ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GQ10125 · 2003-01-08 00:00:00 — Interpellation 2002/03:125 av () till utbildningsminister om de nationella forskarskolorna inleddes etableringen av 16 nya forskarskolor inom olika områden, i enlighet med regeringens förslag i propositionen 2000/01:3 Forskning och förnyelse. Syftet med forskarskolorna är bland annat att utveckla samarbetet mellan landets universitet och högskolor och förbättra forskningsanknytningen vid de högskolor som saknar egen forskarutbildning. Detta sker genom att dessa högskolor ingår partnerskap med de högskolor eller universitet som har värdskapet för forskarskolan. Värdhögskolorna ska ta det samordnande och grundläggande ansvaret för forskarskolan och dess fakultetsnämnd fattar erforderliga beslut. Värdhögskolan tilldelas särskilda medel som anslås . Med dessa medel bör såväl handledare som doktorander från andra deltagande lärosäten, med eller utan vetenskapsområde, finansieras. För de involverade partnerhögskolorna utan vetenskapsområde innebär samarbetet med värdhögskolan, enligt propositionen, bland annat garantier för finansiering och stöd till doktorander. Såväl värdhögskolan som partnerhögskolorna bör i den utsträckning som det är möjligt bidra med handledarresurser. Forskarskolorna konstruerades särskilt med målet att de etablerade universiteten skulle ge draghjälp åt utvecklingen vid de regionala högskolorna. I varje forskarskola skulle ett universitet eller högskola med examinationsrätt vara koordinerande och administrera anslaget. Till varje forskarskola skulle det knytas flera regionala högskolor utan egen examinationsrätt. Eftersom medel och beslutsrätt över medlen tillfaller värdhögskolan, så kan dock värdhögskolor frestas att se mer till egna behov än till grundläggande syften. Jag har nåtts av signaler från högskolor som jag besökt att detta är fallet, att resurser i högre grad tillfaller värdhögskolan snarare än partnerhögskolan. Om partnerhögskolan hålls som gisslan motverkas grundsyftet med de 16 nationella forskarskolorna. Mot denna bakgrund och i avvaktan på första rapport om forskarskolorna vill jag fråga utbildningsministern: Vad avser ministern göra för att syftet med forskarskolorna upprätthålls? Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att om nödvändigt riva upp de lokala avtal och regleringar mellan värd- och partnerhögskolor som kan skapa orättvisa i fördelningen av resurser? Vad avser ministern göra för att åstadkomma generella jämförbara utgångspunkter i de avtal som träffas mellan värd- och partnerhögskolor? Vad avser ministern göra för att i övrigt säkerställa ett jämställt utbyte mellan värd- och partnerhögskolor?
ip · GQ10126 · 2003-01-16 00:00:00 — Interpellation 2002/03:126 av () till statsrådet om jämställd idrott Det borde vara självklart att tjejer och killar har samma rättigheter att utöva idrott. Så är det inte . Det är ett viktigt skäl till att regeringen i regeringsförklaringen angav att det ska tillföras resurser till idrottsrörelsen om ca @ "under förutsättning att idrottsrörelsen öppnar dörrarna för fler, håller tillbaka avgifterna, satsar mer på flickidrotten, deltar i kampen mot droger och vidgar samarbetet med skolorna". Ett steg av denna satsning tas i budgetpropositionen där regeringen aviserar att staten genom ska öka sitt anslag till idrotten. Syftet med detta ökade stöd är bland annat att ge ett extra stöd till flickidrotten för att i någon mån öka förutsättningarna för jämställdhet. kan den idrottsintresserade ta del av hur verkligheten ser ut . Ett exempel är tävlingsbestämmelser. Ur dessa kan man läsa noggranna förhållningsregler om hur prioriteringar ska göras för tävlingsverksamhet. För plantider gäller exempelvis följande ordning: 5.Allsvenska () utvecklingsserien 9.Juniorallsvenskan, och Pojkallsvenskan, 16 år Om den bild som här tonar fram av idrottsrörelsens prioritering är riktig så krävs verkligen insatser för att ta verkliga steg på väg mot att tjejer får samma rättigheter som killar att utöva idrott. Sannolikt är bilden än mörkare när man studerar närmare hur bestämmelserna tillämpas och framför allt hur fördelningen av tider för träningar ser ut mellan killar och tjejer. Mot den här bakgrunden vill jag fråga : 1.Vilka åtgärder är statsrådet, utifrån principen om ett jämställt idrotts- och föreningsliv, beredd att vidta för att motverka en sådan fördelning av tävlingstider inom fotbollen som framgår av ovanstående exempel? 2.Avser statsrådet att verka för att låta sådana principer om jämställdhet mellan könen bli påverkande vid fördelning av den extra miljard till idrotten som regeringen aviserat i budgetpropositionen? 3.På vilka sätt avser statsrådet att i övrigt agera i syfte att öka möjligheterna för tjejer och killar att idrotta?
