frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Om någon av föräldrarna i praktiken skulle ha möjlighet att avböja kontaktperson när ärendet behandlas av socialnämnden, skulle detta innebära en inskränk- ning av domstolarnas och socialnämndernas möjligheter att tillgodose barnets behov av en nära och god kontakt med båda sina föräldrar. Jag övergår nu till att bedöma hur i har handlagt frågan om entledigande av den aktuella kontaktpersonen. beslutade , för tiden intill dess la- gakraftägande dom förelåg i målet eller annat beslutades, att modern ensam skulle ha vårdnaden om barnet och att T.F. skulle ha rätt till umgänge under närmare angivna tidsperioder. Tingsrätten beslutade även om kontaktperson enligt följande. Tingsrätten förordnar av i utsedd och av parterna godkänd kontaktperson att vara närvarande vid hämtning och avlämnande av H. vid umgängestillfällena med T.F. Parterna har enats om att en förskollärare på Solrosens daghem i om möjligt kunde vara lämplig som kontaktperson. Som framgår förutsatte tingsrätten i beslutet att båda föräldrarna skulle god- känna kontaktpersonen. Tingsrättens beslut skickades till i som öppnade ett ärende rörande kontaktperson vid umgänge. som ärendet öppnades beslutade socialnämnden, genom avdelningschefen , att enligt § soci- altjänstlagen (1980:620) bevilja bistånd till kontaktperson att närvara vid hämtning och lämning av H. vid faderns umgängestillfällen. Jag konstaterar att socialnämnden tydligen använt den lösning som innebär att ett bistånds- ärende öppnats och att ett biståndsbeslut fattats direkt i enlighet med vad domstolen har förordnat. Om det uppkommer fråga om att entlediga en kontaktperson som har för- ordnats efter domstols dom eller beslut i en umgängesfråga, bör socialnämn- den i enlighet med 11 kap. 1 § socialtjänstlagen inleda en utredning utan dröjsmål. För att få underlag till ett ställningstagande bör som regel båda föräldrarna höras över vad som framkommit under utredningen. Enligt socialnämndens remissvar till JO entledigades A.B. från uppdraget som kontaktperson på grund av att hon, enligt socialnämndens uppfattning, utövade uppdraget på ett sätt som innehållsmässigt och tidsmässigt stred mot socialnämndens avtal. har i sitt remissvar även hänvisat till att det av A.B:s redogörelse framgick att det hade uppstått en konflikt mellan henne och barnets mor, vilket enligt nämnden innebar att modern inte längre godkände kontaktpersonen. synes mena att det även på grund härav saknades förutsättningar att ha kvar A.B. som kontaktperson, eftersom tingsrättens beslut innebar att båda parter skulle godkänna den som utsågs till kontaktperson. Ett ärende om entledigande av kontaktpersonen avser myndighetsutövning mot den som är part i ärendet. Med anledning härav är enligt 11 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen bestämmelserna i 17 § förvaltningslagen (1986:223) tillämpliga och ärendet får som huvudregel inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet ge- nom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. I förevarande fall är det osäkert hur nämnden ur sitt eget perspektiv har sett på partsfrågan och vilket skäl som var avgörande för entledigandet av kontaktpersonen. Under alla förhållanden finner jag det anmärkningsvärt att kontaktpersonen entledigades utan att T.F. hördes i enlighet med vad jag har anfört ovan. I ärendet har T.F. väckt frågan om på grund av jäv borde ha avstått från att fortsätta handläggningen när det uppkom fråga om att entledi- ga A.B. från uppdraget som kontaktperson. Enligt 10 kap. 1 § socialtjänstlagen gäller för en socialnämnd vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen (1991:900). Det är således be- stämmelserna om jäv i 6 kap. 2427 §§ kommunallagen som är tillämpliga vid handläggningen av ärenden enligt socialtjänstlagen. Av 6 kap. 25 § kom- munallagen följer att det finns flera olika jävsgrunder, vilka brukar benämnas