ip · GQ10288 · 2003-04-14 00:00:00 — Interpellation 2002/03:288 av Sermin Özürküt (v) till utrikesminister om utvecklingen i Medan världens blickar riktas mot kriget i fördjupas motsättningarna mellan regeringar och folkliga rörelser i flera länder i Syd- och . är djupt involverat i dessa konflikter. Alltsedan Monroedoktrinen framlades i amerikanska kongressen 1823 har betraktat Syd- och som sin egen bakgård. anser sig ha rätt att styra och ställa bäst man vill på denna del av den amerikanska kontinenten. har i demokratins namn stött och samarbetat med en lång rad diktaturer för att behålla sin dominans. har på olika sätt bevarat dominansen genom att sända militära rådgivare, utbildade av militärer @ inte minst tortyrspecialister, vilket skett inom CIA:s ram. har dock folken i syd- och centralamerikanska länder kämpat för att värja sig mot dominans. har folkliga rörelser vunnit styrka i . I en del länder har ett mer normalt politiskt liv blivit möjligt, till exempel i , och . I och upphörde kriget mellan gerillan å ena sidan och militär och dödspatruller å den andra. I störtades diktatorn . I har valts till president och påbörjat en rad sociala reformer. I har framburits av den mäktiga sociala rörelsen MST och valts till president. Han har ett brett folkligt stöd. I har korruptionsbekämpningen varit framgångsrik och president har själv släpats inför rätta för korruption. När det gäller den mest infekterade konflikthärden inleddes med samtal mellan gerillan (FARC och ELN) och regeringen. verkar emellertid denna utveckling, som karakteriserades av ett spirande hopp om fred, frihet från USA-dominans och normala politiska förhållanden, på flera håll få ett brutalt slut. I inleddes ett försök till statskupp riktat mot den folkvalde presidenten och hans reformpolitik till stöd för fattiga befolkning @ en statskupp som åtföljdes av ekonomiska sabotage, vilka i okritiska medier världen över framställts som strejker. I själva verket är det frågan om ett begränsat antal människor och grupper av personer i nyckelställning inom näringslivet som vägrat utföra sina uppgifter, något som den breda massan av befolkning fått lida för. I har Pastrana ersatts av Uribe som president. Den sistnämnde har länge varit känd för intima kontakter med paramilitären och för en oförsonlig hållning gentemot gerillan. har det pågått en militär uppladdning från sida i som en del av Plan C som inte bara omfattar utan även andra länder i . Det är väl känt att Plan C bakom en täckmantel av narkotikabekämpning främst inriktar sig på att bekämpa den gerilla som behärskar en tredjedel av . I stället för att inrikta sig på ett långsiktigt arbete för fred i med samtal och förhandlingar kan ett omfattande militärt angrepp på gerillans områden befaras. kommunistiska parti, som länge arbetat för en lösning med fredliga medel, attackeras och utsätts för allt allvarligare hot, varav attentatsförsöket mot redaktören för , partiets tidning, , är ett i raden av dessa hot. Det är väl känt att både och den president närstående paramilitären finansierar sin verksamhet med narkotikaaffärer. En stor del av det kokain som kommer till kommer från . För att försöka få ett stopp på dessa leveranser ger 10 miljoner i bistånd, vid sidan av det bistånd som går till olika frivilligorganisationer som arbetar med humanitär verksamhet, demokrati och mänskliga rättigheter. Men är ett land med en omfattande korruption @ inte minst statsapparatens olika delar är anfrätt av denna korruption, varför det torde finnas en fara för att svenska biståndspengar till narkotikabekämpning i stället går till gerillabekämpning. I där ombildades till ett politiskt parti för att åstadkomma ett normalt politiskt liv fördjupas åter motsättningarna. är åter inblandat i denna utveckling, där det finns tecken som tyder på att de gamla paramilitära dödspatrullerna håller på att reorganiseras. genomfördes val i . FMLN blev största parti. Men högerpartierna har majoritet i parlamentet. Läget är instabilt. De allvarligaste incidenterna har dock den senaste månaden inträffat i . Under en lång följd av år har krävt att "kokabusken skall ryckas upp med rötterna". Detta har presenterats som en anti-narkotikapolitik. Man har inte gjort skillnad mellan det tusenåriga bruket att tugga kokablad och det kokainmissbruk på vilket andra människor än de kokaodlande bönderna @ kokainproducenterna och -distributörer @ tjänar stora pengar på. (För övrigt har kokaodlandet minskat i .) har av regeringen i krävt ett övergångsprogram för kokaodlande bönder i bland annat Cochabamba, så att man kan börja odla andra grödor än koka samt få bättre kommunikationer så att man kan nå de marknader man menar finns för dessa alternativa grödor. olika högerregeringar har svarat blankt nej till dessa krav trots omfattande blockader och strejker. Denna rörelse bland bönderna har dock vuxit till att inte längre bara handla om kokaodlandet. Den har kommit att handla om en kamp mot omfattande privatiseringar som regeringen önskat genomföra av landets olika naturtillgångar. De privatiseringar som genomförts i har medfört stigande priser på olika förnödenheter. De folkliga rörelsernas svar på dessa har varit blockader och strejker. Med särskilt raseri har befolkningen i landet reagerat mot privatisering av landets vattentillgångar. Rörelsen har tvingat regeringen att dra tillbaka denna privatisering. ökade insatser i . Till ambassadör i utsågs som har ett förflutet i Contras i och som rådgivare sändes , även han med likartat förflutet. Regeringen i har inte respekterat mänskliga rättigheter. Människor som arresterats har hittats mördade eller blivit svårt misshandlade. Under de då läget var som mest tillspetsat dödades flera bönder i strejker och demonstrationer. Demonstrationerna inleddes av strejkande poliser. Till dessa demonstrationer anslöt sig andra grupper. Sammanlagt dödades över 30 demonstranter av den bolivianska militären. I har det vuxit fram en massrörelse mot regeringens privatiseringspolitik. har regeringen infört nya skatter för befolkningen. Den folkliga rörelsen möts med militärt våld. Det blir alltmer uppenbart att den nyliberala politik man vill påtvinga befolkning inte kan genomföras enbart med hjälp av massiv mediedominans och propaganda utan att det krävs militärt eller paramilitärt våld för att den ska bli verklighet. Uppenbart är dock att den nyliberala politiken är oönskad. Jag vill därför fråga utrikesministern: 1.Avser utrikesministern att initiera någon utredning för att förhindra att eller undersöka om biståndet till narkotikabekämpning i verkligen används för det ändamål den avser och inte till gerillabekämpning? 2.Avser utrikesministern att ta några initiativ i FN, EU och andra internationella organisationer för att få stopp på den upptrappning av det politiska våldet som med stöd av inletts i ? 3.Avser utrikesministern att ta initiativ för att understödja de sociala reformrörelser som vuxit fram i och ? 4.Avser utrikesministern att ta några initiativ för att värna dessa länders folk rätt att själva välja sin framtid och förhindra att krafter utanför och blandar sig i dessa länders sociala och politiska utveckling?