frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Sammanfattningsvis kan konstateras att familjehemmet bedöms tillgodose A:s vårdbehov och att ovanstående brott inte påverkar vårdens innehåll. I den del av remissvaret som avsåg N. anförde utskottet följande. N. placerades hos makarna . . Placeringen varade till . Familjen utreddes med Kälve- sten/intervjumetodik i samband med en familjehemsplacering av en pojke i tonåren. Makarna . bedömdes som lämpliga att ta hand om tonåring- ar. Denna intervju gav ett positivt intryck vilket även ett tidigare förberedande möte med makarna . gjort. Metoden används vid utred- ningar av nya familjehem och kartlägger familjens samlade resurser. Det material som använts vid intervjun förstörs efter intervjugenomgången med familjehemmet. Några nya utdrag ur kriminalregister begärdes ej då N:s placering hos makarna . låg så nära med den utredning som låg till grund för en placering av en tonårig pojke som ägde rum . Eftersom en annan stadsdel, nämligen Hyllie SDF, hade en pågående familje- hemsplacering av en tonårig flicka hos makarna ., diskuterades Fosie SDF:s kommande placering med dem. Hyllie SDF gav makarna goda vitsord och hade inga invändningar emot att N. placerades hos makarna . erhöll familjevården en kopia på en dom över brott som fosterfadern . Uppgiften hade skickats till Fosie SDF:s IOF av N:s biologiska moder . Av journalanteckningar i familjehemsakten fram- går att R.H. dömts för häleri, brott mot knivlagen och vapenbrott. Beträffande häleriet kan sägas att R.H. köpt en cykel i en cykelaffär trots att han borde insett att den frånhänts annan genom brott. Brottet diskute- rades med psykolog i samband med intervjuanalysen som gjor- des när makarna . var aktuella för att ta emot en pojke som placerats hos dem . Enligt vår uppfattning påverkade brottet inte vår tidiga- re bedömning. Det positiva intryck familjevården fick i samband med inter- vjun kvarstod. Att brottet inte redovisades för Fosie SDF:s sociala utskott grundar sig på den positiva bild familjevården tidigare fått av makarna . Avseende R.H:s olovliga innehav av kniv uppger han att han under som- maren 1999 extraarbetade som vakt vid en restaurang i och bar en morakniv på sig. Han påstår att han haft kniven för att försvara sig ifall det skulle bli bråk. Rätten ansåg honom skyldig att på allmän plats, uppsåtligen eller av oaktsamhet innehaft kniv trots att detta inte varit befogat. Avseende vapenbrottet polisen beslagtog en tårgaspistol som R.H. bar på sig uppger R.H. att han vid ett annat tillfälle under sin tjänstgö- ring som vakt hittat en tårgasanordning. Han visste inte exakt vad det rörde sig om, men han anade att det kunde röra sig om ett slags vapen. Hans avsikt var att lämna det upphittade till restaurangägaren, men av någon anledning hann han aldrig göra det. Rätten ansåg honom skyldig uppsåtligen eller av oaktsamhet innehaft en tårgasanordning med två tillhörande patroner utan att ha rätt till det. fick villkorlig dom för sina brott. Rätten ansåg att det saknades anledning att anta att han skulle göra sig skyldig till fortsatt brotts- lighet. En ny bedömning angående familjen H:s lämplighet som familjehem gjordes . Någon ändring av tidigare bedömning har därvid inte gjorts. Uppgifterna om brott mot vapenlagen respektive knivlagen framkom först . Fosie SDF:s IOF har gjort en förnyad bedömning angå- ende makarnas lämplighet som familjehem. Någon ändring av tidigare be- dömning har därvid inte gjorts. Med anledning av A.O:s kritik mot familjehemsutredningen i fråga kom- mer Fosie SDF:s IOF fortsättningsvis att införa följande rutiner. Aktuella uppgifter skall inhämtas från kriminalregister inför varje ny placering. Kontroll skall göras hos i samband med familjehemsutredningar. Vidare kommer relevanta uppgifter ur journal- anteckningar regelmässigt föras in i utredningar så att underlag finns för en samlad bedömning i dessa. Till remissvaret fogades bl.a. handlingar rörande A:s familjehemsplacering från respektive omprövning av A:s familjehemsplace- ring från . Det kompletterande remissvaret avseende N. översändes till A.O. för kän- nedom. