frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Projektkostnaden var (insamlade och i kommunalt lån) och upparbetades med en linjär förbrukning över byggtiden, 10 månader, dvs . Detta innebar att byggarbetena för kammarrättens inhibi- tionsbeslut var i full gång och att ca redan var nerlagda i projektet. Avtalen med Team innebar att innan kommunen betalade ut sitt lån på skulle de som Team samlat in användas. Av beslutet följer vidare att kommunen skall finansiera sin del av projektet med men det framgår inte av beslutet på vilket sätt detta skall ske. Eftersom kommunens likviditet vid beslutstillfället inte medgav en finansiering från eget kapital var vi nödsakade att finansiera beloppet genom upplåning. Efter samråd med var kommunens uppfattning att kommunen är fri att avgöra på vilket sätt vi skall finansiera våra åtaganden och att på vilket sätt detta sker överhuvudtaget inte kan bli föremål för dom- stolsprövning och att detta skulle klargöras i den dom som förväntades från kammarrätten . I vårt fall kom finansieringen olyckligtvis att hanteras i samma beslut som avtalen i övrigt. Vad vi har gjort för att efterleva domen Under hela processen från det att kammarrätten meddelat sitt inhibitionsbeslut och till arbetsutskottets konstaterande har vi haft omfattande kontakter och konsultationer med upphandlingsexpertisen på . Vid dessa kontakter har tydliggjorts de stora problem som finns när det gäller att efterleva kammarrättens dom att handla upp badhuset. Frågan har varit hur ett förfrågningsunderlag skulle utformas som innebär att anbudsgi- varna skulle räkna på en byggnation som redan var påbörjad och till del fär- digställd. Anbudsgivarna skulle alltså räkna på att och lämna anbud på att överta en befintlig och pågående entreprenad vilket var fallet eftersom en stor del av schaktarbetena, grundläggning med gjutningsarbeten redan var färdigställda när kammarrätten meddelade sitt inhibitionsbeslut. Efter överläggningar med kunde kommunen konstatera att ett sådant förfrågningsunderlag svårligen kunde upprättas över- huvudtaget och i vart fall inte skulle utnyttja konkurrensen på ett meningsfullt sätt. Kommunen hade vid sådana förhållanden ingen annan möjlighet än att genomföra upphandlingen på det sätt som skett. De anbudsgivare som genom kommunens förfarande inte fått möjlighet att delta i upphandlingen har ändock kunnat utnyttja de möjligheter till ska- destånd som anvisar. Per Cronhult kommenterade remissyttrandet och anförde bl.a. följande. Kommunens påstående att byggarbetena för kammarrättens inhibitionsbeslut var i full gång tillbakavisas. Uppgiften att hade lagts ner i projektet motsägs av en skrivelse från Team . Av kommunens yttrande synes framgå att kommunen för inhibitionsbeslutet spekulerat i att kammar- rätten senare skulle ogilla talan om överprövning. Kammarrättens beslut om inhibition synes därför inte ha hörsammats av kommunen. När kammarrätten senare, , slutligen förordnade att upphandlingen skulle göras om hade kommunen genom sin tidigare ohörsamhet satt sig i positionen att det förmodligen skulle innebära vissa kapitalförluster att avbryta förfarandet och göra om upphandlingen. Det bör särskilt uppmärksammas att kommunen försatt sig i den brydsamma situationen utan vare sig ett civilrättsligt bindan- de avtal eller något lagakraftvunnet kommunalt beslut. Oaktat hur det förhål- ler sig med de stora problem som fanns när det gällde att efterleva kammar- rättens dom, som kommunen uttrycker det, har emellertid kommunen varit skyldig att efterleva domstolens förordnanden, såväl avseende beslutet om inhibition som förordnandet om att upphand- lingen skulle göras om. Till yttrandet fogades en kopia av den omnämnda skrivelsen från Team . Från inhämtades kopia av kommunstyrelsens protokoll från sammanträdet (§ 198), rörande styrelsens beredning inför kommunfullmäktiges beslut att på nytt besluta att kommu- nens del av projektet skulle finansieras genom upplåning. Av