frsrdg · GQ04RS1 · 2003-01-01 00:00:00 — Moderniserad riksdagsordning Riksdagsstyrelsen beslutade att uppdra åt att företa en teknisk översyn av riksdagsordningen. Kommittén har redovisat resultatet av översynen i betänkandet 2002 Moderniserad riksdagsordning. Betänkandet innehåller förslag till vissa ändringar i riksdagsordningen och förslag till viss följdlagstiftning. Betänkandet har remissbehandlats. Riksdagsstyrelsen ställer sig bakom det framlagda förslaget. Riksdagsstyrelsens förslag till riksdagsbeslut antar riksdagsstyrelsens förslag till 1. lag om ändring i riksdagsordningen, 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), 3. lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän, 4. lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank, 5. lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ, 6. lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter, 7. lag om ändring i lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen. I detta beslut har förutom talmannen deltagit: , , , , , , , , och . beslöt att tillkalla en parlamentarisk kommitté för att se över och utvärdera vissa frågor rörande arbetsformer. Utredningen som antagit namnet inledde sitt arbete . Ordförande för kommittén är talman . Ledamöter är riksdagsledamöterna (), (), (), Per (), (), (), (), (), () och (). Riksdagsstyrelsen beslöt att uppdra åt kommittén att företa en teknisk översyn av riksdagsordningen. Som underlag för styrelsens beslut fanns en promemoria som redovisas i bilaga 2. Av promemorian framgår bl.a. att översynen skall vara inriktad på lagtekniska, redaktionella och språkliga frågor. Ett underlag för kommitténs ställningstaganden har tagits fram av en arbetsgrupp med riksdagsdirektören som ordförande och f.d. kanslichefen som sekreterare. I övrigt har gruppen bestått av: från kammarkansliet kanslichefen och utnämnde kanslichefen , från utskotten kanslicheferna , näringsutskottet, och , arbetsmarknadsutskottet, samt från rättschefen , statsrådsberedningen, och språkexperten , . Härmed överlämnas kommitténs betänkande Moderniserad riksdagsordning. redovisar i detta betänkande en översyn av riksdagsordningen som huvudsakligen varit inriktad på lagtekniska, redaktionella och språkliga frågor. Där en fast praxis utbildats i arbete föreslår kommittén i flera fall en reglering. Det gäller t.ex. yttranden mellan utskotten och särskilda yttranden i utskottsbetänkanden. Vidare föreslås en begränsning av förslagsrätten för organ till de organ som faktiskt utnyttjar den, riksdagsstyrelsen, (fullmäktige och direktionen), ombudsmän och revisorer. Beträffande det sistnämnda organet har fattat principbeslut om dess avskaffande. Det pågående förändringsarbetet som också berör riksdagsordningens regler är inte avslutat och har därför inte kunnat beaktas av kommittén. Kommittén föreslår också att en minoritet bestående av fem utskottsledamöter skall kunna få till stånd ett utskottssammanträde. Talmannen får rätt att avvisa en interpellation eller en skriftlig fråga. Förslag beträffande riksdagsordningen 9 Förslagsrätten för organ ändras (3 kap. 8 § med tilläggsbestämmelser) 9 Yttranden mellan utskotten regleras (4 kap. 8 §) 11 Minoritetsrätt att kalla ett utskott och till ett sammanträde (4.12.1, 10.7.1) 11 Särskilda yttranden regleras (4 kap. 16 §) 12 Tillåtna yrkanden under överläggningen om ett utskottsbetänkande (5 kap. 3 §) 12 Talmannen får rätt att avvisa en interpellation eller en fråga (6 kap.) 13 Regler för behörighet som ledamot av riksbanksfullmäktige införs i RO (tilläggsbestämmelsen 8.6.1) 13 1 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 35 2 Lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän 35 3 Lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank 35 4 Lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ 35 5 Lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter 35 6 Lag om