frsrdg · GQ04RR18 · 2003-01-01 00:00:00 — Resterande materiel har därefter transporterats till s.k. avvecklings terminaler, där den har sorterats. I särskilda beslut har Högkvarteret givit riktlinjer för hur olika slags materiel ska hanteras. Denna ordning har inneburit att förråd har kunnat frigöras. Avtalen med har sagts upp, och Försvarsmaktens kostnader för att hyra dessa förråd har upphört. Ny förrådsorganisation för fredstida bruk En ny förrådsorganisation innebär att stora förråd förläggs till centrala lägen i ett begränsat antal orter och i anslutning till annan försvarsverksamhet. Härigenom kan kostnaderna för förrådshållningen minskas. I de nya förråden ska materiel för flera förband förvaras. Tankarna bakom förrådshållningen är dock desamma som . I princip ska hela förband kunna utrustas med den materiel som har samlats på en plats. Undantaget gäller ammunition och vapen, som förvaras i speciella förråd på andra platser. Vissa av de förband som ingår i utlandsstyrkan ska kunna iordningställas . För dessa förband ordnas särskilda förråd enligt samma princip som gäller för centralförråden. För förband med längre förberedelsetid är tanken att materiel ska samlas ihop från de central- och arsenalförråd som byggs upp för det svenska försvaret. Materielen i de nya förråden ska således - liksom tidigare - användas både för övningar och fredsbevarande insatser. Förrådshållningen organiseras utifrån antagandet att det finns tid för att samla ihop och reparera materielen, om de säkerhetspolitiska bedömningarna ändras. Det gäller även materiel som finns utomlands, är i dåligt skick och i värsta fall har tappats bort. Litet utrymme för gåvor Försvarsmakten har ansett att det är dyrt att överföra eller skänka bort materiel till statliga myndigheter och ideella organisationer. Det handlar om små volymer, som det tar tid att sortera ut. Därför har man bara överfört och skänkt bort materiel när kostnaderna har bedömts vara rimliga. De statliga myndigheter och ideella organisationer som själva har kontaktat Försvarsmakten har i vissa fall kunnat få den materiel de begärt. Däremot har Försvarsmakten inte informerat sig om vilken materiel statliga myndigheter och organisationer har önskat sig. Försvarsmakten har inte heller informerat myndigheter och organisationer om vilken materiel som har funnits att tillgå. I stället har man ansett att det har varit organisationernas sak att själva bedöma vilken materiel som varit aktuell för avveckling och att ta kontakt med Försvarsmakten. Bedömningen har varit att dessa organisationer - om de haft kännedom om vilken materiel som funnits att tillgå - skulle ha begärt att få orimliga mängder materiel, som de i praktiken varken behövt eller kunnat ta hand om. Försvarsmakten har inte velat skapa behov som långsiktigt hade blivit dyrbara för de organisationer som fått materiel. I den utsträckning teknisk materiel har överförts till statliga myndigheter eller skänkts till ideella organisationer har materielen överlämnats i befintligt skick, utan att först ha reparerats. Så kallad mängdmateriel har däremot kontrollerats. Stora mängder mögliga kläder och råttäten utrustning har slängts eller förstörts. Försvarsmaktens bedömning har varit att försäljning, destruktion eller överlåtelser av materiel till de baltiska länderna har varit att föredra framför överföring till myndigheter och gåvor till organisationer. Det har då handlat om stora volymer och därmed låga kostnader för avvecklingen. Betraktelsesättet innebär att den prioriteringsordning för avvecklingen som angivit delvis har frångåtts. Det har förekommit att Försvarsmakten har sålt eller förstört materiel hellre än att skänka den till statliga myndigheter eller ideella organisationer. Detta förfaringssätt har inte bara minskat kostnaderna för förrådshållning, utan även givit Försvarsmakten direkta intäkter; både från skrotning och försäljning. Försvarsmakten har fått använda intäkterna för sitt arbete med avvecklingen och har