protokollet framgår att styrelsen beslutade föreslå kommunfullmäktige att fatta beslut med det innehåll som fullmäktige sedermera beslutade. I styrelsens protokoll angavs, på samma sätt som i protokollet med fullmäktiges beslut, att fullmäk- tiges beslut om finansieringen inte kunde verkställas till följd av kammarrät- tens förordnande om verkställighetsförbud, utan att det fattades ett nytt beslut om detta i fullmäktige. I beslut anförde JO följande. Ledamöter i kommunfullmäktige står inte under JO:s tillsyn (se 2 § tredje stycket punkt 6 lagen, 1986:765, med instruktion för ombuds- män). På grund härav kan kommunfullmäktiges befattning med ärendet om uppförande av simhallen inte föranleda någon åtgärd från min sida. Gransk- ningen har därför inriktats på kommunstyrelsens och arbetsutskottets hand- läggning. Regler om överprövning i allmän förvaltningsdomstol av upphand- lingsärenden finns i 7 kap. lagen om offentlig upphandling. Kammarrätten i har i ett sådant mål prövat kommuns handläggning av pro- jektet om uppförande av simhallen. I det interimistiska beslutet förordnade kammarrätten att kommunfullmäktiges beslut (§ 54), vilket bl.a. avsåg att kommunens del av projektet skulle finan- sieras genom upplåning, tills vidare inte fick verkställas. Vid sitt slutliga avgörande av målet förordnade kammarrätten att, för det fall kommunfullmäktiges beslut (§ 54) vann laga kraft, simhallen skulle upphandlas enligt bestämmelserna i . Kammarrättens dom vann laga kraft. Kommunstyrelsen har i remissen anmodats att lämna upplysningar och ytt- ra sig om styrelsens och arbetsutskottets handläggning, särskilt i frågan röran- de på vilket sätt kammarrättens verkställighetsförbud och dom har beaktats. Jag kan av yttrandet konstatera att kommunstyrelsen inte har lämnat några upplysningar om åtgärder som vidtagits för att efterleva domstolens förord- nanden. Innebörden av det som kommunstyrelsen har anfört är i stället i hu- vudsak att kommunen ansett att det av olika skäl fanns svårigheter att följa förordnandena. Kommunen har lämnat uppgifter om situationen i olika ske- den av ärendets handläggning, vilka uppgifter anmälaren i vissa avseenden har bestritt. Vad som framkommit i ärendet föranleder följande uttalanden. Kommunstyrelsen har ett övergripande ansvar för den kommunala förvalt- ningen (se bl.a. 6 kap. 1 och 2 §§ kommunallagen). Till kommunstyrelsens särskilda uppgifter hör att bereda och yttra sig i de ärenden som skall hand- läggas av kommunfullmäktige samt att verkställa fullmäktiges beslut (se 6 kap. 4 § kommunallagen). Kommunstyrelsen beslutade föreslå kommunfull- mäktige att besluta att kommunens del av projektet skulle finansieras genom upplåning. Kammarrätten hade då genom beslutet förordnat om verkställighetsförbud beträffande kommunfullmäktiges tidigare beslut om samma sak. Kommunstyrelsens förslag till fullmäktige att fatta ett nytt beslut med likalydande innehåll har helt klart haft till syfte att möjliggöra verkstäl- lighet av ett beslut om finansiering genom upplåning trots kammarrättens verkställighetsförbud mot ett sådant beslut. Det får givetvis inte förekomma att en nämnd föreslår full- mäktige att fatta beslut som innebär att ett av domstol meddelat verkställig- hetsförbud skall kringgås. Kommunstyrelsen har i remissyttrandet framfört att man, trots kammarrättens beslut om verkställighetsförbud, ansåg sig fri att avgöra på vilket sätt kommunens åtaganden skulle finansieras och att frågan hur finansieringen skulle ske över huvud taget inte kunde prövas av domsto- len. Denna uppfattning har dock självfallet inte gett styrelsen en rätt att agera i strid mot kammarrättens beslut om verkställighetsförbud. Om kommunen inte kunde acceptera kammarrättens beslut har kommunens enda möjlighet varit att överklaga det för att försöka åstadkomma en ändring av beslutet. Kommunstyrelsen har sålunda genom sitt agerande gjort sig skyldig till ett oriktigt handlande, som enligt min mening är