ip · GQ10329 · 2003-05-07 00:00:00 — Interpellation 2002/03:329 av () till utrikesminister om och försvar En gammal debatt har ånyo blossat upp mellan, å ena sidan, europeiska Natoanhängare och, å den andra sidan, europeiska länder som vill att EU bör ha ansvaret för försvarskapaciteten i . Debatten finns bland annat i EU:s framtidskonvent och i kölvattnet av . @ med , och som bundsförvanter @ säger sig vilja skapa en europeisk försvarskapacitet där EU spelar en central roll. Så sent som möttes de fyra länderna till ett minitoppmöte och beslutade bland annat att inrätta ett "centralt militärt högkvarter". Drivkrafter har varit EU:s oförmåga att spela roll som partner till i , och att tala med gemensam röst i förspelet till . De tyska socialdemokraterna drev en starkt antiamerikansk valrörelse. valde att konfrontera i Irakfrågan i säkerhetsrådet. Både och förespråkar ett EU-försvar men båda är pressade ekonomiskt och förefaller inte kunna omvandla orden till politik, till exempel genom att öka sin egen försvarskapacitet och kvalitet. har en helt annan syn och slår vakt om en stark transatlantisk länk till , tillsammans med bland annat , , , och @ utanför EU @ Natoländerna och . Till denna grupp bör även inräknas flertalet @ sannolikt alla @ EU:s anslutningsländer i Öst- och . Nato bör enligt dessa länders mening även fortsättningsvis svara för militära försvarskapacitet. Detta är för de västeuropeiska staterna inga nya nationella positioner utan är etablerade . Det nya är att har att ta ställning i denna intressekonflikt. Dessa klassiska motsättningar har flyttat in i EU:s framtidskonvent, och i EU:s interna debatt om hur länderna ska kunna återupprätta EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik efter . Regeringen har även att ta ställning till hur man vill att EU:s beslutade kommande "säkerhetsstrategi" bör utformas. Två frågor: Vad vill regeringen för del? Vad vill regeringen för del? Den första frågan förfaller lätt att besvara. tar avstånd från svenskt Natomedlemskap, och tar också avstånd från svenskt deltagande i något slags EU-försvar av det slag som och andra vurmar för. En intressant men viktig detalj i det sammanhanget är att ett annat allliansfrihetsbevarande parti i riksdag @ det vill säga @ väckt en motion om att avskaffa länders vetorätt i EU:s utrikes- och försvarspolitik. Den andra frågans svar är desto mera oklart. Är regeringen @ när den begrundar säkerhet och därmed indirekt förutsättningarna för @ anhängare av en Natobaserad europeisk försvarskapacitet och emot ett EU-försvar? Eller är regeringen för ett EU-försvar och emot en Natobaserad europeisk försvarskapacitet? Frågan gäller alltså inte de dagsaktuella frågorna om rollfördelning med snabbinsatsstyrkor eller krishantering i samband med terroristattacker, utan en grundläggande vattendelare när det gäller synen på långsiktiga framtid, inklusive relationerna till . Regeringen kan inte vara utan ståndpunkt i denna mest grundläggande försvars- och säkerhetspolitiska fråga eftersom (I) säkerhetspolitiska förutsättningar, som vi bör söka utforma till vår fördel, påverkas av svaret på denna fråga, och (II) har rätt och skyldighet att deltaga i EU-möten och diskussioner på samma premisser som alla andra EU-medlemmar när det gäller EU:s och hela framtid. Om det är så att regeringen är emot ett EU-försvar innebär det med automatik att regeringen är för en Natobaserad europeisk försvarskapacitet eftersom de två alternativen i praktiken är ömsesidigt uteslutande (om än inte i retoriken). Men om regeringen är mot ett EU-försvar, hur kan då regeringen @ som man inte sällan gör @ hävda att "EU är främsta verktyget för säkerhetspolitik"? Å andra sidan, om regeringen föredrar en Natobaserad försvarskapacitet i uppstår frågan hur regeringen bäst främjar det intresset. Genom att tiga vid minsterrådsmötena när frågan diskuteras av de andra EU-länderna? har i kampen mot terrorismen betonat sitt intresse av att Nato blir mer än en loose talking shop @ en löslig diskussionsklubb @ och att européerna måste satsa mera resurser på bättre militär kvalitet och kapacitet. Det anser sig dock inte européerna ha råd med. I frågar man sig @ som så @ varför ska satsa på Nato när inte européerna själva vill ställa upp med nödvändiga resurser, är oförmögna i flera fall (, ) att modernisera till högre teknisk nivå och färre meniga soldater. Amerikansk likgiltighet inför säkerhetsproblem är ett hot mot goda säkerhet, av fyra skäl: att tappar intresset för , och att Nato därmed kraftigt försvagas, att de europeiska ländernas inbördes tvist om hur säkerhetspolitik bör organiseras vid ett Natosönderfall fördjupas ytterligare, att länder som vill ha ett EU-försvar i praktiken inte vill, eller kan, betala vad ambitionerna kostar, och inte förmår modernisera sin militär. Därmed får en mer ineffektiv och svagare försvarskapacitet. att en sådan försvagad kapacitet framför allt går ut över sådant som inte stämmer med önskemål, det vill säga är till nackdel för . Regeringens grundinställning förefaller vara att hålla sig undan och inte vilja delta i den europeiska debatten, utan i stället vara passiv och låta andra sköta EU-debatt och beslut om försvar, trots att dessa beslut är avgörande för vårt eget lands situation och säkerhet. Regeringen abdikerar därmed från uppgiften att ta till vara egenintresse beträffande utformningen av den europeiska försvars- och säkerhetspolitiken. Regeringen förmedlar också bilden att på grund av alliansfriheten, eller något i fördragen, skulle ha åtagit sig att inte föra fram åsikter på samma sätt, och med samma engagemang, som andra länder gör @ trots att besluten berör även oss, vår försvarskapacitet och vår säkerhet. Men, har naturligtvis samma rättighet som alla andra att protestera och polemisera mot ståndpunkter som går emot våra intressen, och fördragen gäller för på precis samma sätt som för andra EU-länder. tar frågan om försvarskapacitet och kvalitet med en klackspark, kort sagt. Några exempel: "Det är klart att det är Natos medlemmar som måste diskutera förhållandena i Nato" (i ). "Om andra länder vill gå vidare i försvarssamarbete har vi från början sagt att vi inte skall hindra dem" (, DN ). "Jag tycker naturligtvis att relationerna inom Nato i första hand är en fråga för Natoländerna, men på dessa andra områden är det viktigt för oss, liksom för Nato, att fortfarande har ett engagemang i " (). "För oss som icke-allierad är det ju rätt odramatiskt" (, DN ). När EU-länder som också är Natomedlemmar diskuterar intensivt ("så stickor och strån rykt" enligt , TT ) sitter alltså minister och tiger och förefaller göra en särskild poäng av att inte delta i diskussionen. Beror detta på likgiltighet inför frågan, eller på att någon svensk position inte finns? Hur avser utrikesministern att agera i frågan om utformningen och organisationen av försvarskapacitet och kvalitet?