sakägar-, intresse- och släktskapsjäv samt ställföreträdar- och ombudsjäv. Dessutom finns det en generalklausul, vilken avser vissa situationer som inte täcks av övriga jävsgrunder, s.k. delikatessjäv. Enligt denna bestämmelse, som är den som är av intresse i detta sammanhang, är bl.a. anställd hos kom- munen jävig, om det i övrigt finns någon omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Av 6 kap. 24 § kommunallagen följer att en anställd som är jävig i ett ärende hos en nämnd inte får delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Denne får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom, skall självmant ge det till känna. Enligt 6 kap. 26 § kommunallagen bortses från jäv när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Jävsreglerna skall tillämpas vid handläggning av ärenden hos nämnden. Med handläggning avses inte bara beslutsfattande utan även utredning, bered- ning och föredragning. De personer som åsyftas är de som tar sådan befatt- ning med ett ärende att de kan tänkas inverka på ärendets utgång. Som exem- pel kan nämnas att den som haft att förbereda ärendet utan att delta i dess slutliga handläggning omfattas av jävsreglerna. Reglerna har till syfte att för- hindra misstankar om bristande opartiskhet och ovidkommande hänsyn. Be- stämmelserna träffar såväl grundade som objektivt ogrundade misstankar. Med andra ord kan jäv föreligga, även om vederbörande tjänsteman rent fak- tiskt inte har brustit i kraven på objektivitet och opartiskhet. Det är inte möjligt att uttömmande ange alla de olika situationer i vilka det kan förekomma delikatessjäv. Som ett typiskt exempel kan nämnas att en tjänsteman är nära vän eller har en djup konflikt med en part i ett ärende. I sådant fall skall han givetvis inte handlägga ärendet. Andra fall där jäv kan föreligga är när en tjänsteman står i ett påtagligt beroendeförhållande till en part, t.ex. därför att parten är hans överordnade. Däremot torde den omstän- digheten att ett ärende rör en person som är underställd handläggaren inte nödvändigtvis utgöra skäl för att betrakta denne som jävig. Frågan om deli- katessjäv kräver en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall. Nämnden har i sitt yttrande tillbakavisat att och barnets mor stod varandra personligen nära. Jag har inte underlag för att ifrågasätta den uppgiften. Eftersom de arbetade vid samma avdelning inom en myndighet ligger det dock i sakens natur att de ändå hade viss kontakt med varandra. Såvitt framgår av utredningen förelåg däremot inte någon nära relation i ar- betet mellan dem. Enbart det förhållandet att barnets mor arbetade vid den avdelning där var avdelningschef behövde därför, enligt min mening, inte ha utgjort ett hinder för att handlägga ärendet och fatta beslutet, under förutsättning att föräldrarna var överens om att kontakt- personen skulle bytas ut. Enligt journalanteckningarna var det emellertid medarbetare, barnets mor, som kontaktade och påtalade att kontaktpersonen, enligt hennes mening, avvek från vad som var avtalat mellan socialnämnden och kontaktpersonen. att med kontaktpersonen ta upp frågan om uppdraget och, , entlediga kontaktpersonen. Detta skedde, som ovan framgått, utan att T.F:s uppfattning efterhördes. Oavsett den felaktiga handläggningen i denna del, fanns det en tydlig risk för att det skulle kunna uppkomma miss- tankar om att inte var opartisk när hon handlade ärendet. Enligt min mening borde hon därför ha avstått från att handlägga frågan om ent- ledigande. har i sitt remissvar redogjort för ärendets gång i tiden efter beslut. Nämnden har bl.a. anfört att det förelåg särskilda svå- righeter att finna en lämplig kontaktperson med hänsyn till uppdragets art och omfattning och mot bakgrund av att barnets mor var anställd vid socialför- valtningen i och T.F. var anställd vid socialförvalt- ningen i Ystads kommun. Jag finner inte anledning att ifrågasätta vad nämn- den har anfört utan