frsrdg · GQ04RR18 · 2003-01-01 00:00:00 — En av Försvarsmaktens huvuduppgifter är att bidra till att stärka det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred, genom att samverka med andra myndigheter och kunna ställa resurser till förfogande (förordning [2000:555] med instruktion för För-svarsmakten). Enligt 34 § i räddningstjänstlagen (1986:1102) ska Försvarsmakten delta med personal och egendom i kommunala och statliga räddningstjänstinsatser - om det begärs av räddningstjänstledaren. medverkade Försvarsmakten i räddningsinsatser i samband med översvämningar, snöröjning, skogsbränder, kemikalieolyckor och vid eftersökning av försvunna personer (Försvars-makten 2002a). Försvarsmakten får inte ta ut avgifter för sitt deltagande i räddningsinsatser. Stöd som inte omfattas av räddningstjänstlagen Försvarsmakten kan också lämna stöd till civil verksamhet som inte omfattas av räddningstjänstlagen. Sådant stöd kan ges enligt förordning (2002:375) om Försvarsmaktens stöd i civil verksamhet, som trädde i kraft . I förordningen anges bl.a. att Försvarsmakten på begäran från respektive myndighet får lämna stöd till polisen, , , andra statliga myndigheter samt till kommuner och landsting. Begäran om stöd kan avse personal eller utrustning. Beslut om att bevilja stöd fattas av Försvarsmakten som får ta ut avgifter för det stöd som man lämnar. Undantaget är helikoptertransporter av skadade eller sjuka, som beordras av sjukvårdshuvudman. Den nya förordningen innebär att kommuner mot ersättning kan låna materiel av Försvarsmakten. Stora avstånd till försvarets verksamhet Nedläggningarna av regementen har medfört att vissa kommuner befinner sig långt från försvarets verksamhet. Företrädare för Försvarsmakten har uppgivit att den nya organisationen med förband med lång inställelsetid och materiel i central- och arsenalförråd i praktiken innebär att regementenas möjligheter att stödja samhället med personal och materiel inte är särskilt stora. Försvarsmakten får inte skänka materiel till kommunerna I det underlag som Försvarsmakten gav regeringen inför försvarsbeslutet begärde man att få överlåta överskottsmateriel till kommuner (Försvarsmakten 1999b). Regeringen har dock inte medgivit överlåtelse av materiel till kommunerna. Enligt förordningen (2000:278) om gåvor och överföringar av överskottsmateriel hos Försvarsmakten får materiel däremot skänkas till biståndsorganisationer och frivilliga försvarsorganisationer samt överföras till statliga myndigheter. Överlåtelser till kommuner kan snedvrida konkurrensen I ett anförande i angav försvarsministern två skäl till att försvarsmateriel inte borde överlåtas till kommunerna (riksdagsprotokoll 2000/01:28). Det ena skälet var att en statlig överlåtelse av materiel till kommunerna försämrar förutsättningarna för dem som tillverkar och saluför liknande materiel att sälja sådan materiel. Har kommunernas behov av materiel tillgodosetts via materiel från För-svarsmakten finns det risk för att kommunerna inte köper nyproducerad materiel. Det andra skälet var att kommunala verksamheter som är konkurrensutsatta skulle ges fördelar gentemot privata alternativ om de fick överta materiel. Inga juridiska hinder för materiel till kommunala räddningstjänster Tjänstemän på Försvarsdepartementets rättssekretariat har bedömt att det inte finns några juridiska hinder för staten att skänka överskottsmateriel till kommunerna - förutsatt att materielen enbart ska användas i räddningstjänst. Sådana överlåtelser har inte bedömts strida mot den svenska konkurrenslagen (1993:20). Lagen, som bygger på EG-rätten, syftar till att undanröja hinder för konkurrens mellan fysiska eller juridiska personer som bedriver kommersiell verksamhet. EG-rättens regler om statlig stöd innebär att företag inte får gynnas på bekostnad av sina konkurrenter. Inte heller får handel mellan EU:s medlemsstater påverkas av statliga stöd. Tjänstemän på Försvarsdepartementets rättssekretariat har även ifrågasatt om överlåtelse av materiel