frsrdg · GQ04RR9 · 2003-01-01 00:00:00 — LVM-vården ska stoppa ett destruktivt missbruk och motivera den intagna till frivillig behandling. Lagen om vård av unga (LVU) anger att unga under vissa omständigheter kan omhändertas mot deras och deras vårdnadshavares vilja. Syftet med vården är inte tydligt uttalat i LVU. Ingen av lagarna anger vad vården ska bestå av eller hur behandlingen ska utformas. Sammanfattning: Regeringen ställer inga krav på att SiS ska återrapportera resultatet av sin verksamhet, utan bara på återrapportering av hur verksamheten bedrivs. SiS består av 34 LVU- och 14 LVM-institutioner samt ett centralt huvudkontor. Ungefär 2 000 personer togs in på SiS institutioner . Institutionerna är väldigt självständiga i förhållande till huvudkontoret, som i första hand styr dem genom budget och en verksamhetsplan. Huvudkontoret har delegerat ansvaret för att vårdinsatserna håller god kvalitet till institutionerna. Kostnaden för SiS verksamhet var , varav finansierades med statsanslag och återstoden genom vårdavgifter från kommuner. Kostnaden för att vårda en person i ungdomsvården är och för att vårda en person i LVM-vården . Sammanfattning: Det är svårt att mäta resultat av behandling och kunskapen om resultaten av olika behandlingsformer har stora brister. Den kunskap som finns tyder dock på att institutionsvård av unga med sociala problem ger dåliga resultat. De dåliga resultaten förklaras av att tvånget i sig har en negativ inverkan, att institutionen skapar en negativ ungdomskultur och av att den ungas situation utanför institutionen inte påverkas. Forskningen visar att behandling i den ungas närmiljö oftast är bättre än behandling på institution. Men forskning har också visat att det finns metoder och arbetssätt i institutionsvården som fungerar bättre än andra. Kognitiv beteendeterapi, behandling av elevens behov inom flera områden och individanpassning är nyckelord för framgångsrik behandling. Att behandlingen genomförs konsekvent är en förutsättning för att den ska vara effektiv. Det innebär bl.a. välutbildad och sammanhållen personal, tydliga mål för verksamheten, behandlingsmanualer för specifika program och bra utvärderingssystem. Metoder som grundar sig på psykodynamiska teorier, t.ex. miljöterapi och insiktsterapi, saknar däremot stöd från forskningen. Sammanfattning: Tre av SiS institutioner för ungdomsvård besöktes under granskningen. Målgruppen för institutionerna är pojkar och flickor i tonåren med tung psykosocial problematik och pågående kriminalitet och/eller missbruk. Institutionerna har delvis mycket olika behandlingsinriktningar. Delar av verksamheten är dock ganska lika. Behandlingen omfattar sällan elevernas hemmiljö, och aktiviteterna är till största delen förlagda på institutionen. Efter utskrivning upphör i stort sett institutionernas kontakter med eleverna. Det är svårt för institutionerna att rekrytera högskoleutbildad personal. Två av institutionerna baserar sin behandling på en miljöterapeutisk grund. De betraktar hela vistelsen på institutionerna som en del av behandlingen. Att skapa goda relationer mellan elever och personal är dock ett viktigt inslag i deras behandling, liksom samtalen mellan elever och personal. Det finns inga uttalade mål eller riktlinjer för samtalen, utan det är upp till behandlingsassistenterna att utforma dem. Skolundervisning hålls på två av institutionerna, men endast i begränsad utsträckning på den tredje. Den tredje institutionen och en av de miljöterapeutiska institutionerna tillämpar även kognitiv beteendeterapi. De använder specifika behandlingsprogram för att förändra elevernas beteende. Det finns manualer för dessa program. Sammanfattning: Tvångsvården av missbrukare har kritiserats mycket. Tvångsmomentet anses av vissa vara oetiskt och det finns inget vetenskapligt stöd för att tvångsvård är effektivt. Målsättningen med LVM är att motivera till fortsatt, frivillig behandling, inte att behandla. Men skillnaden mellan motivationsarbete och behandling är inte tydlig inom . Det är svårt att mäta resultat av missbrukarvård, och kunskapen om olika metoders effektivitet är begränsad. Behandlingsmetoder som visat