ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GR1075 · 2003-11-05 00:00:00 — Interpellation 2003/04:75 av () till justitieminister om polisens helikopterverksamhet Genom mitt fleråriga arbete inom justitieutskottet har jag kunnat konstatera att kan jämställas med ett u-land vad gäller vår helikopterkapacitet. Med helikopterkapacitet avser jag i detta fall polisens förmåga att med hjälp av helikopter intervenera mot allvarlig brottslighet. Låt mig ge en verklighetsbeskrivning av nuläget: Ett flertal fall av allvarlig brottslighet kan komma att kräva en polisiär insats med hjälp av helikoptrar. Exempel på sådana insatser kan vara angrepp på fartyg som inte ligger vid kaj, svårtillgängliga byggnader och insatser i skärgårdsmiljö eller annan svårtillgänglig terräng. Polisens egna helikoptrar klarar bara av övervakningsuppdrag och liknande ärenden. De är för små för att kunna användas för personaltransport och saknar det skydd som krävs för att kunna sättas in i ett riskområde. Den militära helikopterverksamheten är också en sorglig historia. På grund av regeringens försvarspolitik tvingas försvarsledningen att vara extremt restriktiva med flygtid både för sina besättningar och sina helikoptrar. Försvarets möjligheter att bistå polisen med helikopterassistans är därför mycket begränsad på grund av ekonomiska skäl. Dessutom finner jag försvarets egen uppfattning om stöd till polisiära behov mycket anmärkningsvärd. I Försvarshögkvarterets juridiska orientering Nr 3/2003, som behandlar kommentarer till förordningen 2002:375 om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet, står följande i kommentarerna till 7§: "I enlighet med vad om ovan sagts får emellertid sådana transporter aldrig övergå till att bli en del av själva polisinsatsen eller avslutas, så att säga, 'mitt i oroligheterna'". Denna restriktiva hållning från försvaret, och med de resurser de har, innebär att militären varken kan eller ens vill stödja polisen då den ska intervenera mot svår brottslighet med hjälp av helikoptrar. En situation som vid en jämförelse med bland annat våra skandinaviska grannländer framstår som löjeväckande. vari är medlem ålägger sina medlemsstater långtgående skyldigheter att kunna hantera brottsliga angrepp på fartyg som trafikerar staternas farvatten. Sådana ålägganden förpliktigar. Jag anser att i sin utredning är på rätt väg. Försvarets resurser måste vid behov kunna underställas polisiärt bruk och ansvar. Det är viktigt att vi motverkar de krafter som anser att ansvaret ska läggas där resurserna finns i stället för att lägga resurserna på de som har ansvaret. Med det menar jag att brottsbekämpning är och ska förbli en polisiär uppgift men att de juridiska hindren och den militära inställningen till försvarets stöd till polisen måste förändras. Min fråga till justitieministern blir följande: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att tillgodose polisens behov av helikopterstöd vid sådan typfall som ovan beskrivits?
ip · GR1076 · 2003-11-05 00:00:00 — Interpellation 2003/04:76 av () till justitieminister om kampen mot terrorismen Efter händelserna i greps världen av panik. Ett antal nya lagar trädde i kraft med rasande hastighet och när dessa lagar skrevs kan ingen påstå att rättssäkerhet eller hänsyn till individens integritet stod i fokus. Efter önskemål från lovade EU dessutom att efterleva vissa krav på lagstiftning och andra åtgärder enligt den så kallade "scoreborden" som innehåller ett femtiotal krav. Hur många av dessa som genomförts är oklart. Debatten om EU:s så kallade terroristlista har också varit het och även i detta sammanhang har det varit som drivit på för att föra upp organisationer och enskilda personer. I har den hårt kritiserade terroristlagen prövats . Eftersom lagen inte tidigare testats är det inte enkelt att hitta rätt men det är klart att lagens kriterier är mycket otydliga. Denna lag är ett resultat av de panikåtgärder som vidtagits efter terrordåden i . I eftertankens kranka blekhet kommer det nu rapport efter rapport som visar brister i den hastigt genomförda lagstiftningen. Den mest allvarliga kritiken kommer från interpolchefen . Han hävdar att en övernitisk tillämpning av lagarna drabbar enskilda på ett mycket kränkande sätt. Han inskärper att regeringarna nu måste se till att lagarna inte utövas på ett diskriminerande sätt. utfärdade redan tidigt varningar till kanadensiska medborgare med arabiskt ursprung att resa till eftersom det fanns stor risk för att de skulle bli avvisade eller ofrivilligt kvarhållna och registrerade enbart på grund av sitt ursprung. Svenska myndigheter har inte utfärdat motsvarande varningar. Mina frågor till ministern blir således följande: 1.Avser ministern att aktivt följa upp terroristlagarnas tillämpning för att förvissa sig om att svenska medborgare inte blir diskriminerade i eller utomlands? 2.Avser ministern, med anledning av den kritik som framförs, ompröva ställning i förhållande till den så kallade "scoreborden"?