ip · GQ10127 · 2003-01-16 00:00:00 — Interpellation 2002/03:127 av () till näringsminister om IUC-satsningen Industriella utvecklingscentra, IUC, är underifrån initierade och lokalt och regionalt ägda bolag. ägde 555 små- och medelstora företag de då 19 befintliga IUC. På regeringens uppdrag har man tilldelats ett UPA-uppdrag (uppsökande verksamhet, produktutveckling och avknoppningar). UPA-uppdraget utgjorde i genomsnitt av den totala omsättningen för bolagen. Ett P- eller A-uppdrag genereras vid var fjärde uppsökande insats. Totalt 3612 nya jobb har registrerats som en följd av UPA-uppdraget till och med . Verksamheten har ett flertal gånger utvärderats och samtliga utvärderingar visar att verksamheten är kostnadseffektiv och har hög måluppfyllelse. Ett arbete pågår för att certifiera IUC-bolagen. Regeringen beslutade att satsningen på UPA-uppdrag 2003 mer än halveras, och ska utgöras av endast . Via ska pengarna fördelas endast mellan de IUC som startade eller . Detta beslut kom strax efter det att regeringen i höstens valrörelse gjort utfästelser om att vidareutveckla och satsa på IUC-konceptet. I Socialdemokraternas rapport företagssammare står följande att läsa: "Innovationssystem måste byggas uppifrån och underifrån. Därför vill vi satsa på utveckling av industriella utvecklingscentra (IUC) och liknande lokalt initierade och regionala strukturer. De knyter ihop företag med universitet, forskningsinstitut och andra kompetenta företag. En sådan samverkan kan leda till nya leverantörsnätverk. IUC består av 20 självständiga agerande aktiebolag som ägs av alla slags företag och banker, kommuner, fackföreningar med flera." I höstens budgetproposition har regeringen inte tilldelat IUC-verksamheten några pengar med hänvisning till den pågående utredningen av om regional företagsutveckling. utredning presenterades och där föreslogs en storslagen satsning (i enlighet med Bennet@Johnsson-gruppens förslag) på IUC-verksamheten med ca . På s. 134 i utredning kan man också läsa att "den nuvarande försöksverksamheten som för tilldelats 65 miljoner måste självfallet förlängas också . Regeringen bör i särskild ordning besluta om medel ." Utredaren anser det alltså vara självklart med en förlängning i avvaktan på att införliva den långsiktiga satsningen i budgetarbetet och utvecklar också argumenten för denna ståndpunkt på s. 131 i utredningen där konsekvenserna av regeringens kortsiktiga och osäkra lösningar diskuteras. Trots detta fattar alltså regeringen beslut om att dra ned på IUC-satsningen. Med hänvisning till ovanstående vill jag ställa följande frågor till näringsminister : På vilka grunder fattades beslutet om att minska IUC:s UPA-uppdrag både i faktiska tal och i antal IUC som får uppdraget? Vilka konsekvenser avsåg ministern att det av regeringen fattade beslutet skulle få för den framtida utvecklingen av IUC-bolag? Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att följa upp konsekvenserna av beslutet att mer än halvera satsningen på UPA-uppdrag ? På vilket sätt avser ministern att fullfölja löftena i Ett företagssammare om att satsa på utveckling av industriella utvecklingscentrum?