ändring i lagen (2000:419) om instruktion för riksdagsförvaltningen 35 1 Lag om ändring i riksdagsordningen 36 1 kap. Riksmöten 36 2 kap. Kammarsammanträden 40 3 kap. Ärendenas väckande 50 4 kap. Ärendenas beredning 59 5 kap. Ärendenas avgörande 74 6 kap. Interpellationer och frågor till statsråd 83 Gemensamma bestämmelser om val inom 87 8 kap. Vissa befattningshavare och organ 97 Bestämmelser om personal och förvaltning 104 Behandlingen av frågor i Europeiska unionen 107 2 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 114 3 Lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän 115 4 Lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank 116 5 Lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ 117 6 Lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter 118 7 Lag om ändring i lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen 119 PM Teknisk översyn av riksdagsordningen (1974:173) 121 Kommitténs förslag till riksdagsbeslut antar förslagen i bilaga 1 till lag om ändring i riksdagsordningen, lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän, lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank, lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter, lag om ändring i lagen (2000:419) med instruktion för riksdags-förvaltningen. Riksdagsordningen, RO (1974:173), intar i konstitutionellt hänseende en mellanställning mellan grundlag och vanlig lag. RO består av huvudbestämmelser och tilläggsbestämmelser. Huvudbestämmelser beslutas på samma sätt som grundlag, dvs. genom två likalydande beslut som fattas före och efter ett val till . Huvudbestämmelser kan också beslutas genom endast ett beslut, om minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter röstar för ändringen. Tilläggsbestämmelser beslutas på samma sätt som vanlig lag. Denna reglering finns i 8 kap. 16 § regeringsformen. Någon samlad översyn av RO har inte gjorts sedan den antogs 1974 (den trädde i kraft ). Ändringarna har varit många men i allmänhet begränsade. Större förändringar innebar förslag 1994 om en ny budgetordning i , avskaffande av urtima riksmöten m.m. Ett nytt kapitel, kapitel 10 om behandlingen av frågor i Europeiska unionen, tillkom 1996. arbete har föranlett vissa ändringar i RO. Genom förslag och ändrades reglerna i RO om parlamentariska ledningsorganisation och förvaltningsorganisation (förs. 1999/2000:TK1, förs. 1999/2000:TK2, bet. 1999/2000:KU19). Kommitténs huvudbetänkande föranledde ändringar i reglerna om budgetprocessen och EU-frågornas behandling samt införande av regler beträffande utskottens arbete med uppföljning och utvärdering (förs. 2000/01:RS1, bet. 2000/01:KU23). Kommitténs principförslag och den statliga revisionen (förs. 1999/2000:RS1) antogs av samma höst (bet. 2000/01:KU8). Beslutet har lett till ett fortsatt utredningsarbete som bl.a. inneburit förslag om att ersätta om revisorer med regler för den nya (SOU 2001:97). Förslaget planeras föranleda en proposition till sent . Den beräknas bli behandlad . Kommittén har naturligtvis inte kunnat föregripa behandling av denna fråga. Men om antar nya regler i RO för den nya statliga revisionen bör dessa regler inarbetas i det lagförslag som framläggs i detta betänkande. Några förslag som läggs fram av kommittén är av mer principiell betydelse eller innebär sakliga förändringar. De viktigaste av dessa redovisas i de följande sex avsnitten. Därefter följer i avsnitt 7 en kommentar till alla övriga ändringar i den mån de inte är av rent språklig karaktär. Förslagsrätten för organ ändras (3 kap. 8 § med tilläggsbestämmelser) Alla organ som helt eller delvis utses av (utom utskotten) får enligt gällande bestämmelser väcka förslag hos i fråga om organets kompetens, organisation, personal eller verksamhetsformer. Andra organ än utskotten som helt eller delvis utses av är följande: (3 kap. 11 § RF) Riksbanksfullmäktige (9 kap. 12 § RF) (10 kap. 7 § RF) ombudsmän (12 kap. 6 § RF) revisorer (12 kap. 7 § RF) Krigsdelegationen (13 kap. 2 § RF) Riksdagsstyrelsen (1 kap. 7 § RO) svenska delegation (7.1.1 RO) svenska delegation (7.1.1 RO) svenska delegation (7.1.1 RO) Stiftelsen (7.1.1 RO) Valberedningen (7 kap. 2 § RO) (8 kap. 4 § RO) (9 kap. 5 § RO) (10 kap. 4 § RO) Enligt (s. 652) skall inte krigsdelegationen och räknas som organ; i fallet krigsdelegationen därför att den beslutar i ställe och i fallet därför att den är ett rådgivande organ åt regeringen. När det gäller krigsdelegationen framgår det redan av regeringsformen (13 kap. 2 §) att delegationen själv beslutar om formerna för sin verksamhet när den trätt i ställe. För verksamheten i fredstid dvs. när den inte trätt i ställe finns vissa regler i RO (8 kap. 12 § med tilläggsbestämmelser). Om dessa regler liksom om regeringsformens regler beslutar givetvis . Det är svårt att se varför förslagsrätt beträffande dessa regler inte skulle tillkomma krigsdelegationen. funktion är visserligen att ge råd åt regeringen men det avgörande för att räkna nämnden som ett riksdagsorgan måste vara att det är som väljer nämnden. Alla de uppräknade myndigheterna, styrelserna, nämnderna och ämbetena är enligt vår mening alltså att betrakta som riksdagsorgan med undantag för krigsdelegationen när den trätt i ställe. Som sådana organ har de förslagsrätt i beträffande organets kompetens, organisation, personal och verksamhetsformer. Förslagsrätt har dessutom genom en specialregel i 3 kap. 8 § direktionen i . Förutom denna förslagsrätt som rör organets kompetens, organisation, personal eller verksamhetsformer kan enligt 3 kap. 8 § föreskriva att ett organ som helt eller delvis utses av även i andra fall får väcka förslag hos . Denna speciella förslagsrätt har riksdagsstyrelsen (3.8.2 RO) samt riksbanksfullmäktige, ombudsmän och revisorer (3.8.3 RO). Även på denna punkt har direktionen i genom en specialregel fått förslagsrätt. För riksdagsstyrelsens del anges direkt i bestämmelsen vilka frågor den särskilda förslagsrätten gäller. För de övriga organen sägs enbart att särskilda föreskrifter finns för den särskilda förslagsrätten. Redan Grundlagberedningen (SOU 1972:15 s. 266 f.) ansåg att så långt det var möjligt borde RO i huvudbestämmelserna enhetligt ange i vilka fall andra riksdagsorgan än utskotten skulle få väcka ärenden i . Skulle det bli nödvändigt med särreglering i tilläggsbestämmelser eller särskild författning borde denna ha stöd i huvudbestämmelse. Rätten att lägga förslag till har utnyttjats av riksdagsstyrelsen, riksbanksfullmäktige, riksbanksdirektionen och revisorer. Det har också tidigare förekommit att ombudsmän tagit initiativ i genom ett förslag. Initiativ till ändringar i JO:s verksamhetsformer har kommit i form av skrivelser till KU. Det formella riksdagsinitiativet har alltså tagits av KU som ett utskottsinitiativ baserat på JO:s framställning. Rätten att ta formella initiativ i form av förslag till är en viktig del av den självständighet i förhållande till som , revisorer och ombudsmän bör åtnjuta. Det bör alltså inte komma i fråga att ändra på förslagsrätten för dessa myndigheter. När det gäller riksdagsstyrelsen är motivet för ett bibehållande av den formella förslagsrätten styrelsearbetets breda inriktning på frågor som gäller verksamheten i och dess organ. Dessutom har inte sällan riksdagsstyrelsens förslag utarbetats med anledning av att har begärt en utredning i frågan. När den formella initiativrätten utnyttjas utlöses också motionsrätten. För de övriga organen, som inte begagnat sig av sin formella initiativrätt under den nuvarande RO:s tid, behöver en sådan möjlighet i inte finnas. Om dessa organ vill ha till stånd en förändring som rör deras kompetens, organisation, personal eller verksamhetsformer kan de skriva till riksdagsstyrelsen eller till berört utskott och föreslå