ip · GR1077 · 2003-11-05 00:00:00 — Interpellation 2003/04:77 av () till socialminister om äldres fallolyckor presenterade från olyckor (NCO) vid en rapport som ånyo tar upp frågan om riskerna för äldre människor att råka ut för fallolyckor. Enligt rapporten dör 1000 personer i fallolyckor, 40000 skadas så svårt att de behöver sjukhusvård och ytterligare 62000 skadas lindrigt. Utöver det personliga lidandet så kostar dessa olyckor samhället åtskilliga miljarder. För kommuner och landsting anges beloppet till 4,7 miljarder. Oroväckande är också att ökningen av fallolyckor med dödlig utgång är större än vad som är motiverat av ökningen av antalet äldre. Prognoserna tyder på fortsatta ökningar, vilket också då betyder ökade samhällskostnader. En del kommuner arbetar med säkerhetsfrågor för olika medborgargrupper, där äldresäkerhet är en del. Men långt ifrån alla. Endast ett fåtal kommuner är godkända enligt WHO:s "En säker och trygg kommun". Länsstyrelserna fick möjlighet att anställa så kallade äldreskyddsombud. Äldreombudsmän och äldreomsorgsinspektörer har tillkommit efter folkpartiförslag på en del håll i landet. Och ytterst har ett tillsynsansvar. Men ändå så riskerar 1000 äldre personer att dö i fallolyckor. Min fråga är därför: Kommer socialministern att ta initiativ till en översyn rörande äldres säkerhet med anledning av ovanstående alarmerande siffror?
ip · GR1079 · 2003-11-05 00:00:00 — Interpellation 2003/04:79 av () till utrikesminister om ambassadörers roll Ambassadörer och andra utsända har som en av sina huvudsakliga arbetsuppgifter att företräda och driva svenska ståndpunkter i det land de verkar. Den svenska utrikespolitiken formuleras av regeringen och en svensk utsänd ska vara lojal med regeringens politik. Detta fungerar mycket väl i de allra flesta fall. har en lojal diplomatkår som på ett kompetent sätt företräder i världen. har dock ett par ambassadörer helt struntat i centrala svenska ståndpunkter. Det häpnadsväckande i sammanhanget är att det är politiskt utnämnda ambassadörer, vilka borde löpa risken att vara alltför lojala, som inte verkar ha förstått vilken roll de har att uppfylla som utsända. Det första exemplet är vår ambassadör i , . Han har i den offentliga debatten dels kritiserat den svenska linjen i Israelfrågan, dels öppet drivit sitt motstånd mot euron. Detta har han gjort som utsänd i : ett land där en grumlig syn på och ett motstånd mot euron knappast gynnar svenska intressen. Det andra exemplet är den utnämnda ambassadören i , . I en intervju i gör hon uttalanden som går på tvärs mot svensk Kubapolitik: "Jag skulle väldigt gärna vilja träffa . Jag stöder inte politik i alla delar men jag skulle gärna se vad han lyckats åstadkomma. Jag är inte alldeles säker på att bilden som förmedlas av är alldeles sann." Detta uttalas som förtrycket på är värre än på mycket . genomfördes en massarrestering av demokratiaktivister. Människor som driver fria bibliotek, är oberoende journalister eller som är politiskt aktiva liberaler och socialdemokrater dömdes till fängelsestraff . och EU har kraftfullt tagit avstånd från dessa övergrepp och driver en Kubapolitik som innehåller ovillkorliga krav på demokratisering och respekt för mänskliga rättigheter. För mig framstår det som omöjligt att i ett av de för viktigaste