till kommunernas räddningstjänst omfattas av EG-rättens regler om statligt stöd. Tjänstemän på anser att överlåtelse av materiel till kommunala räddningstjänster inte berörs av statsstödsreglerna. Överlåtelse av materiel till annan verksamhet som kommunerna är ålagda att genomföra kan dock påverka konkurrensförutsättningarna och komma i konflikt med statsstödsreglerna. Tjänstemän på Försvarsdepartementets rättssekretariat har bedömt att det även vid överlåtelser till de kommunala räddningstjänsterna kan finnas en viss risk för att nyproduktion av materiel påverkades negativt (Försvarsdepartementet 2000). Det civila samhällets behov av försvarsmateriel Några iakttagelser i detta avsnitt är: Kommuner kan få statsbidrag för att vidta åtgärder för att höja beredskapen i kommunerna. Genomförda investeringar har främst gällt reservelkraft. Beredskapen är dock inte tillräcklig i alla kommuner. Kommuner och länsstyrelser har uppgivit att det finns behov i kommunerna av materiel av den typ som Försvarsmakten avvecklar. har administrerat utlåning av bandvagnar till kommuner. Ett fåtal länsstyrelser har lånat ut överskottsmateriel till kommuner. Myndigheterna uppger att de inte har resurser att administrera ytterliga utlåning. har lånat ut materiel till privata och kommunala elnätbolag. Svenska kraftnäts och länsstyrelsernas utlåning kom till stånd på myndigheternas initiativ. Kommunerna har fått överta ansvaret för drift och underhåll av avvecklad civilförsvarsmateriel. Kommunerna har även fått viss civilförsvarsmateriel. Kommunernas behov av reservelkraft har kommunerna haft möjlighet att få statsbidrag till investeringar för att höja beredskapen i den kommunala el-, vatten- och värmeförsörjningen. Fram t.o.m. delades bidraget ut av . Därefter har övertagit uppgiften. beviljade bidrag på till ca 400 projekt. De totala investeringskostnaderna uppgick till . Bidragen täckte således av kommunernas totala kostnader. Huvuddelen av bidragen hade beviljats för investeringar i reservelkraft för vatten- och värmeverk och prioriterade kommunala fastigheter, såsom skolor och vårdinrättningar. talt anskaffade kommunerna ca 1 300 reservelaggregat, varav 1 100 mobila. Övriga investeringar gällde exempelvis investeringar i vattentankar, mobila vattenreningsverk samt extra ledningar från fjärrvärmeanläggningar. 60 kommuner hade inte ansökt om bidrag över huvud taget. Förklaringarna var dels att en del kommuner inte ansåg sig behöva några investeringar, dels att en del kommuner inte hade möjlighet att skjuta till de medel som behövdes för investeringarna (2002). konstaterade 2002 att elberedskapen i kommunerna hade förbättrats tack vare bidragsgivningen, men att det fortfarande fanns stora brister. Inventeringar och kartläggningar av kommunernas beredskap visade att: omkring 100 kommuner hade tillfredsställande reservkraft för att upprätthålla de viktigaste kommunala funktionerna vid långvariga elavbrott omkring 100 kommuner hade reservkraft för att klara vatten och värmeförsörjning. Däremot saknades reservkraft för de högst prioriterade fastigheterna, som skolor och sjukhus resterande kommuner inte hade tillräckligt med reservkraft. Det gällde främst storstadskommunerna och kommuner i dessas närhet, men även små kommuner med begränsade resurser. hade samtliga akutsjukhus tillgång till egen reservkraft av varierande kapacitet. Däremot saknade av antalet vårdinrättningar reservkraft. Speciellt problematiskt bedömdes detta vara för sjukhem och sjukhus med patienter som var beroende av teknisk apparatur och därmed var svåra att flytta. Under granskningen har revisorerna besökt fyra glesbygdskommuner i norra : , , och . Vid intervjuer med företrädare för kommunerna framkom att de trots möjligheten till bidrag inte har haft ekonomiska möjligheter att investera i tillräckligt många reservelaggregat. kartläggning av kommunernas behov skickade ut två enkäter för att ta reda på om de kommunala räddningstjänsterna hade något behov av den materiel som