ip · GQ10129 · 2003-01-17 00:00:00 — Interpellation 2002/03:129 av () till jordbruksminister om monopolbildning i jordbrukssektorn Jordbrukssektorn har präglats av dålig konkurrens på många områden. Detta leder i slutändan till bland annat att konsumenterna tvingas betala högre priser och de får dessutom ofta nöja sig med sämre kvalitet på produkter och service. När det gäller handeln med spannmål, foder och insatsvaror har jordbrukskooperationen dominerat marknaden och haft en andel på . Största konkurrenten har varit danskägda med av marknaden. Härutöver finns en del mindre företag spridda över landet. De flesta av dessa är dock beroende av som fodertillverkare och exportör respektive importör via i svenska hamnar. hotar emellertid denna del av jordbrukssektorn och utrikeshandeln att bli ett de facto-monopol. I bland annat har man kunnat läsa om att den svenska jordbrukskooperationen tillsammans med sin danska motsvarighet (DLG), som har långtgående samarbetsavtal med varandra, är i färd med att förvärva utan att andra intressenter i givits möjlighet att förhandla som spekulanter. Utåt uppger man att ska fortsätta och konkurrera med den svenska jordbrukskooperationen. Det finns dock skäl att starkt ifrågasätta sådana påståenden. Det finns tvärtom starka kommersiella skäl att tro att köparen siktar på en närmast 100-procentig marknadsställning: genom att driva på sparlåga , sedan konstatera att företaget gått med förlust och därefter överföra samtliga tillgångar till den svenska jordbrukskooperationen. Det finns en parallell. köpte jordbrukskooperationens kvarnrörelse (Nord Mills) @ med då marknadsandel @ konsumentkooperationens kvarn i , som då hade av marknaden. Då betalade Nord Mills ett skyhögt pris för inventarierna i , mot att denna kvarn lades ned. Kooperationens förvärv av har djupt oroat många spannmålsodlande lantbrukare och lett till många insändare och klagobrev till , bland annat från den från LRF fristående organisationen . Denna har påpekat att affärsupplägget är sjukt och att det är oacceptabelt att ett företag som redan har av marknaden ska kunna köpa upp . Ordföranden i Föreningen säger i en intervju bland annat: "Ett så dominerande 'företag' agerar inte marknadsmässigt. Det blir inga riktiga alternativ för bönderna och därmed inte heller för konsumenterna" (). Det är viktigt att lägga märke till att jordbrukskooperationen efter ett förvärv av skulle kontrollera flera viktiga hamnanläggningar för internationell spannmålshandel. Därmed skulle jordbrukskooperationen ha grepp över deras hanteringsavgifter och bönders import- och exportkostnader. Det finns naturligtvis inga incitament för dem som har en dominerande ställning på inhemska marknaden att hålla nere sådana hanteringsavgifter. Man kan fråga sig om gällande konkurrenslagstiftning är alltför tandlös för att hindra företag med redan av marknaden, i kombination med ett grepp över utrikeshandeln, från att köpa en konkurrent som har , det vill säga tillsammans uppnå . Min fråga till ministern är: Vad avser ministern att göra för att främja konkurrensen i produktionen av jordbruksprodukter?
ip · GQ10130 · 2003-01-17 00:00:00 — Interpellation 2002/03:130 av Per () till miljöminister om handläggningstider vid tillämpningen av PBL och Enligt inhämtade uppgifter tar handläggningen av ärenden för prövning och tillstånd eller anmälan enligt PBL och orimligt . Detta gäller i synnerhet vid nyinvesteringar inom näringslivet, kommunikationer, produktionsökningar med mera. Vi kunde senast se att investeringar inom pappers- och massaindustrin flyttades från Sundsvallsområdet till på grund av dessa handläggningstider och detta trots en positiv lokal och regional syn på projekten. Vid en europeisk jämförelse är tiderna upp till dubbelt så långa jämfört med länder med likartade miljökrav. Detta blir därmed en verklig konkurrensnackdel för , vilken försenar en ekonomisk återhämtning och medför förlorade arbetstillfällen. Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att förkorta handläggningstiderna?
