ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GQ10371 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:371 av () till utrikesminister om och självbestämmandet , sista koloni, är ockuperat av . Under hela har folket i fört en lång och mödosam kamp för självbestämmande och självständighet. Under har 165000 västsaharier bott i flyktingläger i och övriga västsaharier levt instängda och övervakade i det ockuperade . etablerade sig FN i området med sin Minursostyrka för att genomföra en folkomröstning och avkolonisera området. Den folkomröstning som är fastlagd i har gång på gång skjutits upp på grund av sabotage från . Tyvärr verkar det som om EU och övriga stillatigande ser på. har ett speciellt ansvar för Västsaharafrågan. Det är den sista tidigare europeiska kolonin i som inte blivit befriad. FN:s generalsekreterare har i sin rapport lagt fram fyra olika alternativ för hur FN ska agera. 1.Fredsplanen genomförs genom en folkomröstning. 2.Västsahara görs till en autonom region inom gränser. 3.Västsahara delas mellan och den västsahariska republiken . 4.FN drar sig ur hela frågan. kräver FN ett ställningstagande från sina medlemsländer vilket av de fyra alternativen som ska utgöra en strategi för FN:s agerande. Mot den bakgrunden vill jag fråga utrikesministern: 1.Vilket av de fyra alternativen avser ministern att verka för? 2.På vilket sätt avser ministern att agera för att förverkliga val av strategi. 3.Har ministern för avsikt att aktivt verka för att fler medlemsländer väljer samma strategi.
ip · GQ10372 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:372 av () till statsrådet om de ensamkommande barnens trygghet lämnade och en rapport till regeringen om förbättrat mottagande av ensamkommande flyktingbarn. I den arbetsgrupp som låg bakom förslagen ingick även . Förslagen i den aktuella rapporten skulle innebära en lösning på de systemfel som funnits i mottagandet av dessa barn. Olika myndigheters ansvar skulle renodlas och tydliggöras. Ansvaret för barnens omvårdnad och boende skulle enligt förslaget fråntas och överföras till ett antal särskilt utvalda kommuner. Syftet var att staten genom skulle sluta avtal med 15@20 kommuner om detta ansvar. Kommunerna skulle förbinda sig att bygga upp en särskild kompetens på området och genom en specialisering bättre kunna möta de ensamkommande barnens behov. Enligt FN:s konvention om barns rättigheter har ensamkommande flyktingbarn rätt till samma skydd som andra barn i . Det är också de svenska kommunerna som enligt socialtjänstlagen bär det yttersta ansvaret för dessa barns skydd och omvårdnad. Det aktuella förslaget från och har stannat i utan åtgärder. är förslaget enligt det ansvariga statsrådet inte längre aktuellt att genomföra. Detta med hänvisning till kostnaderna. Statsrådet har i stället hänvisat till ett alternativ där frivilligorganisationerna skulle ges ansvar för barnen. Det finns därmed en uppenbar risk att ett kortsiktigt ekonomiskt tänkande drabbar en grupp av redan hårt utsatta barn. Trots ett imponerande frivilligt arbete från många organisationers sida kan dessa rimligen inte överta samhällets grundläggande ansvar och myndighetsutövning. Min fråga till statsrådet blir därmed: Vilket är statsrådets alternativ till och förslag om åtgärder för att trygga de ensamkommande barnens skydd och omvårdnad?
