ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GQ10323 · 2003-05-06 00:00:00 — Interpellation 2002/03:323 av () till socialminister om osteoporos Det finns ett könsperspektiv i så gott som all sjuk- och hälsovård. Kvinnor har delvis andra sjukdomar än män. Symtomen är annorlunda, så även behandlingarna. Vården och omsorgen är sämre för kvinnor än för män. Det finns det många exempel på, jämställdhetsministern tog själv upp frågan vid den genomförda folkhälsostämman. Men det räcker inte med att beskriva och beklaga. Åtgärder måste sättas in och vidtas för att bryta snedbalansen. Ett exempel på en sjukdom som ofta drabbar kvinnor och särskilt äldre kvinnor är osteoporos. Varannan kvinna @ ca 800 000 @ befinner sig i riskzonen. inträffar 70 000 frakturer i . för osteoporotiker (ROP) genomförde en undersökning av landets vårdcentraler. Undersökningen visade att av patienterna i riskgruppen erbjuds bentäthetsmätning. Med flest höftfrakturer i världen och flest kotfrakturer inom EU intar tillsammans med en topposition i den internationella osteoporosstatistiken. tillhör de länder i EU som är sämst på att diagnostisera osteoporos. Hälften av alla frakturer skulle kunna undvikas om kvinnor med hög risk för osteoporos fick diagnos och medicinsk vård . Socialministern har sagt att han vill avvakta av medicinsk metodiks (SBU:s) nya rapport innan han är beredd att vidta några åtgärder för att förbättra osteoporosvården. Det finns ingen anledning att vänta. Många vårdcentraler lever inte upp till det som SBU sagt tidigare. Jag menar att osteoporos är ett typiskt exempel på hur man alltför ofta behandlar kvinnor i vården. Där män får diagnos och behandling får kvinnor råd och uppmaningar: Ta dig i kragen och motionera lite mer och ät lite bättre! Osteoporos kan förebyggas med olika livsstilsförändringar. Men när det första benbrottet inträffat så måste en riktig diagnos ställas och adekvat behandling ges. Jämställdhetsarbetet i har haft framgångar av många skäl. Två vägval har varit viktiga att sätta upp konkreta mål och att inte av formella skäl avstå från att ta initiativ att synliggöra och tydliggöra genom statistik, siffror och utredningar. Bristen på jämställdhet i vården kan motverkas bara med en uttalad vilja och en tydlig strategi. Därför vill jag ställa följande frågor till socialministern: 1.Hur vill socialministern bidra till att bryta den negativa särbehandlingen av kvinnliga patienter inom hälso- och sjukvården? 2.Vill socialministern medverka till att göra osteoporosvården till ett pilotprojekt för förbättrat omhändertagande av kvinnor i vården?
ip · GQ10325 · 2003-05-06 00:00:00 — Interpellation 2002/03:325 av () till näringsminister om villkoren för kvinnors företagande Vart tredje nytt företag i startas av en kvinna. över har antalet nya företag som leds av kvinnor ökat med . Många kvinnor startar företag i de dynamiska tjänstebranscherna. Det gäller inte minst inom den traditionella välfärdssektorn (skola, vård och omsorg) där andelen kvinnliga företagare uppgår till . I övriga sektorer dominerar männen bland nyföretagarna. Välfärdssektorn är också den bransch i vilken nyföretagandet, enligt , , statistik, minskar minst @ jämfört med genomsnittet för samtliga sektorer som ligger på . Kvinnors entreprenörskap är på frammarsch. I den politiska debatten är företagande inom skola, vård och omsorg ofta förtalat och föremål för en omfattande mytbildning. Entreprenörer inom välfärdssektorn beskrivs inte sällan som profithungrande krämare utan skrupler. Att tjäna en slant på att göra människor friska, se till att gamla människor får en god ålderdom eller att barn och ungdomar lär sig läsa, skriva och räkna ses med stor misstänksamhet. Det är attityder som inte minst slår hårt mot kvinnor. ITPS statistik ger en annan, och mer rättvisande, bild av företagandet inom välfärdssektorn. De nya företagsledarna i denna bransch är ofta enskilda näringsidkare och driver inte sitt företag i form av aktiebolag. anger viljan att förverkliga sina idéer som skäl till att starta företag, uppger att ambitionen att få arbeta självständigt som den viktigaste drivkraften. Rädsla för arbetslöshet () eller önskemål om att tjäna pengar () kommer långt ned på listan över motiv för nyföretagande. Bakom de nedlåtande attityderna i samhällsdebatten finns regler och bestämmelser som verkar i samma riktning. Reglerna för att starta företag inom skola, vård och omsorg är ofta snåriga; det är svårt för exempelvis en sjuksköterska som vill öppna eget att få en F-skattsedel. Offentliga monopol och politiska regleringar begränsar ofta effektivt möjligheterna att starta nya företag. genomför inte några tillslag mot monopolister och karteller inom välfärdssektorn. Med anledning av vad som ovan anförts vill jag fråga näringsminister vilka åtgärder han avser att vidta för att förbättra villkoren för kvinnors @ och mäns @ företagande i välfärdssektorn.
