ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GQ10208 · 2003-02-26 00:00:00 — Interpellation 2002/03:208 av förste vice talman () till utbildningsminister om omprövning av betyg Den som inte fått godkänt betyg, eller inte fått något betyg över huvud taget, i ett ämne i gymnasieskolan får genomgå prövning i ämnet i fråga. Det är emellertid inte möjligt att genom prövning förbättra ett godkänt betyg för den som ännu inte slutfört sina gymnasiestudier. Den som inte är elev i en gymnasieskola kan genomgå prövning i alla kurser som får förekomma på ett nationellt program och på så sätt förbättra sina betyg. Den som har slutfört sina gymnasiestudier och är kan söka till komvux och där få nya betyg. Det är emellertid inte självklart att eleven i fråga bereds plats inom komvux om det finns andra sökande som har större behov. I förekommande fall på gymnasieskolan får elever bland annat i samband med byte av studieinriktning läsa samma utbildningsavsnitt ytterligare en gång men betyget kan inte förbättras i samband med detta, trots fall med MVG i samtliga prov bibehålls betyget G. En omprövning enligt nu gällande regler kan enligt uppgift endast göras efter genomgången gymnasieskola i samband med studier på till exempel komvux @ detta trots att det kunskapsnivån dokumenterat redan uppnåtts tidigare och trots att komvuxstudier innebär ytterligare kostnader för såväl det allmänna som den enskilde. Med ledning av ovanstående önskar jag fråga utbildningsministern: Är ministern beredd att ändra nu gällande regler så att verkligt uppnådd kunskap speglas i betygen i stället för att till högre enskilda och samhällskostnader behöva gå över till exempel komvux?
ip · GQ10209 · 2003-02-26 00:00:00 — Interpellation 2002/03:209 av () till vice statsminister om jämställda löner inom offentlig sektor Offentlig sektor sysselsätter en stor andel kvinnor. Dessa tillhör ofta gruppen lågavlönade i samhället. Det finns ett behov av en utjämning av lönenivån i förhållande till andra grupper i samhället. räknar med att lönebildningen inom den offentliga sektorn kommer att överstiga . I begreppet lönebildning ingår då de totala lönekostnaderna. Utrymmet för det personliga löneutrymmet blir därför inte i den omfattning som erfordras. Dessutom är risken stor för kompensationskrav om offentlig sektor ges större löneutrymme än andra grupper i samhället. Möjligheten till extraordinära lönelyft kan motiveras via en produktionsutveckling inom sektorn. Inom offentlig sektor är dock produktionstillväxten svår att mäta och antas därför vara noll av ekonomiska bedömare. Den demografiska utvecklingen i samhället tillsammans med det framtida arbetskraftsutbudet är oroande. Offentlig sektor ska alltså konkurrera med övriga sektorer i samhället om arbetskraften. Detta ställer krav på en offentlig sektor som klarar kravet för en attraktiv arbetsgivare. Ekonomiska bedömare ser den konkurrensutsatta sektorn som den löneledande. Den sektorn kan ofta kompensera extraordinära lönelyft via produktionstillväxt. Möjligheten att överföra delar av offentlig sektor till den konkurrensutsatta sektorn skulle enligt det synsättet erbjuda större möjligheter att uppnå en jämnare lönesättning. En mångfald av driftformer inom offentlig sektor skulle alltså vara en bidragande faktor i arbetet för att uppnå en jämlikare arbetsmarknad på löneområdet. Detta skulle också stimulera en förstärkt lönekonkurrens som skulle medföra snabbare lönetillväxt och bättre karriärsmöjligheter och därmed lägga grunden för en långsiktig stark rekryteringsbas. lönebildning ligger på en hög nivå i förhållande till vår omvärld. Detta hämmar landets möjlighet att värna och utveckla välfärden. En väl fungerande lönebildning bör därför följa den så kallade Edinnormen innebärande en tillväxt av lönebildningen om maximalt . Detta motsvarar en avtalsenlig lönetillväxt om högst . Utrymmet för att undanröja ojämlikheter i nuvarande system motverkas med denna norm. Trots det är nödvändig för landets välfärd. Alternativa förändringar för att nå målet om jämlikare lönenivåer måste därför prövas. Mina frågor till statsrådet: 1.Vilka åtgärder har statsrådet för avsikt att vidta för att främja en ökad jämställdhet inom löneområdet med beaktande av Edinnormen? 2.På vilket sätt avser statsrådet att verka för en offentlig sektor präglad av en mångfald av driftformer där sjuktalen är låga, lönenivåerna rimliga och en aktiv personalpolitik som synliggör medarbetarna? 3.Vilken bedömning har statsrådet gjort beträffande de faror och möjligheter som ett EMU-medlemskap skulle kunna innebära i relation till en mer jämställd lönebildning?