ett initiativ. För övrigt sitter det riksdagsledamöter i alla dessa organ utom i och de kan utnyttja sin motionsrätt. Som Grundlagberedningen framhöll är det en rimlig princip att inte bara de organ utanför som har förslagsrätt i räknas upp i RO utan att det också anges där vad förslagsrätten gäller. Därför bör omfattningen av den speciella förslagsrätten även för dessa organ anges direkt i RO, inte bara i riksbankslagen (4 kap. 1 §) och i instruktionerna för JO (4 §) respektive revisorerna (15 §). Det lämpligaste är att förslagsrätten för de tre organen får var sin tilläggsbestämmelse. En terminologisk fråga skall behandlas till slut. Det är inte särskilt lämpligt att det ofta använda ordet förslag används som beteckning på förslagsdokumenten från riksdagsorganen. Det bör kunna ersättas med ordet framställning, vilket innebär en återgång till den terminologi som användes . Yttranden mellan utskotten regleras (4 kap. 8 §) Möjligheten för ett utskott att bereda ett annat utskott tillfälle att yttra sig är den allra vanligaste formen av samarbete mellan utskotten men är inte reglerad i RO (annat än indirekt i nuvarande 8 § andra stycket om skyldighet för ett utskott att bereda FiU tillfälle att yttra sig om vissa förslag till statsutgifter). Vi anser att tiden är mogen att införa bestämmelser om dessa yttranden i RO. Detta föreslås ske i första stycket av en ny paragraf där också den hittills-varande skyldigheten att höra FiU i vissa fall bör finnas. I den nya bestämmelsen skall det stadgas att ett utskott får bereda ett annat utskott tillfälle att yttra sig i ett ärende eller en fråga som berör detta utskotts beredningsområde. Formuleringen "yttra sig i ett ärende eller en fråga" har valts för att inte utesluta möjligheten att inhämta yttranden från andra utskott i annat än formliga ärenden, t.ex. EU-frågor och frågor om uppföljning och utvärdering. Frågan uppkommer då om också en minoritets rätt att begära yttrande från andra utskott skall kodifieras i likhet med vad som är fallet med upplysningar och yttranden från statliga myndigheter (se nya 4 kap. 11 §). Praxis torde vara att utskotten sällan avslår yrkanden om att inhämta yttranden från andra utskott. Det finns därför ingen anledning att tro att en reglering skulle innebära någon praktisk förändring. En viktig kvarstående skillnad är att en statlig myndighet i princip är skyldig att avge yttranden medan ett utskott kan avstå. Liksom när det gäller yttranden från statliga myndigheter bör möjligheten finnas för majoriteten att avslå en begäran om att inhämta yttrande från ett annat utskott om yttrandet avser ett ärende och om ett yttrande "skulle fördröja ärendets behandling så att avsevärda men skulle uppkomma". Redovisning av skälen för avslag skall liksom när det gäller begäran om yttrande från myndigheter anges i betänkandet i ärendet. Minoritetsrätt att kalla ett utskott och till ett sammanträde (4.12.1, 10.7.1) Enligt nuvarande tilläggsbestämmelsen 4.11.1 RO sammanträder ett utskott första gången på kallelse av talmannen efter valet. Därefter sammanträder utskottet på kallelse av ordföranden. Vid planeringen av utskottsarbetet under en höst eller en vår görs som regel upp ett schema för när sammanträdena skall äga rum. Utskottet kan vid behov givetvis besluta att hålla "extra" sammanträden. Ordföranden kan dessutom med stöd av regeln i RO kalla till "extra" sammanträde. formell möjlighet för en grupp av utskottsledamöter att få till stånd ett utskottssammanträde utanför de planerade eller av utskottet eller ordföranden särskilt insatta sammanträdena finns inte. Behov av ett minoritetsskydd i detta avseende kan enligt vår mening tillgodoses genom att ordföranden måste sammankalla utskottet om fem utskottsledamöter begär det. Samma regel bör införas för . I sammanhanget kan erinras om att en minoritet bestående av 115 ledamöter av har rätt att