sig ge gynnsamma effekter karakteriseras av klar struktur och väldefinierade åtgärder, enligt en forskningssammanställning som () gjort. Allmänt stödjande eller rådgivande behandlingar saknar däremot vetenskapligt dokumenterad effekt. Motiverande intervjuteknik är en lovande metod för behandlingsmotivation, men det är osäkert om den fungerar inom tvångsvård. Det är osäkert i vilken utsträckning klienter fortsätter med frivillig behandling efter LVM-vård. Sammanfattning: Tre av SiS institutioner för missbrukarvård besöktes under granskningen. Deras målgrupper skiljer sig åt avseende typ av missbruk, kön, förekomst och grad av psykisk störning. Det finns dock många gemensamma inslag i deras behandlings- och motivationsarbete. Ingen av de besökta institutionerna tillämpar någon särskild metod för att motivera klienten till fortsatt vård. Det finns inga riktlinjer eller manualer för behandlingen. Institutionerna har svårt att lyfta ut en särskild del av behandlingen som viktigast, utan menar att hela vistelsen vid hemmen är behandling. Viktiga inslag är dock att skapa relationer mellan personal och klient och att erbjuda individuella samtal. Samtalen utgår från klientens behov och behandlingsassistenterna ansvarar för innehåll och utformning av samtalen. Gruppsamtal förekommer också. Att träna på vardagssysslor är en del av behandlingen på alla tre institutionerna. Institutionerna anser att det är svårt att rekrytera och behålla utbildad och erfaren personal. Introduktion av nyanställda är till största delen inriktad på praktiska uppgifter, regler och rutiner. Sammanfattning: Det ska finnas en behandlingsplan för varje individ som behandlas vid SiS institutioner. Institutionerna ansvarar för att upprätta sådana planer i enlighet med SiS interna råd för vad planen bör innehålla. Vid en granskning av alla behandlingsplaner som fanns inlagda i SiS datasystem framkom att en tredjedel av alla intagna saknar behandlingsplan, trots att de varit intagna i en månad eller mer. De befintliga behandlingsplanerna hade allvarliga brister, bl.a. saknades uppgifter om uppföljning av vården i de flesta av planerna. Sammanfattning: SiS initierar och finansierar forskning inom sitt verksamhetsområde. SiS försöker påverka institutionernas verksamhet genom kunskapsspridning och genom att bevilja ekonomiskt stöd till utvecklingsprojekt och utbildningar som anses ha vetenskapligt stöd. SiS rekommenderar dock inte officiellt några särskilda arbetssätt eller metoder. SiS vill stödja en mångfald av behandlingsinsatser och inte likrikta vården. En enkät till institutionscheferna visar att av LVU-cheferna anser att forskningen är inriktad på att utveckla metoder för behandlingsarbete. Drygt hälften av LVM-cheferna anser däremot att SiS forskning inte är inriktad på att utveckla metoder för motivationsarbete. Flera av dem anser att forskningsresultaten är svåra att koppla till den praktiska verkligheten. Ungefär hälften av alla institutionschefer anser att SiS forskning har bidragit till utveckling av behandlings- och motivationsarbetet. Endast ett fåtal av dem ger konkreta exempel på hur arbetet förändrats. En tredjedel av LVU-cheferna anser att SiS i viss grad har underlättat implementering av forskningsresultat till praktiskt behandlingsarbete. Bland LVM-cheferna anser endast en chef att SiS har underlättat implementering. Sammanfattning: SiS styr institutionerna genom mål- och resultatstyrning. I verksamhetsplanen anges institutionernas uppdrag samt ett antal mål för verksamheten. Det övergripande målet för ungdomsvården är att skapa förutsättningar för ett socialt anpassat liv. För LVM-vården anges inget utöver det som står i LVM. De generella målen för verksamheten gäller individuellt utformad behandling, etik, rättssäkerhet och att behandlingsmetodiken ska utvecklas utifrån forskning och beprövad erfarenhet. Utöver det anges inga riktlinjer för hur behandling eller motivationsarbete bör utformas. De flesta av institutionscheferna vill inte ha mer ledning gällande innehållet i behandlings- och motivationsarbetet. Det bör utformas lokalt där kunskapen och förutsättningarna är bäst, menar de. Ungefär hälften av