ip · GQ10210 · 2003-02-27 00:00:00 — Interpellation 2002/03:210 av () till justitieminister om Internetbedrägerier Jag har tidigare interpellerat angående frågan om det var rimligt att fungerar som ett inkassoföretag till oseriösa näringsidkare. Interpellationen tog upp de bedrägerier i samband med att man använder modem och telefonuppkoppling till Internet där det förekommer att konsumenten ovetandes klickar sig in på sajter som senare visar sig vara betaltjänster. Detta uppdagas när skickar ut fakturan. Jag debatterade med ministern . Tyvärr blev svaret i den debatten att ministern inte avsåg att lagstifta för att skydda de enskilda konsumenterna genom att sätta en spärr för alltför höga telefonräkningar. Sedan min förra interpellation skrevs och debatterades har ytterligare ett problem uppdagats. Det handlar om företag som skickar ut fakturor för påstådda besök på sexsidor. Bedragarna lever här på skamgreppet. Många betalar fakturorna inför det fiktiva hotet att inför domstol få bestrida en faktura som kommit till på grund av ett besök på en sexsida. Om kunden inte betalar hotar man med en ny faktura på plus kostnader och med indrivning genom kronofogdemyndigheten. Det är orimligt att samhället inte tar sitt ansvar och reagerar trots att hundratals polisanmälningar finns och trots att adresser till dessa näringsidkare finns. Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att stoppa dessa bedragares framfart?
ip · GQ10211 · 2003-02-28 00:00:00 — Interpellation 2002/03:211 av () till statsrådet om säkrare oljetransporter på Det hotande kriget i har fått världsmarknadspriset på olja att stiga. Det finns stora pengar att tjäna och de ryska oljeproducenterna skyr inga medel för att få ut sin dyrbara vara på världsmarknaden. Undermåliga fartyg trotsar svåra isförhållanden där incidenter och olyckor just nu är vardagsmat. Tankern , med olja ombord, kolliderade utanför den estniska kusten med en lastbåt som befann sig i samma isränna. Utanför ligger isskadade tankfartyget på drift, lastat med olja, och utanför kämpar "" en ojämn kamp med isarna. Hotet inför att det ska hända en större oljekatastrof i har i mitt tycke aldrig varit så påtagligt som . Isen är inne i och tiotals fartyg på väg till och från ligger inklämda i isarna på grund av bristfällig rysk isbrytarkapacitet. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att bara en liten del av fartygen som anlöper Primorsk har den isförstärkning som krävs. Det är uppenbart att de som äger och fraktar den ryska oljan är beredda att ta stora risker för att få ut sin vara på världsmarknaden. Lika uppenbart är det att riskerna är kalkylerade och att den ekonomiska förlust som uppstår vid en eventuell olycka är liten för den som äger eller fraktar oljan. De ekonomiska och miljömässiga effekterna av ett oljeutsläpp får i stället länderna som drabbas av utsläppet stå för. Det enda rimliga är att de som äger och transporterar olja ska försäkra sig så att de också kan betala kostnaderna som ett oljeutsläpp orsakar för miljön och näringslivet vid en olycksplats. 1.Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att förebygga oljeolyckor i ? 2.Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta nationellt och internationellt för att de rederier som fraktar olja och de som äger den fraktade oljan ska ta ett rimligt ekonomiskt och miljömässigt ansvar vid eventuella olyckor?