kan endast konstatera att det är otillfredsställande att det inte var möjligt att finna någon ny kontaktperson sedan A.B. hade entledigats från sitt uppdrag. Vad som har framkommit i den delen föranleder emellertid inte någon kritik från min sida. har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande. Som framgår av det anförda anser jag i likhet med i län dels att kontaktpersonen inte borde ha entledigats från sitt uppdrag utan att T.F:s uppfattning i saken efterhördes, dels att på grund av deli- katessjäv borde ha avstått från att handlägga frågan om entledigande. I övrigt har jag inte funnit skäl att uttala någon kritik mot i Simris- hamns kommun eller någon av nämndens tjänstemän. Jag har i detta ärende dock funnit anledning att peka på vissa oklarheter när det gäller formerna för socialnämndernas handläggning i de fall domstol har förordnat om umgänge under medverkan av en kontaktperson som skall utses av socialnämnden. Som framgår av det anförda kan avsaknaden av for- mella regler innebära svårigheter i en rad hänseenden beroende av hur social- nämnden behandlar saken. De oklarheter som föreligger kan ytterst få olyckliga konsekvenser för domstolarnas och socialnämndernas möjligheter att tillgodose barnets behov av en nära och god kontakt med båda sina föräldrar. Det är givetvis också en viktig rättssäkerhetsfråga för såväl barnet som föräldrarna att det finns bestämmelser i formellt hänseende som bidrar till enhetlig rättstillämpning och handläggning. Jag har inhämtat att avser att tillsätta en utredning som skall se över vissa vårdnadsfrågor (se regeringens skrivelse 1999/2000:137 s. 79 f.). Departementet har upplyst att arbetet är inriktat på att direktiv till en sådan utredning skall kunna beslutas . Jag finner det lämpligt att översända en kopia av detta beslut till Justitie- departementet. Fråga om en socialnämnds möjlighet att bistå en dansk social myndighet med uppgifter rörande ett barn som var tvångs- omhändertaget i men som vistades i (Dnr 3801-2000) I en anmälan till JO framförde M.B.N. klagomål mot socialförvaltningen i . Klagomålen avsåg sammanfattningsvis att förvaltningen, efter kontakt från polisen och på uppdrag av kommune i , vidtog åtgärder för att utreda hennes dotters (L.) förhållanden, utan behörighet och utan att det fanns skäl till det. framförde även klagomål mot bl.a. kränkande behandling, uteblivna svar på skriftliga frågor, bristande doku- mentation och vägran att låta henne få ta del av personakten och handlingarna i den. Inledningsvis inhämtades per telefon upplysningar från 1:e socialsekretera- ren vid socialförvaltningen i . Därefter anmodades i att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan. inkom en kompletterande skrivelse från M.B.N. Skri- velsen översändes till beaktas vid besvarandet av remissen. arbetsutskott antog en tjänstemannaskrivelse, upprättad av 1:e socialsekreteraren , som sitt eget remissvar. I skrivelsen anfördes följande (hänvisningar till bilagor har här utelämnats). Sammanfattning av mina kontakter med M.B.N. och Rödovre kommune: 00 ringde polisen till i och bad om assistans vid hämtning av en 11-årig flicka, omhändertagen av danska myndigheter. Dansk polis hade hänvänt sig till svensk polis. Polisen föreslog hämtning . Jag tog reda på att flickan fanns i kommunen och hade börjat skolan i Ny- vång. Jag ringde tillbaka till polisen och framförde min åsikt, att det var olämpligt, ur barnets synpunkt, att främmande personer skulle verkställa hämtning. Jag rådde polisen att kontakta ansvarig kommun i . 000915 får vi begäran från Rödovre kommune att undersöka förhållandena kring den omhändertagna flickan L:s skolgång, för att Rödovre därefter skulle ta ställning om L. skulle hämtas eller om beslutet om omhändertagande skulle hävas. Jag tillskriver modern . om Rödovre kommunes begäran och erbju- der henne tid för besök på . 