ip · GQ10132 · 2003-01-21 00:00:00 — Interpellation 2002/03:132 av () till justitieminister om regler rörande kyrkligt ägd fast egendom En församling är en egen juridisk person. Sedan kyrkans första tid har församlingen ägt mark för kyrkan, ägt församlingskyrkan, mark för begravning av döda och mark för att svara för prästens uppehälle. Kyrkans behov av mark medförde att rättsinstitutet testamente infördes i för att på laglig väg kunna överföra fast egendom till någon utanför ätten. En stor del av kyrkans totala markinnehav utgörs av mark testamenterad till en viss församling, varför ägaren även borde ha bestämmanderätten över denna egendom. Efter kyrkans skiljande från staten och den omstrukturering som sker inom och dess församlingar uppstår många tvister runt hur äganderätten till fast egendom faktiskt kan överföras mellan olika rättssubjekt, som i och för sig alla har anknytning till . är en juridisk person, men det är ju också alla församlingarna, liksom samfälligheterna. Exempel på tvister är när flera församlingar samverkar inom ett pastorat, och därmed utgör en samfällighet, och samfälligheten vill besluta om särskild användning av en kyrkogård mot den ägande församlingens vilja. Andra problem uppstår vid sammanläggning av församlingar eller i diskussion mellan församling, samfällighet och stift. Kan stiftet bestämma över hur den juridiska personen församlingen ska hantera äganderätten, frånta ägaren ägandet, förfogandet över egendomen eller dess avkastning? Frågan om vem som äger vad och hur äganderätten till fast egendom ska hanteras i den nya organisation som utgör har inte klarlagts tillräckligt. Utgör till exempel kyrkligt ägd mark ett generellt undantag vad gäller fastighetsrättsliga bestämmelser om hur äganderätt till fast egendom kan överlåtas och hur äganderätten kan utövas? Min fråga till statsrådet är därför: Vilka åtgärder kommer statsrådet att vidta så att frågor om församlingars äganderätt till, och överlåtelse av, fast egendom klargörs på ett tydligt sätt i syfte att kyrkliga ägandefrågor behandlas som allmänna fastighetsrättsliga ägandefrågor?
ip · GQ10133 · 2003-01-21 00:00:00 — Interpellation 2002/03:133 av () till statsrådet om ungdomars kulturella skapande Dagens ungdomskultur ser helt annorlunda ut än gårdagens. Morgondagens ungdomskultur kommer att se helt annorlunda ut än dagens. Det är något vi kan vara säkra på! Varje generation måste ges utrymme att skapa sin vision, sitt innehåll och sina former. Den traditionella svenska kulturpolitiken är på sin höjd anpassad till de äldre generationernas ideologi, livsvärden och preferenser men överensstämmer dåligt med ungdomars värderingar. Vi måste stödja ungdomar att själva välja och utveckla sitt eget skapande och sina egna uttrycksformer. har länge drivit frågan om KUL-miljoner. Genom detta anslag, per kommun, vill vi att ungdomarna på orten själva får bestämma hur resurserna ska fördelas. Låt ungdomar själva, utifrån egna behov och idéer, skapa och utforma sin kultur. upplever många ungdomar att det är byråkratiskt och svårt att själva sätta i gång med något projekt. Vi tror att KUL-miljonerna kan hjälpa ungdomar, att på ett lättare sätt, komma i gång med eget skapande utifrån egna idéer och intressen. När jag läser 2002 blir jag bekymrad. Rapporten visar att ungdomars eget kulturella skapande drastiskt har sjunkit. Ungdomar har blivit alltmer passiva mottagare av kultur. Det är allt färre unga människor som målar, fotograferar med mera. Samma negativa trend gäller även ungdomar som spelar instrument, dansar eller spelar teater. Detta rimmar illa när man läser regeringens ungdomspolitiska delmål nr 24: "Ungdomars möjlighet till deltagande i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande ökar under 2001@2003". Regeringen har uppmärksammat att det kulturella skapandet har minskat. I en skrivelse till (2001/02:176 Kultur och delaktighet) föreslår regeringen att tillsätta en särskild utredare för att bland annat belysa hur folkbildningen kan bidra till att målen om delaktighet nås. Uppdraget ska redovisas . Utredningen ska således vara färdig efter att det ungdomspolitiska delmålet ska vara uppfyllt! Det är en viktig ungdomspolitisk uppgift att skapa ett ökat utrymme för ungdomars eget skapande och för ung kultur. Av landets 289 kommuner har bara 46 ett centralt eller kommunövergripande mål- och strategidokument för det ungdomspolitiska arbetet i kommunen. Detta redovisar i samma rapport. går en stor del av det statliga kulturstödet till det etablerade kultursystemet och konsumeras till största delen av svenska kvinnor . har velat få i gång en diskussion och en utredning om utbud och efterfrågan stämmer överens eller inte. En sådan utredning torde vara viktigt att få i gång, inte minst ur ett ungdomsperspektiv. Mina frågor till statsrådet lyder: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att uppfylla regeringens kulturpolitiska delmål 24? Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att se om det statligt finansierade kulturstödet verkligen stöder det som ungdomar önskar?