anmärkningsvärt. Av utredningen drar jag slutsatsen att kommunen också verkställde det nya beslutet om att finansiering skulle ske genom upplåning. Det finns inte anled- ning att anta annat än att ansvaret för detta faller på kommunstyrelsen. Vid verkställighet av kommunfullmäktiges beslut måste det anses åligga kom- munstyrelsen att pröva om beslutet går att verkställa eller inte. Beslut som är rättsstridiga, såsom i detta fall, skall givetvis inte verkställas. Den felaktighet som kommunstyrelsen gjort sig skyldig till i detta hänseende får betraktas som en följd av dess beslutsförslag till fullmäktige. I kammarrättens dom förordades att, för det fall kommunfullmäktiges be- slut vann laga kraft, simhallen skulle upphandlas enligt bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling. Kommunen överklagade inte kammarrättens dom utan den vann laga kraft, vilket också kommunfull- mäktiges beslut gjorde. Vad gäller kommunens handläggning efter kammarrättens dom framgår av utredningen att någon upphandling enligt bestämmelserna i lagen om offent- lig upphandling aldrig genomfördes. Kommunstyrelsens arbetsutskott anförde i beslut att det då inte var möjligt att göra en upphand- ling och lade ärendet till handlingarna. På grund av kammarrättens förord- nande i domen har det emellertid ålegat kommunen, i första hand kommun- styrelsen, att genomföra en upphandling enligt bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling. Vad kommunen har anfört i remissyttrandet om prak- tiska svårigheter att genomföra en sådan upphandling ger inte anledning till något annat ställningstagande från min sida. Jag vill dock påpeka att kom- munstyrelsen genom att inte följa kammarrättens beslut om verkställighets- förbud själv får anses ha försvårat situationen. Vidare vill jag nämna att kommunfullmäktiges beslut att godkänna avtalen med Team var villkorat av att beslutet skulle vinna laga kraft vilket det, enligt vad utredningen visar, inte gjorde förrän efter kammarrättens dom i upphandlingsmålet. Sammanfattningsvis kan jag sålunda konstatera att kommunstyrelsen har agerat felaktigt i flera avseenden. Att myndigheter på det sätt som påvisats i detta ärende inte respekterar domstolsavgöranden är allvarligt och strider mot grundläggande krav på offentliga organs uppträdande. Även om det med anledning av det inträffade hade varit påkallat att vidta åtgärder mot de ledamöter av kommunstyrelsen som medverkat till kommu- nens oriktiga handlande finns det inga möjligheter härtill. Det är sålunda inte möjligt att ingripa med åtal för tjänstefel eftersom be- slutsfattandet i de aktuella frågorna inte är att anse som myndighetsutövning i mening. De förtroendevalda omfattas inte heller av något lagre- glerat eller kollektivavtalsreglerat disciplinansvar. Mot bakgrund av det sagda stannar jag vid den mycket allvarliga kritik som ligger i det ovan anförda. Allvarlig kritik mot en kommun som genom uppmaningar som saknat rättslig grund under sken av myndighetsutövning utövat påtryckning mot en fastighetsägare (Dnr 189-2001) I en anmälan mot Kommunstyrelsen i Orusts kommun framförde B.E. klago- mål mot att kommunen hade hotat att flytta eller riva en byggnad som han ägde. Han uppgav följande. Han köpte fastigheten 5:386 i Orusts kommun . I köpet ingick även en förrådsbyggnad. Det visade sig sena- re att en del av denna byggnad var belägen på en angränsande fastighet, 5:385, som ägdes av kommunen. hade kontakter med kom- munens dåvarande exploateringsingenjör som meddelade att byggnadens placering inte hade någon betydelse eftersom den låg på mark. Kommunen sålde fastigheten 5:385 . I en skrivelse till B.E. hotade kommunen att flytta eller riva förrådsbyggnaden på hans bekostnad. Samma hot framförde kommunen i en skrivelse till honom . Han skrev till kommunen och ifrågasatte dess agerande. Kommunen meddelade att åtgärderna inte hade företagits inom kommunens myndighetsutövande verksamhet. rörde det sig om en exekutiv