försvaret skulle komma att avveckla. Bakgrunden var Försvarsmaktens begäran om ett bemyndigande att få skänka överskottsmateriel till kommunerna (Försvarsmakten 1999b). Försvarsmakten hade därefter tagit kontakt med för att höra sig för om kommunernas behov. skickade sammanställningarna av enkätsvaren till Försvarsmakten . Båda enkäterna visade att det fanns behov av försvarets materiel i kommunerna. första enkät rörde de kommunala räddningstjänsternas behov av bandvagnar. Totalt ansåg sig 188 kommuner ha behov av bandvag Av dessa kommuner lånade 107 stycken bandvagnar av försvaret. Bandvagnarna var placerade på brandstationer. Den kommunala räddningstjänstens behov av övrig materiel andra enkät rörde olika slags överskottsmateriel. I samband med ett möte med Försvarsmakten hade fått en preliminär lista över materiel som kunde bli aktuell för avveckling. skickade denna lista till samtliga kommunala räddningstjänster. 238 kommuner inkom med svar. Behovet av olika artiklar varierade. I genomsnitt hade varje artikel kryssats för av 54 kommuner. I tabell 2 nedan redovisas vilka 15 av totalt 229 artiklar som flest kommuner uppgav att de hade behov av. Behov av försvarsmateriel i den kommunala räddningstjänsten enligt enkät till kommunerna (totalt antal inkomna svar: 238) Typ av materiel Antal kommuner som uppgav behov (238 inkomna svar) Andel av de 238 kommunerna som uppgav behov, avrundat till hela procent 1. , mobila 2-200KVA 163 2. Motorsågar 148 3. Kemikaliepumpar / syrapumpar 145 4. Utombordsmotorer, 4-50 hk 134 5. Dammsugare / vätskesugare 132 6. Presenningar 130 7. Avfuktningsaggregat 130 8. Värmefläktar 128 9. Lyftstroppar 126 10. Garagedomkrafter 125 11. Terränghjulingar 123 12. Flytoveraller 123 13. Metalldetektorer 121 14. Spännband, olika längder 117 15. Varmluftsaggregat, diverse storlekar 115 Källa: Enkätsammanställning från . Bandvagnar har lånats ut - men inte övrig materiel fick senare, efter ett bemyndigande från regeringen, administrera utlåning av bandvagnar (se avsnitt 7.5). Någon överlåtelse av övriga typer av materiel blev inte aktuell, eftersom förordningen (2000:278) om gåvor och överföring av överskottsmateriel hos Försvarsmakten inte medger överlåtelser till kommuner. Som ett led i granskningen har revisorerna skickat ut en enkät till samtliga länsstyrelser. Syftet var bl.a. att ta reda på hur länsstyrelserna har bedömt kommunernas behov av försvarsmateriel. Alla länsstyrelser utom en uppger att det finns behov av försvarsmateriel i länen. I tabell 3 nedan redovisas hur många länsstyrelser som har angivit att kommunerna i länet har behov av en viss typ av materiel. Samtliga 21 länsstyrelsers bedömning av kommunernas behov av försvarsmateriel Typ av materiel Antal länsstyrelser som angivit behov 13 Bandvagnar 11 Pumpar eller annan vattenutrustning 11 Andra fordon 8 Tält eller filtar 3 Annan materiel 10 Källa: revisorers enkät till länsstyrelserna om kommunernas behov av försvarsmateriel Enkätsvaren visar att behovet bedöms vara störst vad gäller elaggregat, bandvagnar samt pumpar och vattenreningsutrustning. Tio länsstyrelser uppger behov av annan materiel. Det gällde t.ex. sambandsmateriel, sjukvårdsutrustning, vattentankar och materiel för personsanering. Länsstyrelserna har själva fått efterfråga materiel Länsstyrelserna uppger att Försvarsmaktens högkvarter över huvud taget inte hört sig för om länsstyrelsernas behov av försvarsmateriel. Nio länsstyrelser har däremot själva riktat en förfrågan till Försvarsmakten om att få överta försvarsmateriel. Förfrågningarna har framför allt rört reservelverk och bandvagnar. Sex av de nio länsstyrelser som frågat har fått materiel, främst elaggregat. Resterande tre länsstyrelser har fått avslag. Länsstyrelserna vill att mer materiel ska kunna användas av kommunerna Alla länsstyrelser utom i är övervägande negativa till förordningen om gåvor och överföringar av överskottsmateriel hos Försvarsmakten. Flera länsstyrelser menar att förordningen hindrar att värdefull