ip · GQ10374 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:374 av () till statsrådet om svaga gruppers ställning på arbetsmarknaden uppgick statens kostnader för ohälsan till och är nästan varje sjätte svensk sjukskriven eller förtidspensionerad. Att bryta den negativa utveckling som pågått när det gäller sjukskrivningstalen är enligt regeringen den viktigaste politiska frågan . Målet är naturligtvis att minska statens kostnader men främst att förebygga ohälsa och därmed förändra livssituationen för de många drabbade människorna. De förslag som presenterats av regeringen har i allt väsentligt fokuserat på arbetsmiljöns betydelse och på åtgärder som skärper arbetsgivarnas ansvar. Utöver statens kostnader har arbetsgivarna under föregående år belastats med för sjuklöneperioden. Därtill beräknas sjukfrånvaron orsaka ett produktionsbortfall motsvarande 5@6% av BNP eller ca . Detta leder med nödvändighet till minskade investeringar, färre arbetstillfällen och därmed lägre tillväxt i den svenska ekonomin. Regeringen har i den nu lagda vårpropositionen valt att föreslå en lösning som innebär att ytterligare öka arbetsgivarnas kostnadsansvar för ohälsan. Dessa åtgärder innebär en ännu hårdare belastning och ett ökat risktagande, inte minst för de mindre företagen. Benägenhet att anställa och växa torde minska med dessa ökande risker för ohanterliga kostnader. Regeringens förslag torde leda till större försiktighet och en striktare bedömning av varje arbetssökande ur hälsosynpunkt. Handikapporganisationer och andra har också varnat för en utveckling mot ytterligare uppdelning i starka och svaga grupper på arbetsmarknaden. Handikappade och kroniskt sjuka har en svag ställning på arbetsmarknaden. Min fråga till statsrådet blir därmed: Vad avser statsrådet att göra för att motverka en utveckling som försvagar vissa utsatta gruppers ställning på arbetsmarknaden?
ip · GQ10375 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:375 av () till statsrådet om ett brett perspektiv på ohälsan uppgick statens kostnader för ohälsan till och är nästan varje sjätte svensk sjukskriven eller förtidspensionerad. Att bryta den negativa utveckling som pågått när det gäller sjukskrivningstalen är enligt regeringen den viktigaste politiska frågan . Målet är naturligtvis att minska statens kostnader men främst att förebygga och lindra livssituationen för de många drabbade människorna. Det finns inga enkla förklaringar till att ohälsokostnaderna ökat så dramatiskt. Svaret är inte att svenskarna blivit så mycket sjukare. Av arbete framgår att folkhälsan snarare har blivit något bättre. En studie genomförd av visar att diagnosen utbrändhet är minst lika vanlig hos arbetslösa och studerande som hos förvärvsarbetande. I en enkätundersökning av RFV säger hälften av de långtidssjukskrivna att deras situation beror på andra faktorer än arbetslivet. Olika undersökningar pekar också på att attitydförskjutningar till sjukförsäkringen har stor betydelse för utvecklingen. Regeringens förda politik har närmast ensidigt fokuserat på arbetsmiljöns betydelse för människors hälsa eller ohälsa. Målet om halvering av sjukskrivningarna har haft sin utgångpunkt i ett budgettänkande där de accelererande kostnaderna hotar andra viktiga välfärdsområden. Mot bakgrund, bland annat av här relaterade undersökningar, finns det anledning att anlägga ett brett perspektiv på ohälsans orsaker och därmed också på de åtgärder som krävs för att komma till rätta med problemet. I detta breda perspektiv hör arbetslivets villkor naturligt hemma. Men människors totala livssituation och de svårigheter man möter med att få hela "livspusslet" och gå ihop måste också beaktas. För småbarnsföräldrarna är exempelvis familjepolitiken av avgörande betydelse. Skattepolitikens utformning, utbildningspolitikens inriktning och jämställdhetsfrågorna är andra viktiga aspekter. Regeringen har i den nu lagda vårpropositionen valt att föreslå en lösning som innebär att arbetsgivarnas kostnadsansvar för ohälsan ökar. Min fråga till statsrådet blir därmed: Vad avser statsrådet att göra för att anlägga ett bredare perspektiv på ohälsans orsaker och vilka åtgärder överväger statsrådet på olika politikområden för att komma till rätta med ohälsan och därmed minska statens kostnader och förbättra individernas livssituation?