kunnat använda sina anslag för t.ex. nyinvesteringar. Höga hyror motiv för avveckling Ett viktigt skäl till att Försvarsmakten vill avveckla förråd så fort som möjligt är att man vill slippa kostnader för hyror. Hur stora dessa kostnader har varit är dock oklart. har inte kunnat ange hur stora hyreskostnaderna är. Försvarsmaktens beräkning bygger på antaganden snarare än på redovisade kostnader för förråden. De hyror som Försvarsmakten har betalat till har utgått från uppgifter om kapital-, drifts- och underhålls-kostnader. har inte kunnat ange hur stor del kapitalkostnaderna utgör av hyrorna för mobiliseringsförråden. Man utesluter inte att de har utgjort en relativt stor del av hyran. När har avyttrat mobiliseringsförråd som hänför sig till försvarsbeslutet har verket fått skriva ned förrådens bokförda värde till noll. Det innebär att försäljningar inte har behövt framstå som förlustbringande. Försvarsmakten har baserat sina beräkningar på antagandet att hyrorna bortfaller när uppsägningsperioden för hyresavtalen är slut eller förråden har avyttrats. I praktiken har det dock varit svårt för att anpassa sin organisation till den omfattande förrådsavvecklingen. Kostnader för bl.a. personal har då fördelats på hyrorna för andra fastigheter. I Försvarsmakten finns också uppfattningen att de sammanlagda hyrorna har stigit, trots att många förråd har avvecklats. Några uppgifter som bekräftar denna uppfattning har dock inte funnits tillgängliga. Ingen överskottsmateriel direkt till kommunerna Genom riksdagsbeslut har kommunerna givits större ansvar för åtgärder under höjd beredskap och vid svåra kriser. Kommuner har angivit att de skulle ha användning av materiel som försvaret avvecklar. serna delar denna bedömning. Behovet av elverk och bandvagnar beskrivs som särskilt stort, både hos stora och små kommuner. Även annan materiel har efterfrågats. Behov som inte tillgodoses Av försvarspolitiska beslut framgår att överskottsmateriel även ska användas för att stärka det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred. Med hänvisning till risken för konkurrenssnedvridningar har regeringen beslutat att kommunerna inte får överta överskottsmateriel från Försvarsmakten. I Försvarsdepartementet har man dock bedömt att det inte finns några juridiska hinder för staten att skänka materiel till kommunerna - förutsatt att materielen enbart ska användas i räddningstjänst. Tjänstemän på har delat denna bedömning. Statliga bidrag och lån Kommuner får bidrag för att investera i beredskapshöjande åtgärder. Bidragen får användas för bl.a. köp av ny materiel av samma typ som den materiel som försvaret avvecklar. I många fall bedöms dock bidragen som otillräckliga för att kommunerna verkligen ska genomföra sådana investeringar. Det har också visat sig att en stor andel sjukhus och sjukhem saknar reservkraft. De statliga bidragen till materielanskaffning innebär - när de används av kommunerna - att staten bidrar till anskaffning av materiel som man redan äger. Länsstyrelserna har ifrågasatt om kommunerna har resurser för att prioritera investeringar i ny materiel. Länsstyrelserna ställer sig också frågande till att kommunerna inte får ta emot funktionsduglig materiel från försvaret - som dessutom redan har betalats med skattepengar. har inte ansett sig ha resurser för att admini-strera utlåning av elverk till kommunerna. Verket har hänvisat till att det är en uppgift för länsstyrelserna. Vissa länsstyrelser har också varit beredda att sköta sådan administration, men flera har av resursskäl begränsat övertagandet av materiel. Däremot har - på regeringens initiativ - skaffat bandvagnar och lånat ut dem till olika kommuner. Kommunerna har alltså fått tillgång till viss överskottsmateriel från försvaret. Regeringen har kringgått sin egen förordning genom ett administrativt förfarande. De statliga myndigheternas resurser har satt gränser för materielöverföringen. Om länsstyrelserna hade ansett sig ha mer resurser hade mer materiel kunnat