materiel kommer till nytta i kommunerna. Flera länsstyrelser menar också att förordningen innebär ett slöseri med skattebetalarnas pengar. Förordningen gör det svårare för länsstyrelserna att stödja kommunerna på ett effektivt sätt eftersom avtal måste upprättas vid utlåning av materiel. Det administrativa merarbetet har i sin tur gjort att vissa länsstyrelser begränsat övertagandet av försvarsmateriel - eller avstått helt. organisation är inte dimensionerad för att själv äga, förvalta och administrera materiel, påpekar några länsstyrelser. En återkommande kommentar är också att kommunerna inte har ekonomiska förutsättningar att skaffa materielen till nypris. Länsstyrelserna befarar att kommunerna inte kommer att införskaffa nödvändig materiel av den typ som Försvarsmakten avvecklar. Kommentarer till kommunernas materielbehov Företrädare för har vid intervjuer menat att försvarets överskottsmateriel inte skulle utgöra det tillskott till de kommunala räddningstjänsterna som många kommuner tror. Olika kommuner har också olika stort behov av materiel. anser att räddningstjänsternas personal inte alltid inser vilka kostnader ett övertagande av materielen skulle medföra i form av utbildning av personal och underhåll av materielen. Man ser en risk för att kommunerna skulle samla på sig för mycket materiel. Kommuner medvetna om kostnaderna Företrädare för räddningstjänsten i anser dock inte att man skulle skaffa för mycket materiel, om man fick möjlighet att överta materiel från Försvarsmakten. Man säger sig vara väl medveten om att det kostar pengar att överta materiel. Även företrädare för räddningstjänsterna i och de fyra Norrlandskommuner som besökts under granskningen säger sig vara medvetna om att det ekonomiska läget i kommunerna sätter gränser för hur mycket materiel man kan förvara i förråd. Behovet av materiel för brandförsvar Vid brandförsvar säger man att enkät framför allt sågs som en önskelista, som besvarades utan någon grundlig inventering av behovet i kommunen. För att kunna avgöra vilken materiel som verkligen skulle behövas måste man veta vilken materiel som är aktuell för avveckling. Man måste dessutom genomföra en ordentlig inventering av kommunens behov. Det finns dock ett tydligt behov i kommunen av flera mobila elverk och av materiel för att säkra dricksvattenförsörjningen. Behovet av materiel för de fyra Norrlandskommunernas räddningstjänst Gemensamt för de Norrlandskommuner som har besökts är bl.a. stora avstånd till regementen. Mellan och finns numera regementen endast i och i . Bistånd från försvaret vid kriser i kommunerna kan därmed dra ut . Kommunernas ekonomier är ansträngda, och utrymmet för investeringar i räddningstjänstmateriel begränsat. Samtliga fyra kommuner uppger att de skulle ha nytta av försvarets överskottsmateriel, framför allt elverk. Behovet av materiel berör inte bara räddningstjänsterna i kommunerna. Kommunernas tekniska förvaltningar - med ansvar för vatten- och värmeförsörjning i kommunerna - skulle också ha nytta av viss materiel. lånar ut bandvagnar och elverk till elnätbolag. lånar ut bandvagnar till räddningstjänsten i olika kommuner. Utlåningen föregicks av ett bemyndigande från regeringen, eftersom bandvagnar klassificeras som krigsmateriel. Bemyndigandet omfattade även överföring av bandvagnar till (regeringsbeslut ). Utlåningen från tillkom på myndighetens initiativ. utlåning föranleddes av ett regeringsuppdrag. Svenska kraftnäts utlåning till privata och kommunala elnätbolag är ett affärsverk som äger och driver stomnätet för elkraft. I denna egenskap är systemansvarig myndighet. Det innebär att ansvarar för att elsystemet kortsiktigt är i balans. är även elberedskapsmyndighet. Regionala och lokala elnät ägs av såväl privata som kommunala företag. För att höja beredskapen hos dessa elnätbolag har övertagit bandvagnar och elverk från Försvarsmakten och lånat ut dem till ett 80-tal elnätbolag. Totalt hade administrerat utlåning av 142 bandvagnar och 188 elverk. förfogade