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 25 § första stycket socialtjänstlagen (1980:620) får en underårig inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård eller fost ran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon an- nan som har vårdnaden om honom. Ett sådant medgivande får, enligt 25 § andra stycket socialtjänstlagen, inte lämnas utan att förhållandena i det en- skilda hemmet och förutsättningarna för att bereda barnet vård där är utredda. En s.k. familjehemsutredning skall ha sin utgångspunkt i barnets behov och klarlägga familjehemsföräldrarnas vilja och förmåga att ge barnet den omsorg som barnet behöver. Förutom familjehemsföräldrarnas personliga förutsätt- ningar att ge barnet behövlig vård, måste utredningen belysa de yttre om- ständigheter under vilka familjehemsföräldrarna lever, t.ex. uppgifter om bostad, arbete, ekonomi och hälsotillstånd. Som framgår av 51 § första stycket socialtjänstlagen skall vad som kom- mer fram under utredningen dokumenteras. Vid dokumentationen måste fa- miljehemsföräldrarnas integritet beaktas. Hänsynen till familjehemsföräldrar- na får emellertid inte leda till att sådana uppgifter som har kommit fram och som har betydelse för ärendets avgörande utelämnas i familjehemsutredning- en. Att dessa uppgifter redovisas är av vikt för såväl socialnämndens bedöm- ning som vårdnadshavarens ställningstagande till den planerade vården. Jag vill i sammanhanget erinra om att barnets vårdnadshavare som regel skall få ta del av de uppgifter som har tillförts familjehemsutredningen. Under utredningen beträffande A:s placering framkom, enligt utskottets kompletterande remissvar, att familjehemsfadern var misstänkt för häleri. Brottsmisstanken diskuterades med familjehemsföräldrarna och i samband med den analys av intervjun som genomfördes av en psykolog och två famil- jevårdssekreterare. Utredande familjevårdssekreterare synes ha varit av den uppfattningen att brottsmisstanken inte utgjorde något avgörande hinder för nämnden att lämna medgivande till placeringen av A. En journalanteckning om brottsmisstanken fördes in i familjehemsakten men redovisades aldrig i den familjehemsutredning som låg till grund för sociala utskottets medgivan- de till placeringen. Anledningen därtill var, enligt remissvaren, den positiva bild som analysen gav sammantaget med goda vitsord från Hyllie stadsdels- fullmäktige i kommun och det goda intryck familjen gav vid familje- vårdens möte med dem. Utredande familjevårdssekreterare tog även fasta på att A. redan fanns i familjehemmet och att han hade funnit sig väl till rätta där. Utredningen inför N:s placering i familjehemmet baserades till stor del på den familjehemsutredning som hade genomförts i samband med A:s placer- ing. Därutöver tillkom huvudsakligen de kunskaper om familjehemmet som familjevården hade fått vid uppföljningsträffar efter A:s placering i familje- hemmet. Även familjehemsutredningen inför N:s placering saknade uppgift om den av familjevården kända brottsmisstanken. Uppgiften redovisades inte heller för utskottet. Anledningen därtill var, enligt remissvaren, den positiva bild som familjevården hade fått av hemmet. En uppgift om att en familjehemsförälder har begått ett brott eller att det hos polisen finns en sådan misstanke, är typiskt sett en uppgift som har bety- delse för bedömningen av om ett familjehem är lämpligt eller inte. Att frågan om brottslighet är viktig i sammanhanget framgår inte minst av att det finns särskilda bestämmelser angående utlämnande av uppgifter ur Rikspolisstyrel sens belastningsregister och misstankeregister till en socialnämnd. Rikspolis- styrelsen skall sålunda, på begäran av socialnämnden i ärenden om bl.a. med- givanden att ta emot barn