lånas ut. Civilförsvarsmateriel får skänkas bort I anslutning till att det statliga ansvaret för befolkningsskydd och räddningstjänst upphörde fick kommunerna ta hand om stora mängder civilförsvarsmateriel. Materielen betraktas dock fortfarande som statlig. Kommunerna har även fått tillfälle att överta äganderätten till materiel som annars hade slängts. Regeringen har då särskilt bemyndigat att skänka bort materiel. Förfarandet innebär att regeringen har tillämpat skilda principer för materielöverföring till kommunernas räddningstjänster, beroende på om materielen har betraktats som försvarsmateriel eller civilförsvarsmateriel. Samma slags materiel har behandlats på diametralt olika sätt. Liksom har kommunerna rätt till bistånd från försvaret i samband med vissa räddningstjänstinsatser. får kommunerna mot ersättning låna personal och utrustning från Försvarsmakten för andra insatser. Nedläggningen av regementen har dock lett till att många kommuner, särskilt i , har fått långt till försvarets verksamhet. Stora mängder materiel har avvecklats. Förråden har centraliserats och förlagts till ett fåtal platser i landet. Materielen i förråden ska i högre utsträckning än tidigare användas vid försvarets övningar. Samma materiel ska också användas för internationella insatser. Som framgått har denna materiel ofta återsänts i dåligt skick - eller tappats bort. som kommunerna givits tillgång till försvarets resurser har alltså Försvarsmaktens möjligheter att erbjuda hjälp minskat. Annorlunda för de baltiska länderna hade överskottsmateriel för tio bataljoner och fem kompanier överlåtits till de baltiska länderna. Reservdelar och hela verkstäder hade skänkts bort. Därutöver hade sjukvårdsmateriel, mängdmateriel och även ytterligare vapen och ammunition överlåtits. Bland annat uppges antalet automatkarbiner av typen AK 4 räcka för försvarsmaktens behov i samtliga tre länder. Svensk militär hade utbildat sina baltiska kolleger i frågor om materielens användning och svenskt försvarstänkande. Företrädare för de baltiska länderna har försetts med förteckningar över tillgänglig överskottsmateriel. De har inbjudits att inspektera materielen i olika förråd i och har därefter fått uttrycka önskemål om att få materiel. I Högkvarteret har framställningarna jämförts med tillgången till materiel. Vad gäller överlåtelser av materiel avsedda för hela förband har förslagen lämnats till regeringen, som har fattat beslut om överlåtelser. Regeringen har också beslutat om överlåtelser av ytterligare vapen till de olika länderna. Övrig materiel har i mån av tillgång överlåtits efter särskilda beslut av Högkvarteret. De baltiska länderna erbjuds köpa materiel Det har inte alltid funnits tillräckligt med reservdelar till den materiel som har skänkts till de baltiska länderna. Ländernas försvars-makter har då erbjudits att köpa reservdelar från den svenska För-svarsmakten eller från svensk försvarsindustri. I det förstnämnda fallet ersätter Försvarsmakten äldre materiel med ny som man köper från försvarsindustrin. Gåvorna till de baltiska länderna kan således resultera i inkomster till den svenska försvarsindustrin. kan det svenska försvaret få tillfälle att förnya sin reservdelsmateriel. Materiel för hela förband har iordningställts av svensk personal. Materielens kvalitet har kontrollerats. Man har försäkrat sig om att det finns tillräckligt med reservdelar och plockat ihop de artiklar som enligt svenska normer behövs för ett förband. Genom besök i de baltiska länderna har Försvarsmakten kontrollerat att materielen används och förrådshålls på ett sätt som överensstämmer med de riktlinjer Försvarsmakten givit de baltiska länderna. Överlåtelsen av materiel till de baltiska länderna har således genomförts väsentligen med utgångspunkt i svenska riktlinjer för hur ett förband bör utrustas och materielen handhas och underhållas. Ökad säkerhet med svensk materiel i baltiska förråd Överlåtelsen av överskottsmateriel till de baltiska länderna kan