000925 träffar jag och kollegan modern, som uppger att dottern . mår bra och trivs i skolan i Ny- vång. Modern medger på min förfrågan ett hembesök. 001003 träffar vi L. och modern i hemmet. L. berättar lite om skolan. Modern uttrycker sin ilska över danska myndigheters agerande och hävdar att de handlar juridiskt felak- tigt. Efter telefonsamtal med skolans rektor meddelar jag per telefon Rödovre kommune att L. har en fungerande skolgång. Vi bedömer att det ej finns anledning från sida att öppna någon utredning angående L:s förhållanden. Rödovre kommune önskar dock ett möte med skolpersonal och jag sam- mankallar rektorn för Nyvångsskola, moderns juridiska ombud (. avsagt sig närvaro) och representanter från Rödovre kommune 001024. Ty- värr ger Rödovre kommune återbud med kort varsel. 001107 kommer mötet till stånd på i . Handläggarna från Rödovre kommune får information av rektorn om L:s skolsituation. Handläggarna ber mig att brevledes sammanfatta min kontakt med dem och deras ärende. 010105 erhåller vi för kännedom från Rödovre kommune kopia av brev till modern , om att de beslutat häva omhändertagandet av dottern . Svar på frågor i JO-anmälningen: Samtliga frågor som M.B.N. enligt JO-anmälan ställt till mig, har hon fått svar på muntligen. Då vi ej har något ärende har vi ej heller något aktmaterial att ha insyn i. Vi har sparat kopior på brevväxling samt kopia från Rödovre kommunes om- händertagandebeslut från 000731. Allt detta kommer att malas efter JO:s granskning. Vi har utgått från att företrädarna för Rödovre kommune handlar enligt danska lagstiftningen. Vi har på den danska kommunens begäran, varit dem behjälplig i kontakten med L:s skola och hem. Vi har bedömt att det ej finns skäl att öppna ärende i . Jag har sammanlagt träffat M.B.N. 1 , samt skri- vit brev (som hon lämnat Er kopior på). Jag har erhållit ett flertal långa, in- dignerande och för mig kränkande brev, delvis obegripliga undertecknade av M.B.N. Anklagelserna om rasism och danskhat smärtar mig och är helt grundlösa. Socialchef har även fått kopior av ovannämnda brev. alchefen har svarat M.B.N. yttrade sig över remissvaret. I samband därmed utvidgade hon klago- målen mot socialförvaltningen i . Såsom det får förstås fram- förde hon även synpunkter på polisen (i län, närpo- lisområde ) angående handläggningen av en fråga om aktinsyn. I ett beslut anförde JO följande. trädde en ny socialtjänstlag i kraft (2001:453). I föreva- rande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum socialtjänstlagen (1980:620) var gällande. Jag har emellertid valt att i beslutet hänvisa till den nya socialtjänstlagen, som i de avseenden som här behandlas inte har inneburit någon förändring i sakligt hänseende. agerande när polisen bad om assistans De nordiska länderna har i huvudsak överensstäm- mande lagstiftning såvitt avser utlämning för verkställighet av beslut om vård eller behandling från ett nordiskt land till ett annat. I lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av be- slut om vård eller behandling anges i vilka fall utlämnande från får ske till annat nordiskt land av den som enligt beslut av myndighet i det landet skall vara omhändertagen för vård eller behandling. Till utlämningslagen ansluter kungörelsen (1970:710) om utlämning till eller från , Fin- land, eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling. Enligt lagstiftningen gäller följande. En framställning om utlämnande skall göras av polismyndigheten i det land där beslutet om vård eller behandling har fattats. När det gäller en person som vistas i skall en sådan framställning göras hos polismyndigheten i den ort där den som begärs utlämnad uppehåller sig, eller, om uppehållsor- ten är okänd, till . Om polismyndigheten finner att villkoren för utlämning är uppfyllda och att utlämning inte bör vägras av något annat skäl, får polismyndigheten meddela beslut om utlämning. För det fall polis- myndigheten inte förordnar om utlämning, skall handlingarna skyndsamt sändas till