enligt 25 § socialtjänstlagen, lämna ut uppgifter om brott som har föranlett någon annan påföljd än penningböter och om brott för vilket åtal väckts (11 § förordningen [1999:1134] om belastningsregister och 4 § förordningen [1999:1135] om misstankeregister). I förevarande fall framgår det av remissvaren att brottsmisstanken togs på allvar av utredaren och att frågan diskuterades och övervägdes under utred- ningen. Även om utredaren för egen del kom fram till att brottsmisstanken inte utgjorde något hinder mot en placering i familjehemmet, borde uppgiften ha tagits med i familjehemsutredningen. Eftersom familjevården kände till brottsmisstanken när N. placerades borde familjevården inför placeringen ha följt upp saken. Det kan diskuteras om familjevården därvid inte skulle ha gjort en förnyad kontroll med . Vad som har framkommit om avsaknaden av uppgifter om brottsmisstanken i familjehems- utredningen och den bristande uppföljningen i samband med placeringen av N. föranleder kritik från min sida. En annan fråga som bör klarläggas vid en familjehemsutredning är den ekonomiska situationen. Hur ingående utredningen om ett familjehems eko- nomiska förhållanden skall vara kan inte anges generellt. Den frågan måste avgöras i varje enskilt fall. Nämnden har att bedöma vad som är bäst för bar- net. Om de ekonomiska uppgifterna leder till en misstanke om att familje- hemsföräldrarnas ekonomi är så dålig att det kan ha betydelse för möjligheten att tillgodose barnets behov, finns det självklart skäl för nämnden att genom- föra en fördjupad utredning i den delen. I förevarande fall ingick en ekono- misk redogörelse som ett led i intervjun med familjehemsföräldrarna i sam- band med placeringen av A. Denna redogörelse ledde inte till någon misstan- ke om att makarnas ekonomiska situation var sådan att det fanns anledning att följa upp saken i samband med placeringen av N. Vad som har framkommit i den delen föranleder inte någon kritik från min sida. Avslutningsvis vill jag påpeka att socialnämnden skall göra en helhetsbe- dömning av förhållandena i det aktuella hemmet och förutsättningarna för att bereda barnet vård där. Det är inte uteslutet att en sådan bedömning kan ut- mynna i ett medgivande enligt 25 § första stycket socialtjänstlagen, även om den ekonomiska situationen är ansträngd eller om det finns anteckningar i misstanke- eller belastningsregister. Däremot är det, så- som jag har påpekat, viktiga omständigheter för nämnden att ta ställning till i samband med placeringen av ett barn och överväganden i fråga om fortsatt vård. Jag vill även betona att vårdnadshavaren givetvis har ett starkt intresse i frågan om hemmet är lämpligt för att ta emot barnet. Det är därför viktigt att familjehemsutredningen genomförs på sådant sätt att vårdnadshavaren har förtroende för den. Klagomålen i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Fråga bl.a. om handläggningen av en ansökan om bistånd när socialnämnden hade prövat frågan (Dnr 1759-2000) H.S. framförde i en anmälan till JO klagomål mot stadsdelsförvaltningen i angående handläggningen av hans ansökan om bistånd till säng, körlektioner samt kostnader för behandling hos naprapat. Han gjorde gällande att han vid tiden för anmälan till JO ännu inte fått något beslut i biståndsärendet, trots att det gått han lämnade in ansökan. Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon från enhetschefen . Därefter remitterades anmälan till i för utredning och yttrande. Nämndens sociala utskott överlämnade som sitt remissvar ett yttrande upprättat av verksamhets- chefen . I remissvaret anfördes i huvudsak följande. H.S. ansökte om ekonomiskt bistånd till säng, körkort samt kost- nader för behandling hos naprapat. Vad gäller ekonomiskt bistånd till inköp av ny säng, ansökte H.S. om medel till detta ändamål. Ansökan avslogs med motiveringen att kompletterande hemutrustning beviljats med . H.S:s behov av säng ansågs tillgodosett