länderna, , har en ambassadör som inte följer den svenska linjen om att även folk ska få leva i en demokrati. Förklaringen till uttalande skulle kunna vara att den svenska Kubapolitiken i ett slag förändrats. Men det är inte sannolikt utan vad hon säger måste rimligen vara hennes högst personliga uppfattning. uttrycker nämligen i intervjun glädje över att ha lämnat regeringen och bli ambassadör då hon säger följande. "Jag är ingen partist längre, i den där snäva meningen. Det känns som en stor frihet. kan jag säga vad jag vill!" Uttalandet visar att ambassadör helt missförstått sin nya roll som tjänsteman. Hennes roll som ambassadör är att lojalt företräda och svenska ståndpunkter @ inte att agera allmän proffstyckare. Mot bakgrund av ovanstående vill jag ställa följande frågor till utrikesministern. 1.Har utrikesministern verkat för eller avser utrikesministern att verka för en förändring av den svenska Kubapolitiken? 2.Avser utrikesministern att vidta några åtgärder för att se till att nyutnämnda svenska ambassadörer, som inte har diplomatbakgrund, får en grundläggande utbildning i vad som är deras roll som utsända för ?
ip · GR1081 · 2003-11-05 00:00:00 — Interpellation 2003/04:81 av () till statsrådet om statliga myndigheters opinionsbildning Först agiterade skattemyndigheten för vilka hemskheter i form av minskad välfärd som skulle drabba svenska folket om det nuvarande höga skattetrycket inte bibehölls. propagerade en annan statlig myndighet i starkt suggestiv ton mot den så kallade växthuseffekten. Det är bara två exempel från senare tid @ hämtade från en och samma reklampaus i en av våra kommersiella TV-kanaler @ på en, i huvudsak, ny och bekymmersam tendens: Statliga myndigheter ägnar sig åt renodlad politisk opinionsbildning på skattebetalarnas bekostnad. Myndigheternas ökande intresse att bedriva politisk propaganda har primärt tagit sig två uttryck: För det första har redan etablerade myndigheter till synes börjat använda mer av de resurser som skattebetalarna har ställt till deras förfogande för att i realiteten agitera för ibland kontroversiella, ibland mindre kontroversiella, politiska uppfattningar; för det andra har nya myndigheter som egentligen inte har någon annan uppgift än att just bedriva opinionsbildning tillskapats. Två exempel på sådana opinionsbildande myndigheter är och . Att statliga myndigheter ägnar sig åt politisk propaganda är, bland mycket annat, ett demokratiproblem. En central tanke i det svenska styrelseskicket är att det är folkvalda politiker som ska ägna sig åt opinionsbildning, debatt och beslut. Myndigheternas uppgift är att sakligt och opartiskt verkställa de beslut som exempelvis riksdag och regering fattar. Företeelsen att statliga myndigheter spenderar tid, kraft och resurser på mer eller mindre renodlad politisk propaganda, både gentemot medborgarna och gentemot förtroendevalda, bidrar till att göra rollfördelningen mellan politik och förvaltning otydlig. Det kan i längden bli ett hot mot demokratin. Inte heller kan det anses vara en rimlig användning av skattebetalarnas pengar. Med anledning av vad som ovan anförs vill jag fråga statsrådet vilka åtgärder han avser att vidta i syfte att stävja företeelsen att statliga myndigheter använder skattebetalarnas pengar till politisk opinionsbildning.