ip · GQ10376 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:376 av () till statsrådet om individuellt kompetenssparande överlämnade regeringen till en proposition om stimulans för individuellt kompetenssparande (2001/02:175). Systemet avsågs träda i kraft . Propositionen föregicks av en utredning som blev klar . Efter att frågan dragits i långbänk kom så en proposition, dock mycket urvattnad och oprecis. Regeringen uttalade i propositionen att man avsåg att återkomma med ett konkret förslag med nödvändiga förändringar av lagstiftningen. kom dock ingen proposition till . ställde jag en skriftlig fråga till statsrådet om regeringen avsåg att vidta några åtgärder för att ett system för individuellt kompetenssparande skulle kunna införas . Statsrådet svarade då att regeringen fortfarande, efter att beslutat om införande av ett system för individuellt kompetenssparande, utredde ett antal frågetecken. Statsrådet hänvisade också till att Statskontorets bedömning var att ikraftträdandet måste skjutas upp , till åtminstone . är vi inne och ännu har vi inte sett någon proposition om individuellt kompetenssparande. Det är mycket märkligt eftersom det riksdagsbeslut som togs avsåg ett införande , alltså om mindre än . Med hänvisning till det anförda vill jag ställa följande fråga till statsrådet : Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att ett system för individuellt kompetenssparande möjligt ska kunna införas, i enlighet med beslut?
ip · GQ10380 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:380 av () till finansminister om prostitution som näringsverksamhet En kvinna i har fått F-skattsedel för att bedriva näringsverksamhet i form av prostitution, detta trots att det enligt lagen är ett brott att köpa tjänster av en prostituerad. Med anledning av det ovan anförda vill jag ställa följande fråga: Avser ministern att vidta några åtgärder med anledning av att det är möjligt för skattemyndighet att lämna F-skattsedel för verksamhet som är olaglig?
ip · GQ10381 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:381 av () till statsrådet om personalförstärkningar i förskolan Under valrörelsen presenterade Socialdemokraterna rapporten främst @ besked från socialdemokraterna om förskolans kvalitet och barnfamiljernas ekonomi. I denna rapport presenterades ett kvalitetsprogram för förskolan som skulle genomföras efter valet. Bland annat utlovades minskade barngrupper och resurser till 6000 nya förskollärare, barnskötare och annan personal i förskolan. Besvikelsen var därför stor bland såväl föräldrar som förskolepersonal när regeringen presenterade budgeten utan att någon av de utlovade kvalitetssatsningarna fanns med. Det ansvariga statsrådet försökte dock lugna alla missnöjda väljare och i budgetdebatten sade hon "vi har gjort stora satsningar på mer personal i skolan. är det förskolans tur." I en interpellationsdebatt sade hon vidare att "jag som ansvarig minister vill göra kvalitetsfrågorna inom förskolan till ett av mina viktigaste områden för reformer och utvecklingsarbete under den kommande mandatperioden. @@@ En av regeringens viktigaste satsningar när det gäller förskolan är nu att uppfylla vallöftet om ett statligt bidrag till kommunerna för att kunna anställa 6000 förskollärare, barnskötare och annan personal i förskolan". presenterade regeringen sin vårproposition med budgeten för . Inte heller nu nämns något om 6000 fler anställda inom förskolan. Den enda förändring som sker är att maxtaxan inom barnomsorgen höjs. Föräldrarna ska betala mer utan att kvaliteten förbättras. Kommunerna får nämligen inte behålla de extra resurserna för att använda för kvalitetssatsningar utan de dras in till statskassan. Regeringens utlovade kvalitetsprogram verkar vara långt borta. De "klara beskeden om förskolans kvalitet" är glömda. Regeringen klamrar sig i stället fast vid om konsekvenserna av maxtaxan som presenterades . Rapporten visar att kvaliteten i förskolan inte försämrats sedan maxtaxan infördes. Med utgångspunkt i detta säger regeringen stolt i vårpropositionen "kvaliteten har upprätthållits i förskolan". Även om man accepterar rapportens något tveksamma resultat kan man fråga sig om detta är något för regeringen att vara stolt över. Att kvaliteten inte blivit sämre säger ju egentligen ingenting eftersom kvaliteten var dålig redan från början. skrev i en rapport att gruppstorlekarna ökat kraftigt i förskolan och att grupperna då var betydligt större än vad som är lämpligt enligt forskningen. Att situationen inte blivit ännu sämre kan väl knappast betraktas som att regeringen lyckats. Statsrådet har lovat att kvaliteten i förskolan ska vara en av hennes mest prioriterade frågor. har ett riksdagsår gått och än har inga kvalitetssatsningar gjorts. går tusentals barn genom förskolan i stora barngrupper med lite personal. Jag vill därför fråga statsrådet på vilket sätt hon kommer att arbeta för att förverkliga regeringens vallöften om förbättrad kvalitet i förskolan när det inte heller 2004 blir någon satsning på mer personal i förskolan.