ip · GQ10326 · 2003-05-06 00:00:00 — Interpellation 2002/03:326 av () till statsrådet om förtroendeklyftan mellan ungdomar och politiker Mer än varannan () av 16@29-åringarna i anser att ingen @ varken de själva eller några andra @ har särskilt stora möjligheter att göra sig hörda hos dem som bestämmer i samhället. Det visar värderingsstudie De kallar oss unga som överlämnades till regeringen. I studien har 2700 16@29-åringar svarat på frågor inom nio delområden om sin syn på livet, samhället och framtiden. Resultaten pekar på en betydande förtroendeklyfta mellan ungdomar och politiker. Det är en varningssignal som måste tas på största allvar. Forskarna pekar i sin rapport på två faktorer som viktiga för att förklara ungdomars engagemang i politiken: tilltron till politikernas lyhördhet och den egna erfarenheten av att vara delaktig. I sin artikel i poängterar och särskilt politikerrollens betydelse: "Politiker tycks spela en större roll för demokratin än vi anat. Deras attityd till medborgarna påverkar både om och hur de unga kommer att delta i politiken." Med anledning av vad som ovan har anförts vill jag fråga statsrådet: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta i syfte att minska förtroendeklyftan mellan ungdomar och politiker?
ip · GQ10327 · 2003-05-06 00:00:00 — Interpellation 2002/03:327 av () till statsminister om regeringen och har fattat en rad beslut som regeringen, trots i vissa fall flera uppmaningar, inte har verkställt inom föreskriven tid. Regeringens hantering av beslut om så kallad finansiell samordning mellan sjukvården och (Finsam) och frågan om pomperipossaeffekten för småföretagare är två uppmärksammade exempel. I det förra fallet fattade beslut om att regeringen skulle presentera ett förslag som skulle göra det möjligt med finansiell samordning mellan försäkringskassorna och sjukvården. Gång på gång har regeringen låtit bli att återkomma till med ett förslag; någon proposition har ännu inte lagts även om propositionsförteckningen utlovar en sådan . beslöt att regeringen senast skulle lämna ett förslag om hur pomperipossaeffekten för småföretagare skulle kunna avskaffas. Den så kallade pomperipossaeffekten uppstod bland annat när en företagare sålde sitt bolag och fick betalt i aktier som senare blev värdelösa. Företagaren tvingades då betala skatt på en vinst som inte längre fanns. Någon proposition lämnades emellertid inte inom den stipulerade tidsramen. Inte heller gav regeringen någon ordentlig förklaring till varför förslaget uteblev. Först kom regeringens proposition. Regeringens agerande har kritiserats enhälligt av skatteutskott och granskas av . Regeringens egen skrivelse 2002/03:75 Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen visar också att pomperipossa och Finsam inte är några isolerade företeelser. hade 173 riksdagsbeslut inte verkställts. 33 av skrivelser var gamla; sex hade inte slutbehandlats trots att de hade på nacken. Fram träder ett mycket bekymmersamt mönster. Regeringen struntar helt enkelt i många riksdagsbeslut. Oavsett om det sker medvetet eller omedvetet vittnar det om nonchalans och bristande respekt för . Med anledning av vad som ovan har anförts vill jag fråga statsministern vilka åtgärder han avser att vidta för att se till att regeringen respekterar och verkställer de beslut som har fattat.