dessutom över ytterligare 35 bandvagnar och 13 elverk. fick aldrig någon formell förfrågan från För-svarsmakten om man var intresserad av att överta bandvagnar eller elverk. I stället fick man genom informella kontakter med Försvarsmakten reda på att bandvagnar skulle komma att avvecklas. Informellt hade man också informerats om att kvaliteten på bandvagnarna varierade. skickade man en formell förfrågan till Försvarsmakten om möjligheten att överta bandvagnar. Sedan regeringen givit tillstånd till en överföring beslutade Försvarsmakten att skulle få överta högst 300 bandvagnar av typen 206. Personal från och branschorganisationen besiktigade därefter bandvagnarna på de platser där Försvarsmakten förvarade dem. Utlåningen av bandvagnarna till elnätbolagen påbörjades efter att genomfört service på materielen. Servicen köptes från Försvarsmaktens miloverkstäder. kom det av en händelse till Svenska kraftnäts kännedom att elverk stod uppställda för försäljning på avvecklingsterminalen Bråvalla. från och åkte dit och testade 160 elverk som stod uppställa på platsen. Därefter skickade en skrivelse till Försvarsmakten där man angav vilka elverk man ville ha. Högkvarteret fattade därefter beslut om att skulle få överta elverken. Utlåningen av bandvagnar och elverk är reglerad i avtal mellan och elnätbolagen. Elnätbolagen har inte rätt att sälja, pantsätta eller vidareupplåta materielen. Enligt avtalen får materielen bara användas för att åtgärda störningar i elförsörjningen samt i samband med utbildning. Elnätsbolagen ska dessutom stå för samtliga kostnader som är förknippade med användningen av materielen. Utlånad materiel ska återlämnas till om elbolagens behov upphör. Elnätbolagen har också fått betala ett engångsbelopp för att täcka Svenska kraftnäts kostnader för transport och service av materielen. För bandvagnarna uppgick denna kostnad till per bandvagn, vilket kan jämföras med nypriset; ca . utlåning av bandvagnar till kommuner har lånat ut omkring 180 bandvagnar till de kommunala räddningstjänsterna. Precis som har tagit över äganderätten av dessa bandvagnar från försvaret. Till skillnad från Svenska kraftnäts utlåning föranleddes dock utlåning av ett regeringsuppdrag. gav regeringen i uppdrag att utreda förutsättningarna för att bandvagnar från Försvarsmakten genom försorg skulle kunna användas i samband med räddningstjänstinsatser (regeringsbeslut ). föreslog att myndigheten skulle få överta bandvagnar från Försvarsmakten för att därefter låna ut dem till kommuner som ansåg sig behöva sådan materiel. Regeringen biföll förslag (regeringsbeslut ). I de fall kommuner redan lånade bandvagnar av Försvarsmakten behöll kommunerna i de flesta fall dessa bandvagnar, men äganderätten överfördes till . bistod med att välja ut de bästa bandvagnarna. Liksom anlitade man miloverkstäder för att genomföra service på bandvagnarna innan de lånades ut. Till skillnad från elnätbolagen behövde kommunerna dock inte betala för denna service. Den enda kostnaden som kommunerna fick stå för var kostnaden för s.k. registreringsbesiktning. Denna kostnad uppgick till per bandvagn. Bandvagnarna får bara användas i samband med räddningstjänst. har till skillnad från varken tagit emot eller organiserat utlåning av elverk. Företrädare för uppger att myndigheten saknar resurser och organisation för att administrera detta. anser att det är en uppgift för länsstyrelserna. Fram till och med ansvarade den statliga civilförsvarsorganisationen - under ledning av - för undsättning och omhändertagande av befolkningen i krig. Till sitt förfogande hade organisationen materiel som låg i statliga beredskapsförråd, ofta en bit bort från tätbebyggelsen. De kommunala räddningstjänsterna hade möjlighet att låna materiel ur förråden vid stora olyckor. Långt ifrån alla räddningstjänster visste dock vad förråden innehöll eller hur man skulle gå till väga för att få tillgång till materielen. Att kommunerna fick ansvar för befolkningsskydd och räddningstjänst under höjd