ip · GQ10212 · 2003-02-28 00:00:00 — Interpellation 2002/03:212 av () till statsrådet om vuxenutbildningen Gymnasieutbildning får betraktas som en grundläggande utbildning, som de allra flesta behöver, oavsett om de ska läsa vidare på högskolan eller gå ut i yrkeslivet. Därför är, enligt , möjligheten till kompletterande vuxenutbildning på grundskole- och gymnasienivå viktig. har i föreslagit att en rätt till kompletterande gymnasieutbildning införs för vuxna som inte skaffat sig sådan utbildning i ungdomen. Komvux har spelat en stor roll för vuxna, när det gäller att skaffa sig den utbildning de inte fått i ungdomen. Komvux har arbetat utifrån samma läroplan som gymnasieskolan, och de människor som skaffat sig gymnasieutbildning i komvux har med stolthet kunnat säga att de fått minst samma, lika goda, kunskaper som godkända elever i övriga gymnasieskolan. Dessutom har folkhögskolor spelat en viktig roll för vuxnas utbildning, ofta genom att arbeta med alternativa arbetssätt, men med samma mål att ge människor behörighet för vidare studier. diskuteras stora förändringar av vuxenutbildningen i . Vuxenutbildningens framtid lämnades utanför arbete. I stället har en departementspromemoria skrivits i . Förslaget i denna promemoria tycks syfta till att skapa gränser mellan å ena sidan vuxenutbildning och å andra sidan grund- och gymnasieskola. "Reglerna synes utgå från en verksamhet i skollika former" heter det bland annat om dagens utbildning. Ordet utbildning byts ut mot "stöd till vuxnas lärande". Enligt min mening har styrkan i vuxenutbildningen legat i att den under skollika former gett vuxna det de missat tidigare. "En skola i fysisk bemärkelse kommer inte i alla situationer att vara urskiljbar", står det på ett annat ställe om framtidens vuxenutbildning. Jag tror att de aviserade förändringarna av vuxenutbildningen kommer att skapa osäkerhet om vad denna utbildning är värd, och att lärarkompetensen kommer att sjunka. Dessutom menar jag att även vuxna ska ha rätt till en fullgod gymnasieutbildning. Därför vill jag ställa följande frågor till statsrådet: Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att stärka vuxnas rätt till gymnasieutbildning? Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att garantera att vuxna också ges en utbildning likvärdig med gymnasieskolans?