eftersom en säng fanns i hans befint- liga boende och det hade inte framkommit några synnerliga skäl till varför skulle bevilja medel till en ny sängbotten. Beslutet delgavs H.S. . Eftersom inget förnyat beslutsunderlag inkommit till förvalt- ningen tillsammans med ansökan , meddelades H.S. per telefon att beslutet från 2000-02-11 kvarstår så länge intyg, som styrker hans behov av en ny säng, ej kan uppvisas från hans behandlande läkare. Lä- karutlåtande från , , inkom till förvaltningen 2000- 06-05. H.S:s ansökan om ny säng utreds . Enligt H.S. skulle läkarutlåtandet ha faxats till förvaltningen men det har aldrig kommit tillhanda. Angående framställan om medel till körlektioner och körkort ansökte H.S. redan 2000-0l-07 om ekonomiskt bistånd till dessa kostnader eftersom han erbjudits arbetsträning och eventuellt arbete på Skogaberg om han hade kör- kort. Som ett led i hans rehabilitering ställde sig positiv till att bevilja H.S. dessa kostnader och han uppmanades ta kontakt med en trafik- skola för att få ett kostnadsförslag. H.S. avbröt emellertid arbetsträningen eftersom han inte fick någon ekonomisk ersättning från Skogaberg. Social- tjänsten meddelade H.S. per telefon att hans ansökan om körkort är direkt avhängigt hans arbetsträning och löfte om arbete på Skogaberg. Då H.S. ej återupptog sin arbetsträning meddelades han avslag på ansökan om körlektioner och körkort. för den förnyade ansökan hade H.S:s situation ej förändrats och arbetsträning på Skogaberg var ej aktuell. H.S. informerades per telefon om att ekonomiskt bistånd till körkort kan utgå först när det kan ses som ett led i hans rehabilitering och att beslutet från 2000-02-11 om avslag kvarstår. För att skall ompröva sitt be- slut måste H.S. medverka till en förändring av sin situation. H.S. ansökte även om ekonomiskt bistånd till kostnader för naprapatbehandling. Vid telefonsamtal med H.S. meddelades han muntligen att han kan uppsöka sin naprapatläkare och påbörja behandlingen. Mot uppvisande av kvitto kommer han sedan att erhålla ersättning motsva- rande vad beviljar för läkarbesök hos läkare anslutna till försäk H.S. förmodade att kostnaderna därmed skulle täckas och skulle påbörja sin behandling. I sin skrivelse, daterad , till JO, framför H.S. att han ej fått beslut på sin ansökan om ekonomiskt bistånd. Med hänvisning till ovanstående, bestrider förvaltningen detta påstående. Ett intyg från H.S:s läkare skulle ha faxats till förvaltningen men detta har ej kommit tillhanda. Läkarutlåtandet, som styrker H.S:s behov av ny säng och körkort, inkom till förvaltningen först och med detta nya underlag för handen utreds nu H.S:s ansökan om bistånd. Kompletterande upplysningar inhämtades per telefon från enhetschefen . Journalanteckningar och beslut m.m. i biståndsärendet t.o.m. infordrades från stadsdelsförvalt- ningen. I ett beslut anförde JO följande. H.S. ansökte om bistånd till kostnaden för att ta körkort. , , ansökte han även om bistånd för att kunna anskaffa en ny sängbotten. Handläggaren av ansökningarna synes inledningsvis ha ställt sig positiv till framställningen om bistånd till kostnaden för körkort. Bakgrunden var att H.S. hade erbjudits s.k. arbetsträning och att han eventuellt även skulle få ett arbete om han hade körkort. som H.S:s ansökan utreddes avbröt han emellertid arbetsträningen. Eftersom nämndens benägenhet att bistå till kostnaden var knuten till H.S:s rehabilitering avslogs ansökan såvitt gällde kostnaden för körkort i ett beslut . Hans ansökan om bistånd till en sängbotten avslogs med motiveringen att han redan beviljats medel till hemutrustning. H.S. ansökte på nytt om bistånd till körkortskostnaden och medel för att köpa en ny sängbotten. Enligt remissvaret upplystes H.S. per telefon om att det tidigare beslutet om avslag på ansökan kvarstod. I 27 § förvaltningslagen (1986:223) regleras förutsättningarna för att en myndighet skall vara skyldig att ompröva ett tidigare fattat