ses som att har flyttat vissa av sina förråd - och även en del av sin beväpning - till andra sidan . Avsikten med överlåtelsen av materiel har emellertid varit att stärka de baltiska ländernas egen förmåga att motstå väpnade angrepp. Att dessa länder förfogar över försvarsmateriel och har kunskap om hur den ska användas har också bedömts ha en avskräckande effekt. Även andra länder har skänkt materiel till de baltiska länderna, som härigenom fått möjligheter att snabbt bygga upp ett militärt försvar. Därigenom bedöms säkerheten i hela öka, vilket i sin tur inverkar på de säkerhetspolitiska bedömningar de svenska statsmakterna kan göra. Jämfört med överföringen till svenska statliga myndigheter och ideella organisationer har delvis andra principer gällt för överlåtelsen till de baltiska länderna. Länderna har informerats om vilken materiel som har funnits tillgänglig. Till skillnad från myndigheter och ideella organisationer har de tillåtits att själva avgöra vilka behov av materiel de haft. Försvarsmakten har också kontrollerat materielens kvalitet och livslängd innan överlåtelserna genomförts. Materiel ur förråden och annan materiel har sålts på tre sätt: via , från en av de avvecklingsterminaler som tillhör Försvarsmaktens logistik och direkt från Försvarsmaktens logistik. I samtliga fall har försäljningen riktats till företag. Det har inte funnits några tydliga regler för vilken organisation som ska ha ansvar för försäljningen. Samma slags materiel har kunnat säljas både av och Försvarsmaktens logistik. har i omgångar sålt stora volymer materiel. Vid varje försäljning har olika typer av materiel sålts till en köpare. I en första omgång ingick också krigsmateriel bland den materiel som såldes, något som begränsade antalet potentiella köpare. Via avvecklingsterminalen i har Försvarsmaktens logistik sålt mängdmateriel i mindre partier till grossister. Allt eftersom terminalen har fyllts och materielen sorterats har försäljningar genomförts. Härigenom har man velat begränsa försvarets lagerkostnader. Försvarsmaktens logistik har även sålt en del materiel som inte har ansetts passa in i de försäljningar som har ansvarat för. Det har t.ex. gällt fartyg och helikoptrar, men även enklare materiel, som motorcyklar och taggtråd. Hemliga intäkter, men bara ibland Intäkterna från de försäljningar som har genomfört har varit hemliga av kommersiella skäl. Intäkterna från övriga försäljningar har däremot redovisats öppet. Trots att man har vänt sig till samma slags köpare och delvis sålt samma slags materiel har skilda principer för intäktsredovisningen tillämpats. Avgörande har varit vem som har sålt materielen. Först i samband med årsbokslutet ska Försvarsmakten redovisa ett eventuellt överskott av alla försäljningar. Överskottet ska tillföras statsbudgeten. Däremot är det inte säkert att det någonsin blir allmänt känt hur stora intäkter försvaret fått från de försäljningar som har genomfört. och internrevisionen vid Försvarsmakten och kan granska interna rutiner i försvaret. Rutinerna för att kontrollera att de hemliga intäkterna redovisas på ett korrekt sätt har dock inte granskats. Bestämmelsen att försvaret får disponera delvis hemliga inkomster från försäljningarna innebär ett okänt tillskott till försvarsanslagen. Anslagen över statsbudgeten blir delvis missvisande. - och den svenska allmänheten - får ofullständig information om hur mycket försvaret kostar. Genom rätten att disponera sina försäljningsinkomster får För-svarsmakten incitament att uppträda affärsmässigt. Ju större intäkterna blir, desto snabbare kan omvandlingen av försvaret genomföras. Försvarsmakten ska betala sammanlagt som ersättning för bl.a. de försäljningar genomför. Beloppet är oberoende av vilka intäkter försäljningarna ger. Det betyder att verket inte har några ekonomiska incitament att satsa på försäljningarna. Ju fortare man finner en köpare, desto lägre blir verkets egna kostnader för försäljningen. Försvarsmakten har således ekonomiska