ip · GQ10136 · 2003-01-21 00:00:00 — Interpellation 2002/03:136 av () till socialminister om anmälningsskyldighet för läkare Enligt vapenlagen, 1996:67, har läkare anmälningsskyldighet om den som vårdas för psykisk störning bedöms som olämplig att inneha skjutvapen. Läkaren ska anmäla förhållandet till den polismyndighet där patienten är folkbokförd oavsett om han känner till att patienten är vapeninnehavare eller ej. En ändring av vapenlagen gjordes där anmälningsskyldigheten skärptes. Det förslag till förändring som lades av utredaren skärptes i lagrådsbehandlingen vilket visar vilken vikt lagstiftaren lägger vid denna bestämmelse. Trots lagstiftningen och ett antal påpekanden fungerar inte detta. I stället uttalar en del läkare, med berått mod, att de inte tänker göra anmälningar. Många läkare framhåller att de känner obehag inför en polisanmälan och att en sådan kan förstöra förtroendet mellan läkare och patient. Ett flertal fall av mord, vållande till annans död och allvarliga olyckor har blivit följden av det bristande civilkuraget hos läkarkåren. förefaller dessutom att undvika att agera i frågan. Ärendet verkar därmed ha stagnerat. I landet har polisanmälningar gjorts enligt vapenlagens 6kap. 6§ enligt följande: (Redovisningen avser enligt uppföljningar.) (1,22) (Jämförtalet är de tre årens snitt / länsinvånartalet per 100000 invånare) De som omfattas av lagstiftningen är personer som innehar licenspliktiga skjutvapen samt de personer som är hemvärnsmän. Det är alltså en omfattande mängd människor. Variationen, länen emellan, visar med stor tydlighet att lagen inte tillämpas och att eftergivenheten från ansvariga läkare är stor. framstod som ett föredöme. Bakgrunden var ett uppmärksammat fall där en psykiskt sjuk man sköt sin hustru med en älgstudsare. Ärendet rönte stor uppmärksamhet i medierna och anmälan gjordes gentemot vårdpersonalen enligt lagen om yrkesverksamma på hälso- och sjukvårdens område (1998:531, 6kap. 4§, lex ). Polisen och vården har därefter samarbetet om riktlinjer för att anmälningar ska göras. Statistiken visar dock att återfallit till nivå. Statistiskt kan det verka positivt men en sådan tolkning är knappast trovärdig. I utlåtande, i lex Mariaärendet, framställdes krav om förbättrade rutiner i sådana här fall. Det är dock tråkigt att efterföljelsen av gällande lag endast sker när människor lidit skada. Rapporteringen mellan länen uppvisar stor variation. Noteras bör att sex av landets län uppvisar noll anmälningar i de två senaste årens statistik. Givetvis kan det diskuteras vilken nivå som är rätt i dessa sammanhang avseende personer med vapeninnehav drabbade av psykisk sjukdom. Verkligheten visar dock att nuvarande förhållande är oacceptabelt då skyldigheten för läkaren att rapportera till polisen omfattar alla psykiskt sjuka och en sådan rapportering sker uppenbarligen inte. Situationen är alltså långt ifrån tillfredsställande. Mot bakgrund av vad som ovan anförts vill jag fråga: Vilka initiativ avser socialministern att vidta för att gällande lagstiftning på området efterföljs?