beslut. Myndig- heterna har dessutom en självrättelsebefogenhet i vidsträckt mening som tillkommit genom praxis och som utgör ett komplement till bestämmelsen i förvaltningslagen. När en part som har fått avslag på en ansökan återkommer med en begäran om att myndigheten åter skall pröva saken, är myndigheten skyldig att ta ställning till ansökan genom ett nytt beslut. Detta gäller oavsett om myndigheten anser att det tidigare beslutet bör ändras eller inte (se Hell- ners/, Nya förvaltningslagen med kommentarer, femte upplagan s. 299). Beslutet skall utformas så att det klart framgår vad det avser och hu- ruvida den enskildes framställning har avslagits eller inte. När det gäller ut- formningen av omprövningsbeslut kan jämföras med vad som gäller för ut- formningen av beslut angående bistånd i allmänhet (se t.ex. JO:s ämbetsbe- rättelse 1996/97 s. 253). Beslutet skall självfallet dokumenteras i akten. Detta framgår av 11 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL (51 § SoL i den äldre socialtjänstlagen). Av remissvaret framgår att handläggaren gjorde bedömningen att H.S:s nya framställning om bistånd till körkortskostnaden inte skulle bifallas. Enligt vad nämnden anfört underrättades H.S. härom per telefon . Vid min granskning av akten saknas dock dokumentation om detta. I enlighet med det sagda skulle handläggarens ställningstagande ha kommit till uttryck i ett klart och tydligt beslut som skulle ha dokumenterats i akten. Jag kan ha viss förståelse för att en handläggare kan bli tveksam till hur en ansökan om bistånd skall handläggas när saken har prövats. Att en enskild kommer in med en ny ansökan efter att nämnden har behand- lat samma sak är inte en helt ovanlig situation. Nämnden synes inte inför sitt yttrande hit närmare ha reflekterat över den formlösa hanteringen av H.S:s förnyade ansökan om bistånd till körkortskostnaden. Jag förutsätter dock att nämnden uppmärksammar handläggarna vid förvaltningen på hur en ansökan skall handläggas i en situation som den jag nu behandlat. När det gäller den förnyade ansökan om bistånd till en sängbotten har nämnden haft att handlägga framställningen på samma sätt som när det gälle H.S:s begäran om bistånd till körkortskostnaden. Nämnden har i sitt yttrande anfört att H.S. per telefon upplystes om att beslutet inte kunde omprövas om inte H.S. kom in med ett läkarintyg som visade att han hade behov av en ny sängbotten. Huruvida beskedet innefattade ett avslag på ansökan eller inte framgår inte klart av utredningen här. En väl- villig tolkning av handläggningen skulle kunna ge vid handen att beskedet inte innefattade ett avslag på framställningen utan att H.S. anmodades att komma in med en komplettering av sin ansökan. Handläggaren borde natur- ligtvis tydligt ha dokumenterat vad som avhandlades vid samtalet med H.S. Enligt remissvaret dröjde det ungefär från det att handlägga- ren gett H.S. besked om att han måste uppvisa ett läkarintyg fram till dess att intyget kom in till förvaltningen. Om intyget inte hade kommit in, har nämn- den haft att fatta beslut på föreliggande utredning. Mot bakgrund av vad som anförts i remissvaret ligger det nära till hands att anta att ansökan då hade avslagits. Att ärendet hållits öppet kan därför möjligen ha varit till fördel för H.S. Om ett ärende hålls öppet i avvaktan på en komplettering, finns det emellertid alltid risk för att ärendet blir bortglömt hos förvaltningen. Som regel bör därför uppställas en tidsfrist inom vilken kompletterande hand- lingar skall ha inkommit till förvaltningen. Eftersom någon sådan frist inte synes ha bestämts i detta fall, kan det i och för sig diskuteras om inte hand- läggaren borde ha efterfrågat intyget när det inte kom in. Sannolikt hade detta kunnat bidra till att handläggningstiden förkortats. I samband med framställningarna om bistånd till kostnader för sängbotten och körkort begärde H.S. även bistånd till kostnaden avseende behandling av