ip · GR1082 · 2003-11-05 00:00:00 — Interpellation 2003/04:82 av () till statsminister om regeringens utnämningspolitik Först gick ambassadören i till attack mot den svenska Israelpolitiken. uttalar sig den nyutnämnda ambassadören i fördelaktigt om (DN ). Under loppet av mindre än har två av främsta officiella representanter utomlands i två för vårt land både politiskt och ekonomiskt betydelsefulla stater gjort ytterst olämpliga och i vissa delar mycket omdömeslösa uttalanden. Det reser frågor inte enbart om de respektive ambassadörernas lämplighet för sina uppdrag; det sätter också fokus på regeringens utnämningspolitik. Regeringsformen (RF 11:9) är tydlig. "Vid tillsättning av statlig tjänst skall avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet." Ändå är det uppenbart att regeringen, inte minst , i flera fall har gjort chefstillsättningar som har stått i strid med både bokstav och anda i författningen. Regeringen har missbrukat sin utnämningsrätt till att ordna reträttposter till gamla avdankade socialdemokratiska ministrar. Det är svårt att inte se exempelvis utnämningarna av och i det ljuset. Med anledning av vad som ovan har anförts vill jag fråga statsministern vilka åtgärder han är beredd att vidta i syfte att se till att principerna för regeringens utnämningspolitik står i bättre samklang med grundlagens bestämmelser.
ip · GR1084 · 2003-11-06 00:00:00 — Interpellation 2003/04:84 av () till utbildningsminister om regeringens behandling av unversitets- och vetenskapsområdesansökningar ansökte om att få bli universitet 1998. ansökte och om att få bli universitet. ansökte om att få bli ett tekniskt universitet. och har ansökt om att regeringen ska tilldela högskolorna tekniskt vetenskapsområde. Alla dessa ansökningar är lämnade utan åtgärd från regeringen. Ingen kvalitetsgranskning är inledd för att pröva om dessa ansökningar uppfyller berättigade krav. Ingen vet om dessa högskolor har rätt att erhålla det man ansökt om. Regeringens brist på handlingskraft pekar på att ingen heller kommer att få reda på det innan ansökningarna bedöms vara så föråldrade att de anses ogiltiga. När dessa lärosäten målmedvetet har arbetat för att skapa en forskningsmiljö, så måste rimligen någon form av återkoppling på detta arbete ske. har regeringen godkänt att ska erhålla universitetsstatus . noterar i ett yttrande att ser det som olyckligt att inte någon form av enklare kvalitetsprövning ansetts nödvändig. Detta sett mot en bakgrund av dels de förväntningar som bedömargrupp ställt på vad ska åstadkomma inom den angivna tidsperioden, dels den risk som föreligger för att legitimiteten för det kvalitetsgranskningssystem som regering och riksdag lagt fast kan urholkas. Forskningspropositionen är framskjuten. Tills den presenteras finns stora osäkerhetsmoment när det gäller regeringens forskningspolitik och hur lärosätena ska organiseras för att uppfylla denna politik. Visionen om "Den öppna högskolan" manar högskolorna att söka bredda och fördjupa sin verksamhet. Paradoxalt nog väljer regeringen att inte befatta sig med forskningens framtid för nyare högskolor. När ansökningarna blir liggande så kan inte högskolornas omprioriteringar för att skapa forskning av tillräckligt omfång och kvalitet växlas över till fasta statliga forskningsanslag. Högskolorna tvingas fortleva i osäkerhet. Därmed kringskärs de nya lärosätenas handlingsfrihet. Mot bakgrund av det ovan anförda vill jag ställa följande frågor till utbildningsministern: Vad avser utbildningsministern att göra för att kvaliteten i grundutbildning och forskning inte ska åsidosättas av politiska prioriteringar? Vad avser utbildningsministern att göra för att värna lärosätenas autonomi? Vad avser utbildningsministern att göra för att de högskolor som ansökt om vetenskapsområde eller universitetsstatus ska få sina ansökningar prövade ur åtminstone kvalitativ synvinkel?