ip · GQ10138 · 2003-01-22 00:00:00 — Interpellation 2002/03:138 av () till statsrådet om barnäktenskap och lika villkor i äktenskapslagstiftningen Enligt rapporter förekommer än att flickor med utländsk bakgrund tvingas till äktenskap innan de är myndiga @ redan som barn. Detta kan uppenbart ske utan att svensk lagstiftning kan skydda flickorna från att tvingas in i ett giftermål. Självklart ökar detta faktum ytterligare inte bara dessa flickors utan även alla deras "systrars" utsatthet. saknas uppenbart lagstöd för att åtala och döma de som utsätter flickorna för detta tvångsgifte. lagstiftning borde ha barnens bästa och som grund för sitt agerande även i denna fråga. Det är därför med förvåning som jag noterat att det synes dröja med en lagstiftning som verkligen ger de flickor som utsätts för tvångsgifte ett lagligt skydd värt namnet. Detta upprörde också många deltagare på den konferens till minnet av som anordnades i den gångna helgen. Många undrar liksom jag, varför det ska vara så svårt att förbättra lagstiftningen i denna del. Med hänvisning till ovanstående önskar jag ställa följande frågor till integrationsministern: 1.Avser ministern att påskynda den lagstiftning som aviserats och när kan den nya lagen i så fall träda i kraft? 2.Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att förändra lagstiftningen så att det blir möjligt att åtala den som viger minderåriga flickor, utan giltig dispens?
ip · GQ10140 · 2003-01-23 00:00:00 — Interpellation 2002/03:140 av () till statsrådet om kommunala folkomröstningar Demokrati betyder i sin bokstavliga mening folkstyre. Ett demokratiskt styrelseskick fordrar att det är folkets vilja som avgör hur samhället formas och utvecklas. Men demokratin innebär långt mer än en teknisk lösning av maktfördelningen i samhället. Ett i sann mening demokratiskt samhälle innebär också ett förhållningssätt där respekt för varje människas unika och okränkbara värde, tolerans, jämlikhet och jämställdhet får råda. Som förtroendevalda har vi ett gemensamt uppdrag att förverkliga folkviljan genom ett gott förhållningssätt. Förtroendevalda bör inom det demokratiska förhållningssättets ramar följa folkets röst även när den inte stämmer med det egna partiets uppfattning. I har föreningen till Föräldrars Tid samlat in namnunderskrifter motsvarande de av kommuninvånarna som krävs för att en folkomröstning ska prövas. Syftet med den föreslagna folkomröstningen är att möjliggöra ett ställningstagande till vårdlön. Initiativtagarna menar att det föreligger en stark orättvisa i samhället. De föräldrar som väljer att vårda de egna barnen och därmed inte använder den kommunala barnomsorgen får inte någon ekonomisk ersättning av kommunen medan de föräldrar som har barn i barnomsorg får stora ekonomiska subventioner. För att frågan om en folkomröstning ska prövas krävs att av kommuninvånarna så kräver. Däremot är det kommunfullmäktige som avgör om folkomröstningen ska ske eller inte. I det aktuella fallet avslogs folkomröstningskravet utan vidare motivering. Detta är märkligt och föder givetvis en besvikelse hos de berörda samt en berättigad skepsis mot det demokratiska systemet. Visserligen kan fler folkomröstningar, ett ökat inlag av direktdemokrati, av somliga upplevas som en urholkning av den representativa demokratin. Å andra sidan bör väl demokratin som helhet gynnas av ökat folkligt deltagande oavsett vilken form det sker i. Politiken får inte vara så snäv att den upplevs bevaka sina egna gränser. Mot bakgrund av det ovan anförda vill jag fråga statsrådet: Vad avser statsrådet att göra för att initiativ till kommunala folkomröstningar bättre tillvaratas? Är statsrådet beredd att skärpa lagstiftningen så att initiativ till kommunala folkomröstningar blir svårare att avvärja? Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att ett demokratiskt förhållningssätt blir gällande i hanteringen av kommunala folkomröstningar?