naprapat. Enligt remissvaret meddelades H.S. per telefon att han kunde uppsöka sin naprapat och påbörja behandlingen och att han sedan mot uppvisande av kvitto skulle komma att få ersättning motsvarande vad nämnden beviljade för läkarbesök hos läkare anslutna till . Enhetschefen har upplyst att det muntliga beskedet var ett förhandsbesked om nämndens kommande ställningstagande. Om H.S. hade kommit in med ett kvitto på de kostnader han haft för naprapatbehand lingen hade kvittot setts som en faktisk ansökan. Han hade då fått ett beslut som delvis innebar avslag i den del kostnaden översteg norm. Vid förvaltningen uppstår givetvis situationer då en enskild i stället för ett formellt beslut får ett besked under hand. Sådana upplysningar kan t.ex. avse efter vilka normer nämnden fattar beslut om bistånd för olika typer av kostna- der. Om det inte står helt klart att den enskilde önskar endast upplysning om sin rätt till bistånd skall hans begäran uppfattas som en framställan om bistånd och således avgöras i ett beslut (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1987/88 s. 151). I förevarande fall står det klart att H.S. ansökte om bistånd till kost- naden för behandling hos en naprapat. Det har därför ankommit på nämnden att fatta ett beslut med anledning av hans framställan. I och för sig har det självfallet inte förelegat något hinder mot att handläggaren bett H.S. att komplettera sin ansökan med uppgift om kostnaden för behandlingen. Såvitt framgår av utredningen synes dock handläggaren ha ansett att något ärende inte uppkommit hos nämnden innan H.S. lämnat in ett kvitto avseende be- handlingen. Som framgår av det tidigare anförda har det synsättet inte varit riktigt. Genom H.S:s begäran om bistånd har ett ärende inletts som har bort föranleda ett formellt beslut oavsett om han företett kvitto eller ej, låt vara att beslutets materiella innehåll givetvis kan ha varit beroende av om ansökan kompletterats i detta hänseende. Jag kan i denna del även konstatera att det i akten saknas dokumentation av vad som förevarit vid samtalet mellan hand- läggaren och H.S. rörande framställningen om bistånd till kostnaden för be- handling av naprapat. Sammanfattningsvis måste jag konstatera att det har brustit i handlägg- ningen av H.S:s biståndsansökningar såvitt här är i fråga och att det finns på- tagliga brister i dokumentationen i biståndsärendet. Enligt vad som fram- kommit vid min granskning finns det skäl för nämnden att se över förvalt- ningens rutiner i dessa hänseenden. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) Fråga om det utan stöd i lag förekommit avskiljning av intagna vid ett särskilt ungdomshem (Dnr 1036-2000) I en skrivelse till (SiS), tillsynsenheten, anförde M.H., som arbetade som jourtillsyningsman vid Råby ungdomshem, att det vid återkommande diskussioner vid hemmet förekommit olika uppfattningar om vad som är att betrakta som avskiljning och huruvida lagen ger utrymme för vistelse i rum för särskild tillsyn. Hon begärde därför svar på följande frågor. 1.Finns det i lagen något som stödjer den här formen av avskiljande från de övriga vid hemmet utan tidsbegränsning? 2.På vem faller ansvaret om detta är ett felaktigt förfarande? 3.Får avskiljningsmöjligheten användas i korrektionssyfte? I sin skrivelse till SiS redogjorde M.H. för handläggningen vid Råby ung- domshem av frågor beträffande två intagna, Y.N., född , och S.Å., född . I ett svar på M.H:s skrivelse anförde dåvarande chefsjuristen vid SiS, Sö- ren , bl.a. följande. Svaret på Din första fråga (1) är följande. För att det skall vara fråga om en avskiljning enligt 27 § SoF krävs det bl.a. att en klient hålls avskild från de övriga vid hemmet. Enligt SiS mening ingår bland de övriga vid hemmet såväl institutionens personal som intagna klienter. Om en klient är inlåst till- sammans med institutionens personal, är det alltså enligt SiS mening inte fråga om en avskiljning enligt 27 § SoF.