ip · GQ10213 · 2003-02-28 00:00:00 — Interpellation 2002/03:213 av () till kulturminister om stöd till åldersintegrerad verksamhet Vi lever i ett samhälle som på många sätt är segregerat, mellan höginkomsttagare och låginkomsttagare, mellan högutbildad och lågutbildad, mellan infödda svenskar och invandrade svenskar, mellan unga och gamla och så vidare. En uppgift för politiken är att minska dessa klyftor genom att till exempel underlätta och skapa förutsättningar för möten mellan människor med olika bakgrund. En tydlig klyfta i samhället går mellan ung och gammal. Många unga människor saknar kontakter med de äldre generationerna. Det är en stor brist eftersom människor i olika åldrar har mycket att ge varandra i form av erfarenheter och kunskaper. För att uppmuntra möten över generationsgränserna måste det offentliga uppmuntra och stödja de mötesplatser som finns. Kulturen är en sådan mötesplats. I till exempel amatörorkestrar och teatergrupper möts människor i olika åldrar, förenade genom ett gemensamt intresse. När barn- och ungdomar deltar i gemensamma kulturverksamheter med vuxna bidrar åldersblandningen dessutom till att förmedlingen av kompetens och kulturarv underlättas. Dagens regelverk för ekonomiskt stöd till barns- och ungdomars kulturutövande innebär dock stora problem för dessa kulturgrupper. De ungdomar som väljer att engagera sig i åldersintegrerade amatörorkestrar eller teatergrupper missgynnas av de offentliga bidragssystemen. Stödet till ungdomars kulturutövande går nämligen enbart till rena barn- och ungdomsorganisationer, av medlemmarna får vara max . Ungdomar i ett ungdomsförbund, till exempel en orkester tillhörande , kan få bidrag både till riksorganisationen och för verksamheten i föreningen. Om samma ungdomar tillhör en vuxenorganisation, till exempel en orkester som organiseras av , får de bekosta sitt kulturutövande själva. Avgiftsskillnaden mellan subventionerade verksamheter och de som ungdomarna betalar själva blir stor. Ungdomars möjligheter att fortsätta sitt musicerande, dansande eller teaterspelande begränsas när grupper med blandade åldrar värderas lägre än rena barn- eller ungdomsgrupper. Det är inte rimligt. På många orter i landet spelar amatörkulturen en viktig roll för ett levande kulturliv. Dagens regelverk, som separerar ungdomar från vuxna, försvårar en naturlig inskolning i ortens amatörverksamheter och därmed också i det demokratiskt uppbyggda föreningslivet. Inom flera riksorganisationer har ungdomarna själva avvisat möjligheten till stöd när detta förutsatte en uppdelning på två separata organisationer, en för barns- och ungdomars och en annan för vuxnas verksamheter. På det sättet har de förlorat stora ekonomiska bidrag eftersom de föredrar att bevara verksamhetens åldersintegrering. Vad avser kulturministern att vidta för åtgärder för att underlätta och skapa mötesplatser för olika generationer? Avser kulturministern att vidta åtgärder för att inte de offentliga bidragssystemen ska missgynna åldersintegrerad kulturverksamhet?
ip · GQ10215 · 2003-03-03 00:00:00 — Interpellation 2002/03:215 av () till statsrådet om vården av missbrukare Innehav av narkotika är olagligt i . Därför är det också möjligt att döma en person för narkotikabrott, och tvångsingripande är försvarligt när en missbrukare är farlig för sig själv och för sin omgivning. Lagen om vård av missbrukare (LVM) ger möjlighet till tvångsomhändertagande. Dessutom har domstolarna möjlighet att, då påföljd bestäms i brottmål, föreskriva att den dömde ska bli föremål för vård med syfte att komma ifrån missbruket. Efter att ha kommit i kontakt med anhöriga till en missbrukare som dömts för narkotikabrott har jag fått uppfattningen att domar där drogavvänjande behandling föreskrivits inte alltid verkställs. Om missbrukaren inte accepterar behandlingen @ eller inte infinner sig till möten @ kommer inte någon snabb och tydlig reaktion från ansvariga myndigheter. Det är inte lämpligt att i en interpellation i ett ämne av detta slag redovisa enskilda fall. Men vittnesbörd om att personer som dömts till vård, utan konsekvenser, kan utebli från behandling är mycket oroväckande. Följden kan bli ett fortsatt missbruk och i värsta fall en tidig död. Statistiken talar också sitt tydliga språk om att antalet svårt belastade narkotikamissbrukare har ökat i landet, medan antalet vårdplatser som är avsedda för denna kategori av missbrukare har minskat. En grundförutsättning för att dessa missbrukare ska få vård är att domar för narkotikabrott verkställs, liksom att möjligheten att omhänderta missbrukare för vård enligt LVM utnyttjas. Det verkar vara i bästa fall osäkert om så verkligen sker i tillräcklig utsträckning. Med hänvisning till detta vill jag fråga statsrådet : Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att klarlägga i vad mån narkomanvården förmår medverka till att domar med föreskrift om vård för missbruk blir verkställda och följs upp?