åtgärd och såvitt han kunde förstå skulle en verkställighet kunna utgöra en brottslig handling. Till anmälan var fogade kopior av skriftväxling mellan B.E. och kommu- nen. Av handlingarna framgick bl.a. följande. I skrivelsen meddelade kommunens tekniska enhet, genom en exploateringsingenjör, att fastigheten 5:385 hade sålts till en privatperson. ombads därför att flytta den förrådsbyggnad som stod på fastigheten och som uppgavs inte vara placerad i enlighet med det bygglov som fanns. Det angavs att B.E. borde kunna klara detta före . Vidare anfördes att har uthuset inte flyttats inom denna tidsram ser vi oss nödsakade att flytta eller riva det på Er bekostnad. I skrivelsen , undertecknad av exploateringsingenjören, anfördes att kommunen fått tillstånd av den nye ägaren att vidta åtgärder för att få bort byggnaden. Vidare angavs att vi kommer att flytta uthuset/garaget på Er bekostnad om Ni inte vidtagit åtgär- der före . I en skrivelse anförde kommunens tekniska chef, på uppdrag av kommunchefen, bl.a. att exploate- ringsingenjören hade delegation från kommunstyrelsen att ansvara för över- låtelser av mark samt att han inte agerade som någon myndighet utan som kommunens representant som markägare och markförsäljare. Kommunstyrelsen i Orusts kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig avseende vad B.E. hade framfört angående hot om att flytta eller riva byggnaden på hans bekostnad. Kommunstyrelsen beslutade att som eget yttrande översända ett vid kommun- styrelsekontoret upprättat yttrande, vari anfördes bl.a. följande. Ärendet har utretts av tekniska chefen eftersom handläggningen skett på tek- niska enheten. Följande har då framkommit: Det är riktigt som sökanden anger att det finns ett förråd på hans fastighet som delvis inkräktar på grannfastigheten som tidigare ägdes av kommunen. Byggnaden är inte belägen där den finns inritad i plan. Inför försäljningen av kommunens fastighet upptäcktes felplaceringen och de blivande ägarna be- gärde att den skulle tas bort från deras mark. Sökanden påstår i sin ansökan till JO att nuvarande exploateringsingenjö- ren eller förre markingenjören har uttryckt att byggnadens placering inte skulle ha någon betydelse, vilket är felaktigt. Sökanden underrättades muntligen av exploateringsingenjören om att han skulle avlägsna byggnaden från kommunens mark eftersom fastigheten skulle försäljas. Exploateringsingenjören föreslog även att en överenskommelse om arrende borde träffas med grannen. När köpet avslutades hade sökanden fortfarande inte vidtagit några åtgärder eller hört av sig. Som säljare uppfattade exploateringsingenjören det som kommunens sak att tillse att byggnaden avlägsnades. Han uppmanades också och till och med befullmäktigades av köparna att avlägsna byggnaden. När fortfarande ingen- ting hade hänt sände exploateringsingenjören de av sökanden till JO ingivna breven, daterade och , med anmodan att avlägsna byggnaden vid äventyr av att kommunen i annat fall skulle avlägsna den på sökandens bekostnad. Kommunen följer gängse regler, också när det gäller exekutiva åtgärder. Även kommunen är berättigad att använda sig av kronofogdemyndighetens tjänster för att få sin rätt, i det här ärendet genom handräckning. Vi beklagar om sökanden uppfattar en erinring om skyldigheten att ta bort en byggnad han äger från grannens tomt som ett hot. En överenskommelse mellan grannarna har numera kommit till stånd. kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att kommunens skrivelser till honom var utformade på sådant sätt att han hade befogad anledning att utgå från att det var kommunen själv som skulle genomföra den exekutiva åtgärden. I beslut anförde JO följande. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Jag har mot bakgrund härav inte anledning att uttala mig om huruvida kommunen i ett tidigare skede får anses ha godtagit placeringen av förrådsbyggnaden. Min granskning i ärendet rör enbart kommunens skrivelser till B.E. för att få honom att flytta byggnaden. I skrivelserna anfördes att kommunen skulle komma att flytta eller riva byggnaden på B.E. bekostnad om han inte flyttade den inom angivna tid- rymder. Att flytta eller riva B.E. byggnad hade inneburit att hans besittning till denna rubbades. För att få rubba någons besittning till egendom utan den- nes tillstånd förutsätts i normalfallet att det sker en rättslig prövning av om det finns grund för en sådan åtgärd. Detta kan ske hos kronofogdemyndighe- ten som första instans genom en ansökan om vanlig eller särskild handräck- ning (se 3 och 4 §§ lagen, 1990:746, om betalningsföreläggande och hand- räckning). En kommuns byggnadsnämnd har möjlighet att ingripa vid överträdelser av (1987:10, PBL). Nämnden kan bl.a. förelägga en fastig- hetsägare att vidta rättelse vid äventyr att åtgärden kan komma att utföras genom nämndens försorg på fastighetsägarens bekostnad. Om föreläggandet inte följs kan nämnden besluta att åtgärden skall utföras (10 kap. 14 och 18 §§ PBL). Nämndens beslut i dessa frågor får överklagas hos (13 kap. 2 § PBL). En annan form av ingripande är att nämnden kan ansöka hos kronofogdemyndigheten om särskild handräckning så att rättelse sker (10 kap. 12 och 13 §§ PBL). Den som egenmäktigt ingriper i besittningsförhållanden kan drabbas av straff för egenmäktigt förfarande (8 kap. 8 § ) eller för självtäkt (8 kap. 9 § ). Av utredningen framgår att kommunens åtgärder gentemot B.E. inte ut- gjorde något ingripande enligt PBL. Kommunens hänvändelse till B.E. med uppmaning till denne att ta bort förrådsbyggnaden var i stället en åtgärd av privaträttslig art synbarligen på uppdrag av dem till vilka kommunen överlåtit fastigheten 5:385. Uppmaningen hade inte föregåtts av någon rättslig prövning hos kronofogdemyndigheten eller domstol rörande B.E:s skyldighet att avlägsna byggnaden. Kommunens hänvisning i remissvaret till kommunens rätt att använda sig av kronofogdemyndighetens tjänster är svår att förstå; kommunens besked att rivning eller flyttning kan komma att ske genom kommunens försorg kan omöjligen uppfattas som en upplysning en- dast om kommunens rättigheter eller avsikter i detta hänseende. Kommunen har således saknat rättsliga möjligheter att vidta de åtgärder som kommunen förutskickat i sina meddelanden till B.E. Kommunen har under sken av myndighetsutövning gentemot B.E. utövat påtryckningar mot denne. Detta handlande är enligt min mening utomordent- ligt anmärkningsvärt. Jag har övervägt att driva ärendet vidare till en straff- rättslig prövning men har slutligen stannat vid den här uttalade mycket all- varliga kritiken. Offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet Socialtjänst samt hälso- och sjukvård Fråga om ett uttalande av en ledamot av en socialnämnd utgjort kränkning av tjänstemans yttrande- och meddelarfrihet m.m. (Dnr 1323-2001) I en anmälan till JO anförde avdelningschefen för äldreomsorgen , socialförvaltningen i Klippans kommun, bl.a. följande (hänvisningar till bilagor har här utelämnats). En journalist på NST ringde och frågade mig bl a om de bolagiserade sjukhu- sens kriterier för utskrivning av medicinskt färdigbehandlade patienter. Inter- vjun resulterade i en laddad artikel. Vid möte i pensionärsrådet 010306 fick jag beröm vid kaffet, för att jag vågat uttrycka mig i klartext i ett politiskt mycket känsligt ämne. var det sammanträde i socialnämnden. Vid mötets början gick andre vice ordf () till våldsamt angrepp mot mig, både med anledning av att jag uttalat mig och vad jag framfört i intervjun. Hon fick medhåll av en del andra ledamöter i nämnden, medan dess ordf och socialche- fen försökte klargöra rätten för kommunens anställda att meddela sig offent- ligt. Jag blev till slut tvungen att åberopa grundlagen för att få ett slut på det hela. Dagen därpå utsattes jag för ett nytt angrepp med anledning av artikeln, den här gången av moderatledaren , som gick ut i NST. Han ifrågasatte min befattning, vilket av