vederbörande länsrätt som beslutar i ärendet. Verkställighet av beslut om utlämning ankommer på polismyndigheten i den ort där den som beslutet rör uppehåller sig. Lagstiftningen utgår från att man i de nordiska länderna respekterar var- andras vårdlagar på berörda områden. Utlämningsförfarandet har därför när- mast utformats som en slags handräckning, varvid den beslutande myndighe- ten i huvudsak skall begränsa sin prövning till att konstatera att vissa formella förutsättningar är för handen. Någon överprövning av om det andra landets beslut om omhändertagande är sakligt motiverat bör därför i princip inte komma i fråga. Det finns dock ett begränsat utrymme för att beakta omstän- digheter som talar för att det utländska beslutet ändå inte bör leda till utläm- ning. I förarbetena till lagstiftningen (prop. 1970:30 s. 36) förutsätts att polis- myndigheten vid en begäran om utlämning samråder med de svenska myn- digheter som har ansvaret för motsvarande beslut här i landet, främst när det gäller utlämning av någon som har ett framträdande vårdbehov. Av utredningen framgår att polismyndigheten kontaktade socialförvalt- ningen i och bad om assistans vid hämtning av en 11-årig flicka (.) som var omhändertagen av danska myndigheter. L. var , genom beslut av kommune , placerad på utan samtycke. gjorde den bedömningen att det var bättre för L. om för barnet kända personer medver- kade vid verkställigheten. bedömning och agerande under detta skede föranleder inte någon kritik från min sida. fortsatta agerande i saken erhöll socialförvaltningen i en be- gäran från kommune om att ivärksätte en undersögelse av forhol- dene omkring L., således at vi på det mere konkret og kvalificeret grundlag kan tage stillning til om L. skal tillbake til Ågården. Enligt remissvaret vidtog socialförvaltningen därefter följande åtgärder. 1:e socialsekreteraren tillskrev M.B.N. om kom- munes begäran och erbjöd henne på . träffade och en annan tjänsteman . som, enligt remissvaret, uppgav att L. mådde bra och trivdes i skolan. Efter M.B.N:s medgivande träffade tjänstemännen L. och M.B.N. vid ett hembesök. 1:e socialsekreteraren inhämtade per telefon upplysningar från den skola där L. fullgjorde sin skolgång. Vidare avhölls ett möte på med skolans rektor, representanter från kommune och ett ombud för M.B.N. har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i 5 kap. 1 § socialtjänstlagen där det stadgas att socialnämn- den skall verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Vidare har socialnämnden, enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen, skyldighet att utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Enligt 11 kap. 2 § första stycket socialtjänstlagen får socialnämnden, när det gäller en utredning om socialnämnden behöver ingri- pa till en underårigs skydd eller stöd, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. En sådan s.k. barnavårdsutredning kan bedrivas utan samtycke från vårdnadshavaren men skall så långt det är möjligt ske i samråd med denne. Av handlingarna hos JO framgår det att L. folkbokfördes i kom- mun . Hon var alltså folkbokförd i kommunen när kommune kontaktade socialförvaltningen. På grund av de uppgifter som soci- alförvaltningen erhöll från kommune uppkom frågor rörande beho- vet av insatser från socialnämndens sida beträffande L. Nämnden var därför skyldig att inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen. Genom de olika åtgärder som socialförvaltningen vidtog får anses att en sådan utredning rent faktiskt inleddes. Inom ramen för den utredningen hade socialförvalt- ningen möjlighet att vidta erforderliga utredningsåtgärder utan M.B.N:s tillå- telse. Det råder viss oklarhet om hur socialförvaltningen vid den aktuella tiden och socialnämnden i efterhand har bedömt på vilken grund de olika åtgärderna vidtogs. Jag nöjer mig i detta sammanhang med att framhålla att nämnden borde ha fattat ett formellt beslut om att inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen och att åtgärderna borde ha vidtagits inom ramen för en sådan utredning. Vad som har framkommit under handläggningen borde i följd härav även ha dokumenterats (se 11 kap. 5 § socialtjänstlagen). För bristerna i dessa hänseenden kan nämnden inte undgå kritik. I en skrivelse till kommune lämnade 1:e soci- alsekreteraren , efter begäran, en skriftlig sammanfattning av hennes kontakter i saken. Som jag uppfattar det har sammanfattningen läm- nats efter att socialförvaltningen kom fram till att det inte var aktuellt att på- börja en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen. Åtgärden kan därför inte anses ha skett inom ramen för den barnavårdsutredning som jag ovan har funnit rent faktiskt vidtogs. Enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) gäller inom som huvudregel sekretess för uppgift om enskilds förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstå- ende lider men. Av 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen följer att sekretes- sen även gäller i förhållande till utländska myndigheter. I förevarande fall var det klarlagt för socialförvaltningen i kom- mun att M.B.N. inte ville att något samarbete skulle ske med de sociala myn- digheterna i . Det förelåg alltså sekretess enligt huvudregeln i 7 kap. 4 § sekretesslagen gentemot de sociala myndigheterna i kommune. En sekretessbelagd uppgift får emellertid, enligt 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen, lämnas till en utländsk myndighet om uppgiften i motsvarande fall får lämnas till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myn- dighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten. Enligt 14 kap. 2 § sista stycket sekretesslagen hindrar inte sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen att uppgift som enskild, som inte fyllt , eller närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården och till annan sådan myndighet, om det behövs för att den enskilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Denna bestämmelse ger möjlighet för bl.a. två socialnämnder i olika kommuner att samarbeta och lämna uppgifter till varandra i fall där det annars skulle föreligga sekretess mellan dem. Med hänsyn till socialnämndens särskilda ansvar för barn och unga, finner jag att den aktuella bestämmelsen kan tillämpas för att möjliggö- ra ett samarbete mellan en svensk socialnämnd och de sociala myndigheterna i en dansk kommun i sådana frågor som anges i lagrummet. I förevarande fall pågick det en utredning i kommune rörande frågan om tidigare be- slutad tvångsvård skulle fortsätta eller upphöra. Enligt min bedömning hade i enlighet med 1 kap. 3 § tredje stycket och 14 kap. 2 § sista stycket sekretesslagen möjlighet att redovisa de i sammanfattningen angiv- na uppgifterna till de sociala myndigheterna i kommune för att an- vändas i den danska utredningen inför beslut i frågan om omhändertagandet skulle bestå eller upphöra. Vad som har förekommit i denna del föranleder därför inte någon kritik från min sida. Av utredningen framgår följande. I en skrivelse till chefen för individ- och familjeomsorgen , daterad , begärde M.B.N. att få aktinsyn. Begäran om aktinsyn upprepades i en skrivelse till , daterad . Såsom jag förstår remiss- svaret har 1:e socialsekreteraren svarat på bl.a. denna begäran muntligen. I remissvaret har anförts att socialnämnden inte hade något ärende och att det därför inte fanns något aktmaterial att ha insyn i. Som jag har anfört i ett tidigare avsnitt borde socialförvaltningens åtgärder ha vidtagits inom ramen för en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen. I följd härav borde handläggningen ha dokumenterats. Mot bakgrund av att socialförvaltningen synes ha vidtagit åtgärderna utan att inleda en utredning, saknas det anledning för mig att ifrågasätta förvaltningens besked om att det inte fanns något ärende eller någon akt hos nämnden.