ip · GR1087 · 2003-11-06 00:00:00 — Interpellation 2003/04:87 av () till statsrådet om bidrag till ungdomsorganisationer för internationell verksamhet Det är inte endast genom TV och Internet som barn och ungdomar får kunskap om livet utanför , utan de reser och har egna internationella erfarenheter. Deras perspektiv på livet är inte begränsat till en stad eller till ett län utan är snarare världen. Det har kommit ungefär en miljon flyktingar till och av alla ungdomar i skolan har utländsk bakgrund. På så vis ökar barns och ungdomars kunskap och insikt om andra kulturer. Samhället vi lever i är på många sätt alltför segregerat, mellan unga och gamla, mellan svenskar och invandrare etcetera. Ett mål med politiken är att föra människor med olika bakgrund samman och skapa förutsättningar för möten mellan olika grupper. Ett exempel på detta är att uppmuntra olika ungdomsorganisationer att ge sig ut i världen för att knyta kontakter och för att se hur andra ungdomar i samma ålder och med samma intresse har det. Att ungdomar kan tillföra ett ungdomsperspektiv på internationella verksamheter tycker bör tas till vara som en resurs. Till exempel är den största delen av befolkningen i tredje världen ungdomar, och svenska ungdomar kan medverka till att tillgodose också den unga befolkningens behov. Detta skulle också ge ökad förståelse för internationell solidaritet och internationellt arbete hos morgondagens beslutsfattare. anser att staten bör stödja ungdomsorganisationers internationella verksamhet och deras kontakt med systerorganisationer i andra länder för att de därigenom ska kunna bedriva arbete inom sina internationaler. Finansieringen av detta får bekostas av organisationerna själva, i synnerhet om systerorganisationerna befinner sig utanför EU-området. Att öka stödet till ungdomsorganisationernas internationella verksamhet tror jag är ett sätt att stärka ungdomars demokratiska engagemang i inte minst internationellt beslutsfattande och jag har därför två frågor till ministern. Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att öka ungdomars möjligheter till löpande internationell verksamhet? Är statsrådet beredd att se över det statliga stödet till ungdomsorganisationerna så att de ges bidrag för sin internationella verksamhet?
ip · GR1088 · 2003-11-06 00:00:00 — Interpellation 2003/04:88 av () till statsrådet om fria sprutbyten för narkomaner Sprutbyte för intravenösa drogmissbrukare har varit aktuellt i flera omgångar. Denna fråga bör ses ur flera olika perspektiv. Å ena sidan kan man hävda att sprutbyte bör erbjudas till alla för att undvika smittspridning av hiv och hepatit A och B. Å andra sidan är det dubbla budskap då det inte är tillåtet med knark, men man delar ut gratis hjälpmedel att använda för sitt missbruk. antog FN en ny hälsodeklaration där man utarbetat ett program för drogkontroll och olika principer för att minska drogmissbruk samt hiv. I deklarationen är målsättningen att man med drogreduktionsprogrammen ska täcka alla områden av prevention. Hindra att nya missbrukare tillkommer, reducera dålig hälsa och sociala konsekvenser bland drogmissbrukare, både för den enskilda individen och för hela samhället. För att täcka alla dessa delar innebär det ett omfattande narkotikapolitiskt program som regeringen arbetar med att utforma. Narkotikasamordnaren har lagt fram ett förslag om fria sprutor till narkomaner, kopplat till fler behandlingsplatser inom narkomanvården. huvudskäl uppges vara att minska risken för hiv med syftet att narkotikapolitiken ska vara human. Detta kan inte vara förenligt med en restriktiv svensk narkotikapolitik. Det är inte tillåtet att knarka och ska inte staten förse narkomaner med verktyg. Att dela ut fria sprutor förlänger lidandet för alla inblandade, både narkomanen och dennes anhöriga. Snarare borde vi ha ett tidigt och förebyggande ingripande från samhällets sida med en fungerande vårdkedja där vi på ett effektivt sätt hjälper narkomanen ur sitt beroende. Jag vill därför fråga statsrådet följande: 1.Avser statsrådet att ställa sig bakom förslag om fria sprutor till narkomaner? 2.Vilka övriga åtgärder avser statsrådet att vidta för att förebygga narkotika i det svenska samhället, hindra etablering av narkotika och för att skapa en fungerande vårdkedja för de narkomaner som behöver behandling?