både LVU- och LVM-cheferna anser att SiS har bidragit till utveckling av behandlings- och motivationsarbetet vid deras institutioner. En fjärdedel av LVU-cheferna anser att SiS har uttryckt en uppfattning om vilka metoder som bör användas. De är dock inte säkra på vilka metoder SiS stöder. Hälften av LVM-cheferna anser att SiS har uttryckt en uppfattning om vilka metoder som bör användas inom . Endast två av LVU-cheferna och en av LVM-cheferna har fått synpunkter från SiS angående hur behandlings- respektive motivationsarbetet borde utformas på deras institutioner. En övervägande del av både LVU- och LVM-cheferna anser att SiS är bra på att sprida kunskap till institutionerna. Kritik framkommer dock mot att kunskapen är svår att implementera i praktiken. I flera avseenden är cheferna för både LVU- och LVM-institutionerna positiva till utvecklingen sedan SiS bildades. Sammanfattning: SiS satsar på intern utbildning av personal eftersom det är svårt att rekrytera utbildad behandlingspersonal. SiS anordnar kurser centralt och finansierar delvis institutionernas egna utbildningar. Majoriteten av institutionscheferna anser att SiS har haft mycket eller ganska stor betydelse för kompetensutvecklingen av personal, främst genom ekonomiskt stöd, men även genom uppmuntran. De flesta anser även att utbildningsutbudet tillfredsställer behoven. Några av LVU-cheferna som inte anser att behoven tillfredsställs framför kritik mot SiS utbildning i behandlingsarbete. De LVM-chefer som är kritiska menar att det saknas utbildning som är inriktad mot deras verksamhet. Sammanfattning: SiS har utvecklat tre gemensamma system för uppföljning. ADAD och DOK introducerades . Systemen bygger på att de intagna vid institutionerna intervjuas vid inskrivning, utskrivning och efter utskrivning. De har främst bidragit till information om de intagnas bakgrund, livssituation och vårdbehov. Bortfallet från utskrivningsintervjun är betydande och från den uppföljande intervjun är bortfallet okänt. Kunskapen om vad som händer med elever och klienter efter utskrivning är mycket bristfällig. Institutionernas behandlingsinsatser noteras på ett övergripande sätt i framför allt ADAD, men även i DOK. Det gör att det även vid full svarsfrekvens skulle vara svårt att använda systemet för att dra slutsatser av variationer i resultat mellan olika metoder. Det tredje systemet för uppföljning är en enkät om uppfattning om vården. Enkäten blev obligatorisk på alla institutioner . SiS har inga övergripande uppgifter om bortfall. Institutionerna kan använda lokala modeller för uppföljning av resultatet. Ingen av de sex besökta institutionerna tillämpade någon sådan, bortsett från en enstaka rundringning till utskrivna elever. Sekretesslagstiftningen hindrar SiS från att följa upp vårdens resultat genom att inhämta uppgifter om den enskilda från socialnämnden, vårdgivare som regleras av socialtjänstlagen och eventuellt även från andra relevanta myndigheter. Sammanfattning: Tillsyn är grundad på lag. Många lagar kräver dock närmare precisering för att kunna utgöra grund för tillsyn, t.ex. socialtjänstlagen, som enbart anger att tjänsterna ska vara av god kvalitet. Tillsyn ska vara oberoende. SiS anser att tillsynen av institutionerna är oberoende eftersom institutionerna ansvarar för sin egen verksamhet. SiS tillsyn fokuserar på rättssäkerhet och journalföring, men omfattar även behandling, enligt tillsynschefen. Tillsynen utgår från lagar och SiS interna råd och riktlinjer. Regelbundna tillsynsbesök är den huvudsakliga formen för tillsyn. Institutionerna förväntas åtgärda påtalade brister självmant och ska vid allvarliga brister rapportera om vidtagna åtgärder. Sanktioner är ovanliga. Resultatet av tillsynen finns inte sammanställt. Tre fjärdedelar av LVU-cheferna anser att SiS kontrollerar kvaliteten i behandlingsarbetet. Mindre än hälften av LVM-cheferna har motsvarande uppfattning. De allra flesta institutionscheferna anser att SiS har följt upp tillsynen, framför allt genom att institutionen rapporterat om vidtagna åtgärder. Cheferna för institutionerna är till största delen positivt inställda till tillsynen och hur den bedrivs av SiS.