ip · GQ10216 · 2003-03-04 00:00:00 — Interpellation 2002/03:216 av () till justitieminister om skuldsanering I och med lag om skuldsanering finns det möjlighet för fysiska personer att få en skuldsanering genomförd om personen i fråga inte har möjlighet att komma ur sin skuldfälla på egen hand. Lagen är i princip bra, även om exempelvis handläggningstiderna har kritiserats. beslutade regeringen att låta utvärdera lagen, bland annat för att se efter om de långa handläggningstiderna kan åtgärdas. För att uppfylla kraven för skuldsanering ska, enligt lagen, skulderna vara minst , varefter handläggningstiden är åtminstone . Under vanligtvis ska personen därefter leva på så kallat existensminimum där eventuellt överskott ska komma fordringsägarna till godo. Detta ger en period om sammanlagt . Prövningen för den enskilda personen slutar dock inte där, då betalningsanmärkningar finns kvar vilket leder till nekade hyreskontrakt, telefonabonnemang och liknande. har utfärdat råd som säger att en betalningsanmärkning inte ska vara skäl för att neka en kund inlåningskonto, men att få ett betalkort, även utan kreditmöjligheter, knutet till detta förefaller vara mycket svårt. Vi politiker försitter oftast inte chansen att uppmana till eget företagande. Endast genom ett välmående privat näringsliv skapas resurser för den gemensamma välfärden. Den enskilda företagaren uppbär dock ett risktagande i många fall. I en sund marknadsekonomi går gamla företag i konkurs medan nya konkurrenskraftiga företag skapas, där en del blir bestående medan andra går omkull. Detta är en naturlig del av marknadsekonomin och dessa misslyckanden måste accepteras. Skuldsaneringslagen är bra eftersom skuldsatta personer, inklusive de som fått se sitt företag gå i konkurs, kan få en ny chans. Dock så måste det ifrågasättas om sammanlagt umbäranden är rimligt. Med anledning av ovanstående vill jag fråga statsrådet: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att personer som genomgått en skuldsanering så snabbt som möjligt ska kunna leva vanliga liv där exempelvis hyreskontrakt och telefonabonnemang i eget namn inte är en omöjlighet?
ip · GQ10219 · 2003-03-07 00:00:00 — Interpellation 2002/03:219 av () till utbildningsminister om engelskans ställning som världsspråk Att ha goda kunskaper i det engelska språket är av avgörande betydelse för framgång i studier och yrkesliv. De flesta svenskfödda barn och ungdomar tillägnar sig tidigt engelska genom att lyssna och se engelskspråkiga TV-produktioner från unga år och de regelrätta engelskstudierna påbörjas tidigt . Engelskan finns runtomkring oss. Den är en väsentlig del av vår kultur och det är viktigt både ur samhällets och individens synvinkel att skolan ger goda kunskaper i engelska. Engelskan är en stötesten för många elever med annat modersmål än svenska. nationella prov i årskurs nio, var det av eleverna med utländsk bakgrund som inte nådde målen, att jämföra av eleverna utan invandrarbakgrund. För elever som invandrat är situationen än mer bekymmersam, då är det av eleverna som inte når målen. För många av dem som endast har några terminers engelskstudier i förberedelseklass bakom sig blir det nära nog en omöjlighet att kunna följa skolans undervisning i engelska. Kunskapsklyftan blir för djup, vilket medför besvikelser, bristande självförtroende, skoltrötthet och i värsta fall avhopp från skolan. Även om många av eleverna med utländsk bakgrund har goda kunskaper i övriga ämnen, är det ju så att internationaliseringen av den svenska skolan har medfört att eleverna förutsätts läsa texter och kommunicera på engelska i ett flertal av gymnasieskolans ämnen. Detta faktum handikappar naturligtvis de elever med utländsk bakgrund som har otillräckliga engelskkunskaper. Det är en ledstjärna och en målsättning för den svenska skolan att se till den enskilde elevens behov. De gymnasieelever som kommit till under sina tidiga tonår och som inte hunnit kompensera sina bristande engelskkunskaper har behov av att studera engelska i en särskild grupp. Möjligheterna till individualisering i skolan behöver öka. Det måste också bli fler speciallärare som anställs i skolorna, så att även engelskämnet kan bli prioriterat i särskilda stödinsatser. har länge drivit att speciallärarutbildningen måste återupptas, så att skolorna återigen får tillgång till speciallärare som är mer inriktade mot direkt arbete med elever än vad dagens specialpedagoger är. Om eleverna kan få detta stöd i mindre grupper blir de väl förberedda att i sitt liv utnyttja engelskan i tal och skrift som ett levande och fördjupat kommunikationsmedel. Mot bakgrund av det ovan anförda vill jag fråga: Avser utbildningsministern att vidta några åtgärder för att ge elever, som inte läst engelska innan de kommit till , förbättrade möjligheter att nå målen i engelska?