ip · GQ10328 · 2003-05-07 00:00:00 — Interpellation 2002/03:328 av () till statsrådet om de förtroendevaldas roll i samband med strejker I samband med strejk har frågan om de förtroendevaldas "rätt" att utföra ordinarie arbetsuppgifter inom nämndens ansvarsområde ifrågasatts. Bland annat skedde det i där ledamöter tömde parkeringsautomater för att garantera kommunen intäkter från verksamheten. Enligt kommunallagen (KL) tillhör gruppen förtroendevalda en nämnds eller styrelses ordinarie ledamöter och dess ersättare. Nämndens rättsliga ställning är dessutom den att den utgör egen myndighet. Nämnden är alltså ansvarig arbetsgivare för de uppgifter nämnden är ålagd av kommunfullmäktige. Att så kan ske härrör bland annat från den grundläggande principen att kommunen ska ha en egen principiellt fri och från statlig fredad sfär inom vilken de som saken uttrycks kommunallag (1:4) "själva" får vårda sina angelägenheter. Svensk kommunallagstiftning har byggt, och bygger alltjämt, på principen att den kommunala förvaltningen styrs av politiker. Förvaltning och verkställighet ankommer på nämnderna, som också ansvarar för att verksamheten bedrivs i överensstämmelse med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de föreskrifter som gäller för verksamheten (KL 6:7). Ur juridisk synpunkt får därför en anställd betraktas som biträde eller rådgivare till den nämnd hos vilken han eller hon är anställd. Den förtroendevalde är alltså en uttalad arbetsgivare. Mot den bakgrunden kan inte, enligt min mening, en förtroendevald i en nämnd anklagas för strejkbryteri om han eller hon utför uppgifter som åvilar nämnden. Undantag är de nämnder som är så kallade gemensamma nämnder där samma juridiska förhållande kan ifrågasättas. Min fråga till statsrådet är: Hur avser statsrådet att agera för att tydliggöra de förtroendevaldas roll och skyldigheter i samband med strejker som direkt berör den förtroendevaldes ansvarsområde?
ip · GQ10332 · 2003-05-08 00:00:00 — Interpellation 2002/03:332 av () till finansminister om fåmansbolagsbeskattning avlämnades ett mycket omfattande betänkande från 3:12-utredningen som bland annat gällde just beskattningen av fåmansbolag. Betänkandet har efter avlämnandet varit ute på remiss och en rad olika svar har kommit in. Åsikterna skiljer sig mellan de olika remissinstanserna, men det, som så gott som, alla har gemensamt är att de anser att det är hög tid att förändra skattereglerna för fåmansbolag så att fler stimuleras att bli företagare. Fåmansbolagsbeskattningen är en viktig tillväxtfråga för företagen och också en symbolfråga för entreprenörskap och företagsamhet. har under en alltför blivit behandlade som strykpojkar i skuggan av de stora företagen och den offentliga sektorn. En reformering av fåmansbolagsreglerna är därför angelägen inte minst för att vi ska få fart på . Tyvärr har regeringen inte visat att handlingskraften är alltför stor när det gäller att åstadkomma förbättringar för företagsamheten. I stället väljer regeringen , som så förut, att förhala och försvåra i stället för att förenkla och förbättra. som regeringen låter fåmansbolagsbeskattningen försvinna in i dimman så fortsätter nyföretagandet att minska som de etablerade företagen känner oro . Företagsklimatet i är inte vad det borde vara. Ett sätt att förbättra för företagsamheten skulle vara att snabbt ta itu med fåmansbolagsbeskattningen. Med anledning av ovanstående vill jag fråga finansminister : Har finansministern för avsikt att inom en kort framtid presentera förändringar på området vad gäller skatten för fåmansbolag? Vad avser finansministern att vidta för åtgärder för att komma till rätta med de problem som den nuvarande fåmansbolagsbeskattningen medför?