naturliga skäl inte har något att göra med min yttrande- och meddelarfrihet. Hans agerande förstärkte i stället intrycket av att tjänstemännen i Klippans kommun bör vara mycket försiktiga med vad de framför offentligt. Ordf i den största pensionärsföreningen, PRO, lämnade emellertid sin syn på saken i en ny artikel i . Hans stöd för min uppfattning om hur sjukhu- sen hanterar utskrivningarna av gamla och sjuka ledde till att det politiska drevet mot mig avstannade, förmodligen beroende på att omkring var tredje väljare i kommunen är pensionär. Det har gått en månad sen den här ovan relaterade händelsen inträffade, men olustkänslan sitter kvar som om det vore . Min JO-anmälan gäller i första hand politikern . bifogade kopior av den ifrågavarande tidningsartikeln och vissa andra artiklar. Han inkom även med kompletterande skrivelser. Protokollet från i Klippans kommun sammanträde infordrades och granskades. Den del av protokollet som är av intresse här har följande lydelse (Sn § 26). har läst en tidningsartikel om äldreomsorgen (handlade om att sjuka äldre skrivs ut för tidigt från sjukhus) och hyste oro för hur brukarna och deras anhöriga skulle uppfatta innehållet i artikeln. undrar med anledning av denna artikel hur många som hade dött i bilar här i kom- munen. svarade direkt att det har ingen gjort i vår kommun. Fortsättningsvis önskade att vid något särskilt tillfälle få information om delegationsordningen. beslutar att notera informationen Därefter anmodades i Klippans kommun att göra en utredning och inkomma med yttrande såvitt avsåg den del av anmälan som riktade sig mot . Vid sammanträde beslutade socialnämn- den om remissvar enligt följande (Sn § 76). yrkar på följande yttrande; kan efter utredning konstatera att vid nämndens sammanträde gjort uttalande vari hon uttryckte sin oro för att Klippans invånare fått en felaktig information då hon ansåg att uttalande givit upphov till obefogad oro bland brukar- na. Ordförande m fl ställer sig bakom yrkandet. yrkar på följande yttrande; kan efter ut- redning konstatera att vid socialnämndens sammanträde inte gjort uttalande som torde kunna tolkas som angrepp på någon tjänsteman. Ordförande yrkar avslag på begäran. Ordförande ställer proposition på för- slagen och finner att socialnämnden beslutar i enlighet med förslag. reserverar sig till förmån för eget förslag. att avge följande utredning och yttrande till ombudsman kan efter utredning konstatera att vid nämn- dens sammanträde gjort uttalande vari hon uttryckte sin oro för att Klippans invånare fått en felaktig information då hon ansåg att uttalande givit upphov till obefogad oro bland brukarna. och deltog ej i diskussionen eller i beslutet. yttrade sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. I 2 kap. 1 § 1 regeringsformen stadgas att varje medborgare gentemot det all- männa är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av denna rättighet får enligt 2 kap. 12 § regeringsfor- men endast ske genom lag eller, i vissa fall, genom annan författning. Genom tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelarfrihet ges yttrandefri- heten till viss del ett särskilt skydd. Meddelarfriheten enligt 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen innebär att det står varje medborgare fritt att med iakttagande av de bestämmelser som är meddelade i tryckfrihets- förordningen till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst. Meddelarskyddet innebär vidare som huvudregel ett förbud för myndighet eller annat allmänt organ att efterforska en anonym meddelares identitet (3 kap. 4 § tryckfrihetsförord- ningen). Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som alla andra med- borgare. En offentligt anställd kan således fritt ge uttryck för sin uppfattning, även rörande den egna myndighetens verksamhet. I sekretesslagen (1980:100) finns emellertid regler som begränsar den offentligt anställdes rätt att yttra sig om vad han fått veta i samband med sin tjänst.