incitament att erhålla så stora intäkter från försäljningarna som möjligt. Däremot finns inga sådana incitament hos det statliga verk som ska genomföra en stor del av försäljningarna. Nya motiv för export av krigsmateriel Enligt svensk lag är det förbjudet att exportera krigsmateriel. Undantag har medgivits när export har bedömts nödvändig för att upprätthålla inhemsk produktion av krigsmateriel. har då kontrollerat köparna, bl.a. med utgångspunkt i den säkerhetspolitiska situationen i de länder dit materielen ska föras. Försvarsmakten har velat sälja överflödig krigsmateriel för att det har bedömts vara ekonomiskt mest fördelaktigt. har godkänt köpare och bestämt hur materielen får användas. Den administrativa hanteringen har därmed följt de regler som gäller för annan export av krigsmateriel. 2000 utgick regeringen och från att krigsmateriel skulle säljas till försvarsindustrin. Försvarsmakten har dock fått tillstånd att sälja överflödig krigsmateriel utan sådana begränsningar. Varken eller tjänstemän i Försvarsdepartementet har ifrågasatt försäljningarna - trots att det inte varit fråga om försäljningar till försvarsindustrin. Möjligheterna att förbättra försvarets ekonomi har betraktats som ett tillräckligt skäl för att medge krigsmateriel-export. Försvarets avveckling av överskottsmateriel har lett till att i praktiken tillåter export av krigsmateriel med en ny motivering: möjligheterna för Försvarsmakten att få ekonomiskt tillskott till sin verksamhet. Exportintäkterna har varit viktiga för försvarsindustrins verksamhet. Men för Försvarsmakten har det rört sig om intäkter på marginalen, även om beloppen kan ha varit betydande. Flera förhållanden försvårar genomförandet av den tidsplan som Försvarsmakten har utformat för materielavvecklingen. Det handlar om organisation, omoderna datasystem och bristande underhåll av materielen i mobiliseringsförråden. I Högkvarteret har en särskild funktion för avveckling av materiel med ett fåtal tjänstemän inrättats. Organisationen har begränsat möjligheterna att behandla ansökningar om materiel från statliga myndigheter och ideella organisationer. Det är en förklaring till att Försvarsmakten har varit obenägen att informera dessa organisationer om vilket överskott som har funnits. Försvarsmaktens logistik har fått ett särskilt ansvar för praktiska frågor i anslutning till avvecklingen. Organisationen har dock flera uppgifter. Många anger att avvecklingen av materiel försenas till följd av personalbrist. Man har inte heller tid att sortera materiel på ett sätt som skulle passa statliga myndigheter eller ideella organisationer. Materiel som hade kunnat skänkas bort har i stället sålts eller slängts. Den organisation för avveckling som Försvarsmakten bestämt sig för - och som inte förefaller ha omprövats - har därmed i hög grad inverkat på det sätt på vilket avvecklingen har genomförts. Det har i sin tur inneburit att självpåtagna organisatoriska begränsningar i Försvarsmakten har blivit överordnade den ordning för avvecklingen som angivit. Många och gamla datasystem Flera av de datasystem som Försvarsmakten använder för att hålla reda på sin materiel installerades . De har därefter moderniserats successivt. Nya system har utvecklats med de gamla systemen som bas. krävs omfattande insatser, om uppgifterna i olika system ska kunna jämföras med varandra. Systemen är utformade för tillgångsredovisning och anskaffning, men passar sämre när materiel ska avyttras. Få tjänstemän behärskar tekniken, och det finns problem med reservdelar. De gamla och tungrodda datasystemen har inneburit att de årliga bedömningarna av vilken materiel som ska sparas har tagit . Den redovisning av materiel som Försvarsmakten haft tillgång till har inte varit tillförlitlig. Modern materiel har avvecklats och sämre materiel sparats i de nya förråden. Ingen vet säkert hur mycket materiel som har kommit bort. Ett argument för att det är viktigt att mobiliseringsförråden avvecklas snabbt har varit att