ip · GQ10333 · 2003-05-08 00:00:00 — Interpellation 2002/03:333 av () till jordbruksminister om djurplågeri har i medierna redovisats flera fall av upprörande vanvård av djur på olika håll runtom i . Vanskötsel av djur upptäcks allt oftare. Antalet upptäckta fall av vanvård och djurplågeri har fördubblats och antalet fall som går till åtal har trefaldigats. uppgick antalet djurförbud, omhändertaganden och förelägganden till 870. Det ska jämföras med 455 ingripanden . ökade antalet åtalsanmälningar från 45 till 162. Rapporteringen har ännu inte sammanställts men trenden tycks hålla i sig. Men siffrorna visar inte bara på en effektivare tillsyn. De visar också att inspektionerna dröjt så länge att misskötsel av djur övergått till vanvård. Det handlar om grav vanvård av flera hundar, som inte fått tillräckligt med mat och vatten och fått leva i sin egen urin och avföring, om användningen av gasolbrännare som bränner bort hår på kors juver, om nötkreatur som lämnats svältande i sitt eget träck, sjuka svin som inte får vård och skickas till slakt fast de knappt kan gå, kalvar som håller på att drunkna i orensade gödselrännor, djur med variga bölder, smärtande och felväxta klövar och betsel som skurit in i huden. Och sjuka djur som svälter. Särskilt vidriga och plågsamma är de fall där djuruppfödare låter hornen växa in i huvudet eller ögonen på sina kor och tjurar. Men anmälningarna resulterar sällan i fällande domar. Djurplågare går ofta fria därför att bevisen äts upp. När polisen upptäcker svåra fall av vanvård skickar uppfödaren snabbt de plågade djuren till slakteriet. Där dokumenteras inte vanvården innan djuret styckas och hamnar i charkdisken. Anmälda djurplågare går fria eller slipper kännbara straff eftersom brister i lagar och regler, och rutiner för brottsplatsundersökningar hindrar polis och åklagare från att utreda brotten. Inte heller obduceras i allmänhet djur som i dåligt skick transporteras till slakterierna. 1.Jag vill med anledning av detta veta vilka åtgärder jordbruksministern är beredd att vidta för att komma till rätta med det utbredda djurplågeriet. 2.Avser jordbruksministern att låta göra en översyn av djurskyddslagen och eventuellt andra lagar och regler?