ip · GQ10221 · 2003-03-07 00:00:00 — Interpellation 2002/03:221 av () till socialminister om reumatologi som specialitet frågade jag socialministern hur han såg på reumatologins ställning som specialistkompetens. Ministern svarade då att han inte hade för avsikt att uttala sig förrän redovisat sitt uppdrag rörande översyn av vilka specialistkompetenser som ska kunna uppnås för läkare. utredning är nu klar och man föreslår, trots starka invändningar från läkare och patientorganisationer, att reumatologi ska tas bort som specialistkompetens. Jag anser att de invändningar som de närmast berörda framför är relevanta. skriver att "företrädare för specialiteten reumatologi och patientorganisationer förordar att reumatologin bör vara en basspecialitet, dels till följd av vad man anser vara specialitetens bristande koppling till internmedicinen jämfört med kopplingen till exempelvis ortopedi, dels med hänvisning till den kraftigt ökade kunskapsmängden inom det egna kompetensområdet". Reumatism är en folksjukdom. Uppemot en miljon svenskar lider av någon typ av reumatiska sjukdomar om man till dessa räknar in även sjukdomar i stöd- och bindvävnad. Av dem som är sjuka har så svåra besvär att de regelbundet kräver läkarvård och antalet förtidspensionärer till följd av reumatiska sjukdomar har fördubblats . finns ingen bot för dessa sjukdomar men nya mediciner verkar kunna ha en god uppbromsande effekt på sjukdomsförloppet. Nyckeln till ett lyckat resultat är dock att sjukdomen upptäcks . Många är de reumatiker som kan vittna om att den vanliga allmänmedicinen inte kunnat detektera deras sjukdom i ett tidigt stadium och att man därmed blivit felbehandlad. Det är lätt att förstå deras oro för att en bortagning av specialistkompetensen ytterligare kommer att minska fokus på och intresse för sjukdomen. Inom reumatikervården, som inom vården av många kroniska sjukdomar, fungerar också patienten som läkarens lärare. Det nära samarbetet mellan sjukvården och reumatikerna själva är av största vikt för en fungerande vård. Många oroar sig för att detta nära samarbete mellan läkare och patienter ska försvinna i och med att specialiststatusen försvinner. Framför allt för att man befarar att reumatikerläkarna i större utsträckning kommer att arbeta med andra invärtesmedicinska frågeställningar och inte koncentrera sig på reumatikervården. Det känns också märkligt att , när forskningen går starkt framåt på detta område, ska lägga ned ämnet som specialistområde. Jag vill därför fråga om ministern kommer att följa rekommendation att avskaffa reumatologi som en specialitet. Jag vill också fråga hur ministern i fortsättningen tänker arbeta för att stärka forskning och behandling av reumatism, inte minst om specialiteten reumatologi avskaffas.