det har varit dyrt att sköta materielen i förråden. Det har funnits krav på att personal regelbundet ska besöka förråden, att otidsenlig utrustning byts ut, trasig materiel lagas och förråden inventeras. I praktiken tycks skötseln av många förråd ha varit eftersatt . Det är en förklaring till de omfattande mögelskador och råttangrepp som har förekommit. Trasig materiel har också påträffats. Det är därför inte självklart att förråden verkligen har innehållit fullständig utrustning för ett förband. Iakttagelsen tyder på att de föreskrifter för skötseln av materielen som har funnits inte har följts. Mycket materiel som hade kunnat skänkas bort eller säljas har i stället fått kasseras. Som framgått har statsmakterna framhållit vikten av att avvecklingen av försvarsmateriel genomförs skyndsamt. Att det är bråttom har förklarats med behovet av pengar till det nya insatsförsvaret. organisatoriska förändringar har ofta genomförts med fördröjning. Revisorerna fann att det tog innan beslut om nedläggning av förband hade genomförts (revisorer 1993). I Försvarsmakten framhåller man att materiel inte har avvecklats i den utsträckning som var motiverat med hänsyn till försvarsbesluten och 1996. Många anser att inställningen att materiel kan komma till användning - man vet inte riktigt när - har präglat försvarets anställda. Om en stor mängd otidsenlig utrustning försvinner snabbt blir det tydligt att det svenska försvaret verkligen har ändrats. Gamla rutiner och arbetssätt måste ändras. Ingen kan ens föreställa sig att det blir möjligt att återgå till det gamla. Att avveckla förråden snabbt kan därför även ha varit ett sätt för statsmakterna och försvarsledningen att påverka inställningen hos dem som arbetar i försvaret. De måste tillägna sig de synsätt som följer av ändrade säkerhetspolitiska bedömningar. Först därefter kan omvandlingen av försvaret anses vara genomförd. Nya förhållningssätt i hela Försvarsmakten Vi har funnit att Försvarsmakten arbetar intensivt med att snabbt avveckla all överskottsmateriel. Alla nivåer i organisationen är påtagligt präglade av den brådska som målsättningen att klara avvecklingen till har resulterat i. Hellre än att riskera att avvecklingen fördröjs har man sålt och slängt materiel. Det har inte alltid funnits utrymme att beakta alternativa användningsmöjligheter. Det finns en påtaglig ambition att bygga upp förråd som uppfyller nya krav på organisationen. Inställningen att materiel kan komma att behövas accepteras inte längre. Vår bedömning är att en snabb avveckling av försvarsmateriel kan motiveras med behovet av nya förhållningssätt i försvaret. Uppskattningar och osäkra beräkningar En effekt av den brådska man upplever sig vara utsatt för är att materielavvecklingen har präglats av uppskattningar och osäkra beräkningar. Enskilda tjänstemän i Försvarsmakten har bedömt vad som är "rimligt" och vilket beteende som enligt deras mening är orimligt. Det har bl.a. fått till följd att statliga myndigheter och ideella organisationer inte har informerats om tillgången på materiel. Tjänstemän i Försvarsmakten har i stället själva bedömt vilka behov dessa organisationer har. Det har visat sig att dessa bedömningar inte alltid har överensstämt med uppfattningarna hos myndigheter och berörda organisationer, som inte anser sig ha fått den materiel de behöver. Både enskilda och organisationer har reagerat över Försvarsmaktens sätt att sköta avvecklingen. enligt vår mening att det kan finnas användningsområden för materielen som Försvarsmakten har förbisett. Försvarsmakten kan bara uppskatta hur mycket materiel som ska avvecklas . Detsamma gäller frågan om hur många förråd som behöver tömmas. Man räknar med att fyra av sammanlagt sju avvecklingsomgångar kvarstår. Det innebär att det kan finnas mycket materiel kvar i förråd runt om i landet. Behov av extern kontroll Risken för att materiel försvinner - stjäls eller kasseras - i samband med avvecklingen har påtalats av Försvarsmaktens internrevision.