begära hos talmannen att ett uppehåll i kammarens arbete avbryts. Särskilda yttranden regleras (4 kap. 16 §) I praxis har det förekommit att en ledamot för att förklara sitt ställningstagande har kunnat foga ett särskilt yttrande till ett betänkande. Vi anser att en regel om särskilda yttranden bör införas i RO. Av denna nya bestämmelse i RO skall framgå att ett särskilt yttrande endast bör innehålla en förklaring av ett ställningstagande. Tillåtna yrkanden under överläggningen om ett utskottsbetänkande (5 kap. 3 §) Någon bestämmelse om vilka yrkanden som får framställas med anledning av ett utskottsbetänkande finns inte. Endast indirekt och utan någon påtaglig koppling till huvudbestämmelsen berörs saken i tilläggsbestämmelsen 5.1.2. Bestämmelsen utgår från att det är möjligt att framställa andra yrkanden än bifall och avslag till dem som redovisas i det behandlade utskottsbetänkandet. Men det framgår inte av regeln vilka begränsningar som gäller. I praxis har ansetts att ett nytt yrkande inte får avse "något som inte är eller - åtminstone - kan anses vara utskottsbehandlat" (, Riksdagspraxis s. 55). Det kan noteras att möjligheten att väcka ett nytt yrkande i kammaren inte har utnyttjats på mycket . Vi anser att en regel bör införas i RO om vilka yrkanden som är tillåtna under överläggningen om ett utskottsbetänkande. Utgångspunkten för denna regel måste vara att förslaget i yrkandet är behandlat av ett utskott. Denna princip om beredningstvång har i svensk parlamentarisk ordning ansetts så viktig att den skrivits in i regeringsformen (4 kap. 3 §). När det gäller yrkanden som väckts genom propositioner, motioner och av utskottet självt är detta krav uppfyllt. Det skulle också kunna vara uppfyllt beträffande andra förslag som diskuterats under utskottsbehandlingen men inte föranlett något yrkande. Ett yrkande om ett sådant förslag skulle i så fall kunna väckas under kammarbehandlingen. Men särskilt om förslaget inte omnämns i utskottstexten är det svårt för talmannen att fastställa om en behandling faktiskt ägt rum i utskottet. Det är också troligt att förslaget, även om det varit uppe under utskottsbehandlingen, inte beretts lika ingående som de förslag som förs vidare till kammaren. Båda dessa skäl talar enligt vår mening för att ett nytt yrkande inte bör få väckas utan att ett utskott har berett det förslag som framförs i yrkan Detta kan ske genom en återremiss för vilken krävs endast en tredjedel av de röstande (4 kap. 10 § RO). Inom kommittén har väckts tanken att yrkandet skall få väckas men hänvisas för beredning till utskottet tillsammans med en återremiss av ärendet. Vi anser dock att en återremiss som motiveras av att ett helt eller delvis nytt förslag kommit upp under kammarbehandlingen fyller samma funktion. Vår slutsats blir således att den nya regeln i RO bör innebära att det under överläggningen om ett utskottsbetänkande endast skall vara tillåtet att väcka yrkanden som innebär bifall till eller avslag på de yrkanden som redovisas i betänkandet. Talmannen får rätt att avvisa en interpellation eller en fråga (6 kap.) Fram till krävdes det tillstånd för att framställa en interpellation. Talmannen kunde besluta att en interpellation fick framställas. Men om talmannen ville motsätta sig att en interpellation väcktes fick frågan föras till kammaren för beslut. Avsikten med bestämmelsen var framför allt att förhindra att interpellationer ställdes som inte angick ett statsråds tjänsteutövning (jämför 12 kap. 5 § RF). Bestämmelsen tillämpades sällan men hade en inte obetydlig preventiv effekt. En granskning av att interpellationer och skriftliga frågor håller sig inom ramen för regeringsformens regler sker i kammarkansliet. Om granskningen ger anledning till konstitutionella invändningar tas de upp med interpellanten eller frågeställaren. I de undantagsfall ingen överenskommelse nås mellan kammarkansliet