ip · GQ10334 · 2003-05-08 00:00:00 — Interpellation 2002/03:334 av () till socialminister om läkemedelslistor Äldre personer är den grupp som förbrukar mest läkemedel @ men också den grupp som oftast behöver sjukhusvård till följd av felmedicinering. En godtagbar läkemedelsanvändning är rätt läkemedel till rätt patient, på rätt indikation, i rätt dosering, under rätt behandlingstid @ och i rätt administreringsform. Dessvärre har vi ganska långt kvar att gå innan vi nått dit inom svensk äldrevård. Att patienter inte följer läkarens ordination förekommer både inom och utom äldrevården, och det leder inte sällan till att behandling misslyckas, att önskade effekter uteblir och att biverkningar inträffar. Studier har visat att av alla patienter som skrivs in vid medicinsk klinik beror på komplikationer till läkemedelsbehandling. Detta vållar stort och onödigt lidande och merkostnaderna för sjukvården uppgår till miljardbelopp. Det behövs ett målmedvetet arbete på många olika håll för att förhindra att äldre människor blir sjukare av att ordinerade läkemedel använts fel eller inte använts alls. Exempelvis behövs i äldreboenden läkemedelsronder, där man regelbundet går igenom läkemedelsanvändningen i syfte att undvika felmedicinering. Det borde ställas krav från på att systematiska sådana läkemedelsgenomgångar genomförs såväl för de äldre som bor i särskilda boenden, som för andra äldre som använder många läkemedel.Det skulle också vara en stor fördel om varje patient hade en egen husläkare. Att personer besöker olika läkare som skriver ut mediciner utan att veta om vad de andra skriver ut innebär en stor risk för överdoseringar eller för att utskrivna läkemedel motverkar varandras effekter. I väntan på ett återinförande av en husläkarlag finns dock en del andra åtgärder som kan vidtas, utöver det arbete med läkemedelsfrågorna som pågår på olika håll. Många felutskrivningar och överdoseringar borde kunna undvikas om det för patienterna fanns läkemedelslistor, där alla förskrivna mediciner fanns med. Läkemedelslista bör också kunna bidra till att begränsa de nu snabbt växande läkemedelskostnaderna. Denna läkemedelslista behöver inte vara ett obligatorium för att ge betydande fördelar, utan kan förutsättas vara frivillig. anses det dock finnas bestämmelser som hindrar upprättandet och användandet av läkemedelslistor @ även om bra tekniska lösningar numera är tillgängliga. Med hänvisning till ovanstående vill jag fråga socialministern: 1.Avser ministern att ta några initiativ för att ska kunna ställa mer bestämda krav på läkemedelsgenomgångar i äldrevården? 2.Avser ministern att arbeta för åtgärder som kan råda bot på svårigheterna att upprätta läkemedelslistor för användning inom äldrevården?
ip · GQ10336 · 2003-05-08 00:00:00 — Interpellation 2002/03:336 av () till miljöminister om risker med mobiltelefoner Tredje generationens mobiltelefonsystem håller på att byggas ut i . Många ser fram emot detta och ser fram emot den dag då nya och snabba tjänster kan bli möjliga både för personlig användning och för samhällsnyttan inom till exempel sjukvården. Men många människor ser också med oro på den fortsatta utbyggnaden. Det gäller främst frågor om strålningen från basstationerna och hur strålning påverkar oss. Det finns en berättigad rädsla eftersom inte ens forskarna är överens om fakta. Att det föreligger en strålning är ställt utom allt tvivel och därför har gränsvärden satts upp. följer som i sin tur bygger på International Commission on Non Ionising Radiological Protections (ICNIRP:s) riktlinjer. Men det finns en stor misstänksamhet om att de gränsvärden som är uppsatta inte hålls utan överskrids. har människors rädsla till största delen fokuserats på strålningen från masterna och från antennerna. Men all den forskning som finns är enig om en sak: Det är själva telefonen och användningen av den som exponerar människorna mest för strålning. Och dessutom: Ju färre basstationer det finns, desto större blir strålningsstyrkan i telefonerna. Mobiltelefonerna anpassar automatiskt effekten till de mottagningsförhållanden som råder, det vill säga hur bra kontakten med närmaste basstation är. Vid bra kontakt med närmaste basstation kan en telefon sända med lägre effekt än vid en dålig förbindelse. Exponeringen från telefonen minskar också om man använder handsfree-utrustning eftersom telefonen kommer längre bort från kroppen. Strålningen minskar med kvadraten på avståndet. I till exempel rekommenderas begränsad användning av mobiltelefoner för barn. Även människor i andra länder hyser oro för strålningsrisken från telefonerna. Om det finns hälsorisker vid användning av mobiltelefoner @ som många forskare bekräftat @ kan barn vara mer känsliga på grund av att deras centrala nervsystem är under utveckling, att de har en högre absorbtion av energi i hjärnan och att de kan komma att exponeras under en större del av livet. Det är dags att vända fokus från basstationerna till mobiltelefonerna och vidta olika försiktighetsåtgärder. Mobiltelefonerna ökar i antal och har blivit allmän egendom framför allt hos yngre. Jag förslår att även till exempel inför varningstext på mobiltelefonerna, rekommenderar handsfree-utrustning i första hand för den vuxna befolkningen och överväger att förbjuda mobiltelefonanvändning för barn. Regeringen bör uppmärksamma frågan nu när en ny lag om elektronisk kommunikation införs. håller på att bygga upp en infrastruktur för mobiltelefoni utan att uppmärksamma de fulla konsekvenserna för människors hälsa. Regeringen måste bryta sin passivitet och fokusera och belysa riskerna med mobiltelefonanvändning. Jag vill fråga ministern: 1.Är ministern beredd att ta initiativ till att införa varningstext på mobiltelefoner? 2.Är ministern beredd att ta initiativ till att medverka till att rekommendationer för handsfree-utrustning utfärdas? 3.Är ministern beredd att ta initiativ till att överväga ett mobiltelefonförbud för barn?