beredskap innebar att de kommunala räddningstjänsternas materiel skulle användas såväl i fred som under höjd beredskap. skulle dock även fortsättningsvis stå för tilläggsutrustning avsedd för höjd beredskap. Förändringen innebar att mycket av den statliga civilförsvarsmaterielen blev överflödig. ägde exempelvis förläggnings- och förplägnadsmateriel som skulle räcka till samtliga 150 000 civilförsvarspliktiga som ingick i civilförsvarsorganisationen. Materielen förvarades i förråd med en beräknad total yta . har dock inte kunnat lämna några mer exakta uppgifter om vilka mängder materiel civilförsvarsorganisationen förfogade över. Man har inte heller kunnat uppge hur stora mängder materiel som har avvecklats på olika sätt. Materiel till kommunala räddningstjänster Kommunerna har tagit över ansvaret för drift och underhåll av den civilförsvarsmateriel som bedömt att de kommunala räddningstjänsterna behöver för sina uppgifter under höjd beredskap. Materielen har flyttats från de statliga beredskapsförråden till förråd som ägs av kommunerna. Staten äger dock fortfarande materielen. Kommunerna måste därför ersätta förstörd eller sliten materiel. Vilken mängd av materiel varje kommun har tilldelats har avgjorts av vilka hot och risker kommunerna har bedömts vara utsatta för under höjd beredskap. behöll en del materiel Materiel som bedömde som användbar för den egna verksamheten valde man att behålla. En del materiel sparades för att användas vid internationella insatser. har dessutom förråd med materiel avsedd att användas vid vissa typer av olyckor. Det finns depåer för oljesanering, kemikalieolyckor, skogsbränder. Depåer för översvämningsolyckor ska byggas upp . I depåerna har civilförsvarsmateriel placerats i varierande utsträckning. Kommunerna har rätt att använda materielen, men ska ersätta förkommen eller sliten materiel. Överskottsmateriel har skänkts bort - även till kommuner Den materiel som varken behövdes för kommunernas räddningstjänst eller för egen verksamhet skulle avyttras. Detta skedde i första hand genom försäljning, men för en del av överskottsmaterielen bedömdes marknaden vara begränsad. Det gällde t.ex. brandsläckningsmateriel, kläder, matlagningsutrustning, tält och filtar. Regeringen bemyndigade att utan ersättning överlåta materielen till dem som kunde ha behov av den, exempelvis kommuner, Försvarsmakten, andra myndigheter samt organisationer involverade i arbetet med internationella katastrofinsatser (regeringsbeslut ). Det bokförda värdet av denna materiel uppgick till ca (prisnivå) men skrevs ned till noll när den avyttrades. Materielen var ofta helt oanvänd. Avyttringen var nästan helt genomförd . Huvuddelen av materielen har skänkts till kommuner. Utgångspunkt för granskningen har varit beslut om riktlinjer för Försvarsmaktens verksamhet och de säkerhetspolitiska bedömningar som detta beslut bygger på. Beslutet har inneburit att en omfattande avveckling av försvarsmateriel har påbörjats. Enligt beslut ska överskottsmateriel i första hand skänkas bort, i andra hand säljas och i tredje hand slängas eller förstöras. har angivit att avvecklingen ska genomföras skyndsamt. På så sätt ska medel frigöras för en fortsatt uppbyggnad av insatsförsvaret. Målet är att en ny försvarsorganisation ska vara genomförd . Försvarsmakten har preciserat tidsangivelsen för avveckling av försvarsmateriel och satt som mål att denna i huvudsak ska vara avslutad . Viktigast att det går fort Avvecklingen av försvarsmateriel har präglats av de tidsramar Försvarsmakten har fastställt för sitt arbete. Det har varit bråttom, något som man i Försvarsmakten motiverar med de höga kostnaderna - framför allt för hyror och personal - för att behålla en otidsenlig förrådsorganisation. Man befarar också att materiel förstörs om den förvaras på olämpligt sätt, t.ex. i fuktiga lokaler. Därför har Försvarsmakten varit angelägen om att fortast möjligt avveckla stora mängder materiel. Hela förråd har tömts och oanvändbar materiel har slängts.