ip · GQ10382 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:382 av () till statsrådet om nationell vägplan I arbetet med att implementera infrastrukturbeslut har tagit fram förslag till nationell plan för vägtransportsystemet 2004@2015. Även om riksdagsbeslutet i sig var otillräckligt eftersom behoven av rejäla infrastruktursatsningar är stora och oomtvistade så är processen med att genomföra beslutet viktig. Det handlar om att möjliggöra en infrastruktur som kan bidra till samhällets utveckling och människors välfärd. Som ett led i det arbetet har en intern granskning av föreslagna större investeringsobjekt utarbetats. Granskningen är offentlig. I den genomförda granskningen finns värderingar av de politiska beslut och signaler som är kopplade till respektive projekt. Notabelt är hur arbetet med vägplanen uppenbarligen föregåtts av beslut och påtryckningar som i viss mån kan ifrågasättas. Ett av de graverande exemplen rör E6 Trelleborg@Vellinge där det i offentliga beslutsunderlag står att läsa: "Företrädare för regeringspartiet har enligt utlovat en snar byggstart". Det kan ifrågasättas lämpligheten att i underlag för väsentliga beslut beakta den typen av påståenden. Snarare borde processen ta sin utgångspunkt i samhällsnytta och andra relevanta avseenden. Bland annat bör konsekvenser för människor, miljön och samhällsekonomin beaktas. Mot bakgrund av det ovan anförda vill jag fråga statsrådet: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att processen med att ta fram en nationell vägplan ska vara optimal för samhället och inte störas av politiska hänsynstaganden?
ip · GQ10383 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:383 av () till statsrådet om Postens regionalpolitiska ansvar En fungerande postservice är grundläggande för att alla delar av landet ska kunna utvecklas. Därför har getts ett regionalpolitiskt ansvar uttryckt i riksdagsbeslut. finns mycket i övrigt att önska vad gäller det sätt på vilket lever upp till detta regionalpolitiska ansvar. Postutdelningen till enskilda hushåll försämras. Med jämna mellanrum kommer hot om att postlådor dras in och boende på landsbygden och mindre orter tvingas hämta sin post på allt längre avstånd i anslutning till större genomfartsvägar. Detta är betydande problem för mindre företag som är beroende av en snabb postgång för sin verksamhet. En särskilt iögonfallande åtgärd är att minskar sina inlämningsställen för tidningar och tidskrifter från 95 till 33, det vill säga med två tredjedelar. Alla inlämningsställen i regionala utvecklingsområden försvinner. Det innebär ett direkt hot mot alla tryckeriföretag som inte ligger centralt. hämtar trycksakerna direkt vid tryckeriet. Efter förändringen får vissa tryckeriföretag själva bekosta transporten till närmaste inlämningsställe som kanske ligger enkel sträcka. Det innebär att konkurrensförhållandena helt snedvrids genom att de tryckerier som ligger i periferin får betydande merkostnader upp mot 700000@800000 kr mot de företag som ligger i anslutning till inlämningsställena. Det innebär ett direkt hot om nedläggning för perifera tryckeriföretag och styr direkt i centralistisk riktning och mot en utveckling av företag och service i regionalpolitiska utvecklingsområden. som Posten av kostnadsskäl motiverar klara försämringar för de som redan har att brottas med regionalpolitiska problem har samma företag ekonomiskt utrymme att betala fantasilöner till en nyanställd vd. Detta rimmar illa. Med hänvisning till det anförda vill jag fråga statsrådet : Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidtaga för att ska leva upp till sitt regionalpolitiska ansvar så att konkurrensvillkoren för företagsamheten blir likartade och klyftorna regionalt inte ökar?