ip · GQ10338 · 2003-05-09 00:00:00 — Interpellation 2002/03:338 av () till näringsminister om utvecklande av Glasriket Glasriket är en nationell angelägenhet, inte något bara för fyra kommuner i och . Det handlar om turism, hantverk, formgivning, jobb i glesbygd, traditioner och kunskap. Det svenska glaset har nått internationell ryktbarhet och är något som vi kan känna stolthet över. Men Glasriket har problem. är ca 1 100 personer sysselsatta inom den glasindustrin och det är en halvering . Det är mycket oroande eftersom branschen är känslig för konjunkturnedgångar. Det kan vi se på de många varsel och nedläggningar av bruk som varit inom glasindustrin . Forskning, formgivning och bevarandet av yrkeskunskaper hotas. Ägarbilden har förändrats och är av mer kortsiktig karaktär, med ekonomisk vinst som huvudintresse. Man följer med andra ord samma trista mönster som på många andra håll inom näringslivet. Att lägga ned och sälja för att man inte tjänar snabba pengar har aldrig fungerat inom den glasindustrin som är och ska vara ett hantverk. Men i takt med att alltfler glasbruk försvinner minskar yrkeskunskapen. De som lärt till glasblåsare och designer/formgivare försvinner med sin kompetens och sina erfarenheter. För att säkra framtiden för svenskt glas behövs komplettering med andra former av stöd än de som endast ger ekonomisk hjälp. Glasindustrin behöver utveckla forskningen och utbildningen för såväl glasblåsare som formgivare. Även fortbildningen inom industrin behöver förstärkas. Marknadsföring är ett annat mycket angeläget område. Turismen som är en alltmer växande näringsgren har stor betydelse för regionen och landet. Det är nödvändigt att staten tar ett ökat ansvar för att utveckla Glasriket. Utöver bland annat stöd till utbildning och forskning bör också andra åtgärder övervägas. Kanske behövs en nedsättning av arbetsgivaravgiften för anställda som arbetar med glasblåsning manuellt? Glasblåsning är personalintensiv och en nedsättning kan kanske vara ett sätt att möta konkurrensen internationellt. En annan åtgärd som bör övervägas är att ursprungsmärka allt glas, alltså att det tydligt ska framgå på produkterna var glaset är tillverkat. Ett glas som är tillverkat i men målat i bör vara varudeklarerat så att man som konsument vet när man köpt svenskt handgjort glas. Jag vill understryka att det ska vara ett samspel mellan statliga insatser och det stora kunnande och de erfarenheter som finns i Glasriket. Vi talar om att utveckla nya branscher och produkter. Det är förvisso viktigt. Men lika viktigt är naturligtvis att utveckla det fina vi har. Vad kan vara ett bättre exempel på det än Glasriket? Jag vill fråga minister vilka åtgärder han är beredd att vidta för att säkra den svenska glasindustrins framtid och utvecklingsmöjligheter och där sänkt arbetsgivaravgift för hantverksmässiga arbetsuppgifter och ursprungsmärkning är två förslag.