ip · GR1089 · 2003-11-07 00:00:00 — Interpellation 2003/04:89 av () till utrikesminister om FN-resolution om HBT-personers mänskliga rättigheter Vid vårens möte i med FN:s kommission för mänskliga rättigheter hade lagt fram ett förslag till resolution som innebar att kommissionen uttryckligen skulle uppmärksamma förtryck på grund av sexuell läggning i sitt arbete för att värna de mänskliga rättigheterna. EU och dess medlemsländer intog en positiv hållning till förslaget. Däremot var motståndet starkt hos och de muslimska länderna, vilka samverkar i Organization of Islamic Conference (OIC). satte stark press på många medlemmar i kommissionen som kommer från länder där katolska kyrkan är stark. OIC skrev brev till samtliga länder och uppmanade dem att rösta mot förslaget. Behandlingen av resolutionsförslaget kom inte upp till behandling och omröstning förrän sista sessionsdagen. Under debatten gjordes många försök att stoppa förslaget och innan sessionen skulle avslutas föreslog den libyske ordföranden i kommissionen att omröstningen skulle skjutas upp . Detta förslag bifölls med röstsiffrorna 24@17 (10 avstod och 2 frånvarande). Kommissionens beslut innebär således att frågan om HBT-personers mänskliga rättigheter kommer att behandlas på nytt vid nästa session med FN:s kommission för mänskliga rättigheter, som börjar . har deklarerat att man är beredd att arbeta aktivt för ett positivt beslut i kommissionen. Det är därför viktigt att och andra länder, som stöder resolutionsförslaget, använder sina möjligheter att påverka övriga medlemmar i kommissionen att stödja resolutionsförslag. Många andra länder, som motsätter sig resolutionsförslaget, har börjat att bearbeta andra länder i kommissionen att avslå förslaget. De signaler som har sänt ut i sakfrågan går ut på att inte kommer att agera aktivt för att påverka andra medlemmar i denna fråga års session, även om man kommer att rösta ja till resolutionsförslaget. Denna inställning har väckt förvåning inte minst hos de MR-organisationer som har haft förhoppningar om ett kraftfullt svenskt agerande. Mot denna bakgrund vill jag fråga utrikesministern vilka aktiva åtgärder kommer att vidta för att FN:s kommission för mänskliga rättigheter kommer att anta en resolution om HBT-personers mänskliga rättigheter.
ip · GR1090 · 2003-11-07 00:00:00 — Interpellation 2003/04:90 av () till statsrådet om statliga bidrag till vissa kommuner för LSS-kostnader har ett antal av kommuner haft ett större åtagande för vissa delar av handikappomsorgen. Dessa kommuner har fått en kompetens inom handikappomsorgen som är till gagn för hela landet. Men i stället för att vara något positivt vänds detta till att vara en belastning när långsiktigt stabila ekonomiska villkor inte vidmakthålls. Fram till och med har bidrag beviljats några kommuner med anledning av deras förhållandevis höga kostnader för verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Statsbidraget har fungerat som ett högkostnadsskydd för de kommuner som har höga kostnader efter att hänsyn har tagits till mellankommunal utjämning och skatteväxling. Det nya utjämningssystemet för LSS-kostnader kommer dock inte att kompensera för förlusten av det särskilda LSS-bidraget. Som exempel kan i nämnas som har landets högsta kostnader för LSS. är kommunens åtagande reglerat genom att i skatteväxlat resurser och genom att länets kommuner bidrar med en mellanskillnad eftersom skatteväxlingen inte täcker kostnader. Det särskilda statsbidraget utgår och utgör . Det bör understrykas att dessa åtgärder och bidrag ändå inte ger full kostnadstäckning för . För innebär det nya kommunala kostnadsutjämningssystemet för LSS i inkomstglapp, vilket för övrigt motsvarar skattehöjning. Frågan är vad som motiverar regeringen att försämra de ekonomiska villkoren för kommuner som tar ett särskilt ansvar för handikappomsorgen. Regeringens svar på den frågan är förmodligen att det särskilda LSS-bidraget endast var en tillfällig lösning i väntan på det nya utjämningssystem som ska införas. Men det svaret hjälper inte berörda kommuner och jag vill därför fråga statsrådet: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att kompensera de kommuner som, i likhet med , kommer att förlora stort på grund av det nya utjämningssystemet för LSS-kostnader? På vilket sätt avser statsrådet att säkra att kvaliteten i omsorgen för personerna med funktionshinder bibehålls i de kommuner som tagit ett särskilt stort ansvar för handikappomsorgen?