ip · GQ10384 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:384 av () till justitieminister om överbeläggningen på kriminalvårdsanstalterna "Ändra lagstiftningen och sänk straffen radikalt. Det är det enda sättet att rädda den svenska kriminalvården om politikerna inte beviljar kraftigt höjda anslag". Så skrev den nu avgångne generaldirektören för , i en artikel . Överbeläggningen på landets anstalter är ett välkänt problem, som sprider sig vidare ut i rättssystemet och påverkar såväl intagna som anställda. Även polisens arbete försvåras. Fulla anstalter betyder fulla häkten och brist på häktesplatser belastar arrestlokalerna. Jakten på häktesplatser inkräktar på det brottsförebyggande @ och utredande @ arbetet. "Det är slöseri med resurser som liknar ingenting. I stället för att synas på stan och arbeta brottsförebyggande jagar vi häktesplatser i timmar" säger en polis i city. Personer som dömts till fängelse kommer inte ut på anstalt utan blir kvar i häkte. Detta inverkar menligt på dem, eftersom de inte kan få den vård och rehabilitering som behövs för att tiden som frihetsberövad ska bli meningsfull. På vissa håll har det gått så långt att dömda matstrejkar för att de inte tilldelats en fängelseplats. En lösning som förordats från kriminalvårdshåll är att sätta upp baracker på anstalterna, eller att placera intagna två och två i cellerna. Detta skulle innebära en säkerhetsrisk för såväl fångar som personal. Fel två personer i kombination i en cell kan få katastrofala följder. Ansvaret för problemets lösning ligger hos regeringen. Höjda anslag skulle möjliggöra en nödvändig utbyggnad av kriminalvården. Regeringen har dock stannat vid ett engångsanslag på (som knappt täcker halva kriminalvårdens budgetunderskott). Genom att inte agera kraftfullt undergräver regeringen möjligheterna till en human kriminalvård. Vilka åtgärder avser justitieministern att vidta för att lösa kriminalvårdens problem med överbeläggning och säkra en human och effektiv kriminalvård för dem staten frihetsberövar på grund av brott?