och interpellanten eller frågeställaren förs frågan upp till talmannen. Men talmannen har ingen formell möjlighet att motsätta sig att en interpellation eller en skriftlig fråga ställs. Enligt vår uppfattning bör talmannen ha befogenhet att avvisa en interpellation eller skriftlig fråga om talmannen finner att den inte håller sig inom ramen för regeringsformens regler. På samma sätt som är fallet när det gäller en propositionsvägran av talmannen (se 2 kap. 9 §) kan frågan tas upp i kammaren av någon ledamot, t.ex. interpellanten eller frågeställaren. Om då kammaren beslutar att begära att interpellationen skall få framställas hänvisas frågan till för slutligt avgörande. Gången skulle alltså vara densamma som vid oenighet mellan talmannen och kammaren i en fråga om propositionsvägran. Regler för behörighet som ledamot av riksbanksfullmäktige införs i RO (tilläggsbestämmelsen 8.6.1) Riksbankslagen (1988:1385) innehåller bestämmelser om hinder mot behörighet att vara ledamot av riksbanksfullmäktige (2 kap. 1 §). Eftersom det är som väljer fullmäktige är det logiskt att behörighetsreglerna anges i RO. Tredje stycket handlar om att skall entlediga en ledamot av fullmäktige som tagit en anställning eller ett uppdrag som kan strida mot bestämmelserna i första stycket, dvs. om anställningen eller uppdraget gör dem olämpliga för uppdraget. Dessa bestämmelser behöver kompletteras med en regel om vilket organ som skall föreslå ett entledigande. Förslaget är att finansutskottet skall ha denna uppgift. För att utskottet skall kunna fullgöra uppgiften krävs att fullmäktigeledamöterna lämnar uppgifter till om sina anställningar och uppdrag. Genomgående har bestämmelserna försetts med rubriker. En språklig modernisering och förenkling har eftersträvats. Som exempel kan nämnas att substantiv i obestämd form har försetts med artikel eller gjorts om till pluralis. När "kan" har betydelsen "har befogenheten att" har det bytts ut mot "får". När hänvisningar görs till bestämmelser i regeringsformen har huvudinnehållet i dessa bestämmelser i möjligaste mån angetts. Förändringar av nu nämnt slag har inte närmare kommenterats i det följande. Paragraferna i kapitlet har omnumrerats efter den lucka som uppstått efter de två tidigare upphävda paragraferna 3 och 4 §§. 3 § (gamla 5 §) Paragrafen har redigerats om så att första stycket handlar om förs-ta sammanträde under det första i valperioden och andra stycket om det första sammanträdet under övriga riksmöten. Vid valperiodens första sammanträde skall enligt nuvarande regler en berättelse från (inte valprövningsnämnd, se 3 kap. 11 § RF) föredras och talmansval förrättas. Någon förändring sker inte i detta avseende. Att också val av valberedning skall ske har lagts till. I och för sig behöver varken talmansvalet eller valberedningsvalet anges här. De regleras fullständigt i 8 kap. 1 § respektive 7 kap. 2 §. Men ett av syftena med paragrafen bör vara att ange hur konstituerar sig efter ett val. I andra stycket som således gäller första sammanträdet under övriga riksmöten av valperioden bör det endast anges att ledamöterna skall ropas upp. Enligt nuvarande regler skall förutom upprop också en berättelse från föredras. En sådan föreligger dock under icke-valår bara om någon förändring inträtt . Det torde i så fall röra sig om dödsfall eftersom avsägelser förutsätter godkännande (se 4 kap. 7 § RF). Ett sådant fall täcks av de generella bestämmelserna i tredje stycket enligt vilka en berättelse om granskning av bevis som kommer in skall föredras . En motsvarighet till dessa bestämmelser finns i nuvarande lagstiftning. 1.3.1 (gamla 1.5.1) I andra stycket har orden "skriftligen eller telegrafiskt" strukits. Formen för meddelandet spelar ingen roll men självklart skall det ske på ett betryggande sätt. 4 § (gamla 6 §) Paragrafen har delats upp i tre stycken för att underlätta läsningen.