetskraft, eller kanske snarare på betald arbetskraft, maskeras ofta med hjälp av AMS-insatser. Många exempel på detta kan hämtas från teaterns, dansens, filmens och musikens områden. Förklaringen är att den svenska arbetsmarknaden byggdes upp på den politiska tron på ett arbetsliv till största delen bestående av fasta anställningar. Kulturens särart kräver dock ofta korta och varierade uppdrag och alltså helt andra modeller för betalning av genomförda och kommande arbetsmoment. Kvaliteten inom kulturpolitiken måste prioriteras. De professionella konstnärerna förtjänar stor uppmärksamhet och utrymme. Att dessa helt skulle kunna förlita sig på marknadens uppskattning av deras verk är dock en utopi. En stor del av kulturlivet kan, om man talar i ekonomiska termer, ses som en kollektiv nyttighet. Museer och bibliotek är tydliga exempel på detta. Även om den nationella kulturpolitiken ska prioritera de professionella konstnärerna, ska inte amatörkulturen underskattas. Den medverkar i hög grad till ett stort kulturintresse oberoende av om den utövas i form av amatörteatersällskap, körer eller dylikt. Stödet till amatörkulturen bör dock i första hand ges på regional och lokal nivå. Det är också viktigt att samverkan mellan studieförbund, folkhögskolor och amatörorganisationer fungerar när det gäller utvecklingsarbetet inom amatörverksamheten. Amatörkulturorganisationerna utgör ett viktigt led i kulturlivet, framför allt på lokal och regional nivå. Stöd och stipendier till konstnärer Att fördela ersättning, stipendier m.m. till konstnärer är ett grannlaga arbete som kräver känsla för etik och moral, liksom kunskap om vad som är kvalitet. finns det andra aspekter som också ska vägas in, som t.ex. främjande av jämställdhet och tillgänglighet för alla. Bidragsgivande myndigheter försöker värna en god kvalitet genom ett nära samarbete med olika konstnärsorganisationer. Det är av största vikt att detta samarbete inte leder till ett gynnande av en speciell sammanslutning framför en annan. Speciellt viktigt är detta vad avser bildkonsten, där organisationerna synes verka under mycket olika villkor. Varje konstnär har sitt unika värde oberoende av facklig eller annan organisatorisk tillhörighet. Det är professionalismen i konstnärsutövandet som ska premieras. Sammansättningen av styrelser som beviljar stöd och ger andra förmåner måste vara bredast möjlig, insynen måste garanteras, gränserna vara tydliga mellan särintressen och beslutsfattare och neutraliteten mellan olika organisationers medlemmar måste upprätthållas. Upphovsrättslig ersättning till konstnärer När det gäller kopiering av konstnärers verk har konstnärerna en rätt till ekonomisk ersättning. För detta ändamål finns en organisation för förmedling av kopieringsersättning, Bonus. Bonus verkar på uppdrag av ett antal medlemsorganisationer, träffar avtal med staten och om en klumpsumma för kopiering främst inom skolväsendet. Resurserna fördelas sedan via Bonus till medlemsorganisationerna som i sin tur och efter egna regler fördelar resurserna till konstnärerna. Eftersom det rör sig om förhållandevis små resurser fördelas de oftast inte till varje enskild konstnär som fått ett verk kopierat utan istället i form av stipendier. Bonus tillåter dock bara en medlemsorganisation för varje konstform. De mindre konstnärsorganisationerna får därför inte ansluta sig till Bonus. Givetvis bör statens kopieringsersättning fungera så att alla konstnärer som får sina verk kopierade också har möjlighet att få ersättning. En utvärdering av det rådande fördelningssystemet bör göras. infördes lagen om droit de suite, DDS. Den innehåller regler om upphovsrätt och ersättningar till konstnärer vid vidareförsäljning av konstverk till exempel genom konsthandlare eller auktionsfirmor. har bara en organisation hanterat inkassering och utbetalning av ersättningen. Denna monopolsituation är inte acceptabel. Konkurrens torde medföra att administrationen effektiviseras och därmed att mer av det inkasserade beloppet går tillbaka till konstnärerna. Vad här har sagts om upphovsrättslig ersättning till konstnärer bör ge regeringen till känna. Stöd till konstnärer och inköp av konst Inköp av offentlig konst är en grannlaga uppgift, som vållat en hel del huvudbry och motsättningar inom . Det är angeläget att begreppen reds ut och att man tar tillvara de rekommendationer om åtgärder som och givit. Det är angeläget att konkurrensen ökar och fungerar och att alla konstnärer får möjlighet att lämna anbud, oberoende av om man är medlem eller inte i någon fackorganisation. Detta gäller även inköp av konstverk för utsmyckning av det offentliga rummet. All upphandling av offentlig konst till statliga byggnader sköts av . Praxis är att en summa motsvarande en procent av byggnadskostnaden avsätts till konstnärlig utsmyckning. Därigenom blir en av de viktigaste konstbeställarna i landet. En stor del av det övriga offentliga stödet till konstnärerna fördelas via . liberalerna menar att det bör göras en genomgripande analys av hur stöd till verksamma konstnärer och det offentligas inköp av konst har fördelat sig . Det återrapporteringsuppdrag till som regeringen redovisar i skrivelsen Jämt och ständigt (2002/03:140) bör kraftfullt utvidgas. Det föreligger ett behov av att samlat utvärdera hur de nuvarande, centraliserade formerna för beslut om stöd och inköp/uppdrag har fördelats inte bara mellan könen utan också med avseende på andra faktorer som tidigare beskrivits i denna motion. En sådan samlad kartläggning bör sträcka sig bortom en sammanställning av hur antalet uppdrag fördelas över de undersökta kategorierna och även inkludera uppdragets storlek, verkets placering och därmed hur det påverkar den utövande konstnärens livsinkomst med hänsyn till sekundära ersättningar som t.ex. Individuell Visningsersättning. Det som här sagts om en samlad utvärdering av stöd till och inköp av offentlig konst bör ge regeringen till känna. Möjligheterna för kulturutövarna att bli ekonomiskt oberoende av stat och kommun måste uppmuntras. Stödet till kulturen måste komma från många olika håll för att inte skapa ett alltför starkt ensidigt beroende av få finansiärer, vilket riskerar att leda till likformighet. En avkunnad dom som blir vägledande klargör att idrottsmän som tävlar kan bilda ett bolag för att fördela vinstpengarna över . Detta bör få effekt också för de många kulturutövare som är egna företagare och där skattereglerna har varit oklara angående spridande av inkomsterna . För många kulturutövare som skulle kunna vara egenföretagare är dock regelverket avskräckande. regler om antal kunder, självständighet i verksamheten etc. medför en ständig risk för problem. Många kulturutövare som har några få institutioner att vända sig till och som kanske verkar vid en och samma institution kan plötsligt av skattemyndigheten räknas som anställd men utan att få den anställningstrygghet och sociala trygghet som det innebär eftersom inget anställningsavtal existerar. Detta gäller till exempel frilansande skådespelare och regissörer. Dessa problem har minskat något , men de finns fortfarande. liberalerna menar att det finns mycket att vinna både inom kultursektorn och i samhället i övrigt genom en mer liberal företagarpolitik.