ip · GQ10387 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:387 av () till statsrådet om diskriminering av äldre Antalet personer i kommer inom två årtionden att nå upp till två miljoner. Med denna framtidsbild för ögonen krävs en politik som möter ett förändrat samhälles speciella behov. Former för att tillvara de möjligheter som ligger i denna utveckling behöver också utformas. Varje människa, oavsett ålder, måste ses som en individ med unika förutsättningar och som en resurs på olika områden. Många äldre upplever dock att deras livserfarenhet och kunskaper inte tas till vara och därmed inte kommer samhället och nya generationer till godo. Det finns en risk att denna upplevelse förstärks i den kommande demografiska utvecklingen. Inom arbetslivet är diskrimineringen av äldre påtaglig. Den faktiska pensionsåldern är sjunkande. Äldre personer har också stora svårigheter att komma tillbaka till arbetslivet efter långtidssjukskrivning eller arbetslöshet. Det finns forskning som visar att ålder inte avgör människors kapacitet. Äldres erfarenhet och kompetens gör dem i själva verket ofta till skickliga och konkurrenskraftiga yrkesutövare. Vårdens köer till olika behandlingar drabbar särskilt äldre. På två årtionden har antalet vårdplatser mer än halverats. Bristen på vårdplatser tvingar ofta landstingen att föra över äldre svårt sjuka till den kommunala omsorgen som saknar tillräcklig kompetens och vårdresurser. Denna diskriminering av äldre är ett allvarligt avsteg från den nationella handlingsplan för äldrepolitiken som enigt ställt sig bakom. Den svenska lagstiftningen tar fortfarande inte upp diskriminering på grund av ålder. På nationell nivå arbetar ingen myndighet med likabehandling oavsett ålder. Inom EU har åldersdiskrimineringen dock satts på dagordningen. I den stadga som antogs i anges att diskriminering på grund av ålder ska vara förbjuden. Vidare sägs att unionen erkänner och respekterar de äldres rätt till ett värdigt och oberoende liv och att delta i det sociala och kulturella livet. Olika andra former av diskriminering omfattas av lagar och särskilda ombudsmän. När äldre i utsätts för diskriminering sker detta dock utan möjlighet till prövning i en besvärsinstans utifrån just åldern som grund för diskriminering. Regeringen har utlovat ett förslag om en diskrimineringslagstiftning som innefattar även äldre. Min fråga till statsrådet blir därför: När avser statsrådet att förelägga ett förslag om förbud mot diskriminering på grund av ålder?
ip · GQ10388 · 2003-05-12 00:00:00 — Interpellation 2002/03:388 av () till statsrådet om folkstyrets utveckling Samhället och demokratin är och ska vara i ständig förändring. Det innebär dock inte att grundläggande demokratiska värderingar ska urvattnas. För att motverka en sådan utveckling krävs en ständig debatt om demokratins utformning. Såväl landets kommuner och landsting som rikets styre har ekonomiska problem. Ofta används det demokratiska styret, i debatten, som en av orsakerna till en dålig ekonomi och ofta höjs röster för att minimera den demokratiska organisationen. Få är de som analyserat det demokratiska systemets kostnad i relation till den totala budgetomslutningen i respektive demokratisk församling. har ett folkstyre. Den förtroendevalde är i det sammanhanget den ansvarige för kommunen och och ledning. Det är alltså en uppgift som ålagts den förtroendevalde av väljaren. Att minimera, koncentrera och därmed utarma en förtroendemannaorganisation är därmed ett angrepp på folkstyret. Ansvar ska inte koncentreras till ett ensriktat pampstyre eller en utpräglad demokratisk organisation som i realiteten styrs av tjänstemän. Tyvärr har den ekonomiska situationen allt för ofta inneburit att lösningar valts som knappast är förenliga med begreppet aktivt folkstyre. Detta stimulerar knappast nya medborgare att engagera sig i det politiska livet utan den "moderne" förtroendemannen framstår allt mer att bli en professionell politiker. Det är långt ifrån den ärbare förtroendemannen som fanns i våra kommuner och landsting för några decennier sedan. Demokratin måste ständigt återerövras. Detta ska ske utifrån en grundsyn där allas rätt till lika villkor i samhället betonas. sker alltför flyktiga förändringar utifrån en tilltänkt effektivitets ledstjärna vilket knappast har likhetstecken med demokratins ledstjärna. Givetvis är förtroendemannaorganisationen en naturlig del av det kommunala självstyret men bakgrunden till de mindre lyckliga lösningarna är ofta ekonomin som till stor del styrs av den nationella nivån. En helhetssyn i det demokratiska styret erfordras därför att vi utifrån realistiska begrepp ska kunna tala om ett levande folkstyre och ett kommunalt självstyre. I det sammanhanget visar händelser och förslag i samhället att finansieringsprincipen i relationen nationell och nivå spelar en framträdande roll. Min fråga till statsrådet är: Hur avser statsrådet att agera för att folkstyret i samhället inte ska utvecklas i den negativa riktning som här redovisats?