frsrdg · GQ04RR12 · 2003-01-01 00:00:00 — i framhåller att det är viktigt med ett tydligt utformat uppdrag till länsveterinärerna när det gäller tillsynen över veterinärers rapportering och utvecklingen inom djurhälsoområdet. Veterinärer i uppger att man har mycket god kännedom om . Det är enligt organisationen mycket enkelt för distriktsveterinärerna att ta del av de uppgifter som privatpraktiserande veterinärer rapporterar till verkets djuravdelning. i och anser att en utredare även bör få i uppdrag att komma med förslag till hur eventuella brister i inrapporteringen ska kunna åtgärdas. Svensk Mjölk och Svenska Djurhälsovården framhåller att näringens krav på kvalitetssäkrad statistik måste tas i beaktande. Det måste t.ex. finnas rutiner för att rätta uppgifter till djursjukdata samt möjligheter att spåra behandlingar och läkemedelsanvändning per djur, djurbesättning och veterinär. uppfattning är att inrapportering och kvalitet har förbättrats . påpekar att det inte finns några författningsenliga sanktioner mot veterinärer som inte rapporterar i enlighet med gällande regler. Revisorernas överväganden och förslag Revisorerna bedömer att de svenska djurens hälsa kan ha påverkats menligt av den misstro som finns hos många veterinärer. Det har lett till att vissa veterinärer inte rapporterar djurens sjukdomar och behandlingar till djursjukdatabas. Förebyggande insatser hade sannolikt kunnat planeras och organiseras på ett bättre sätt om uppgifterna om behandlingar och medicinering hade varit tillförlitliga. Flera år har gått utan att lyckats komma till rätta med problemen. Det finns därtill motstridiga uppgifter om i vilken mån olika veterinärer faktiskt rapporterar. Svensk Mjölk och () instämmer i uppfattningen att inrapporteringen och kvaliteten i uppgifterna har förbättrats . Flera remissinstanser, däribland Svensk Mjölk, LRF och Länsstyrelserna i och menar att det likväl kvarstår problem att lösa. En anledning till att rapporteringen inte har fungerat tillfredsställande kan vara att inte har haft möjligheter att vidta sanktioner gentemot de veterinärer som inte rapporterar i enlighet med regelverket. Förbättringar i inrapportering av uppgifter har främst varit beroende av veterinärerna själva och av länsveterinärernas främjande insatser. Länsveterinärer uppger att de inte har praktiska möjligheter att fullfölja det uppdrag som de har fått av regeringen, som innebär att de aktivt ska främja och följa upp inrapporteringen av djursjukdata. De menar att det inte finns några möjligheter för dem att avgöra i vilken utsträckning olika veterinärer rapporterar. Revisorerna anser att det är angeläget att snabbt komma till rätta med inrapporteringen till djursjukdata och uppgifternas användbarhet. Tillförlitliga uppgifter över djurens läkemedelsanvändning och djurens sjukdomar är viktigt för både människors och djurens hälsa. Revisorerna föreslår att regeringen ger en oberoende utredning i uppdrag att redovisa hur omfattande bristerna i djursjukdata är, vad de beror på och vad bristerna har inneburit för statistikens användbarhet. i och har framhållit att utredningen även bör få i uppdrag att komma med förslag till hur bristerna kan åtgärdas och hur man kan åstadkomma en fullständig rapportering från alla veterinärer. Svensk Mjölk och Svenska Djurhälsovården har framhållit att utredningen om djursjukdata bör beakta behovet av kvalitetssäkrad statistik samt öppen och kvalitetssäkrad dokumentation av det veterinära arbetet som gör det möjligt att spåra behandlingar och läkemedelsanvändning. Även dessa frågor bör enligt revisorernas mening omfattas av den föreslagna utredningen. Med hänvisning till vad som framförts under revisorernas överväganden och förslag föreslår revisorer att fattar följande beslut. tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorer anför i avsnitt 2.1 om och länsveterinärernas arbetsuppgifter. tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorer anfört i avsnitt 2.2 om Djursjukdata. Detta ärende har avgjorts av revisorerna i plenum. I beslutet har deltagit revisorerna (), (m), Per (), (), (), (), (), (), (), () och (). Vid ärendets slutliga handläggning har vidare närvarit kanslichefen och utredningschefen (föredragande). Revisionsdirektören har ansvarat för ärendets beredning. Rapport 2002/03:4 Villkoren för veterinär verksamhet revisorer · 100 12 · TEL · fax revisorer har på eget initiativ granskat veterinärväsendet och de villkor som olika veterinärgrupper arbetar under. Rapporten är ett delprojekt i en större granskning benämnd Myndigheter på marknaden (förstudie /02:9). Det centrala i granskningen är en jämförelse av de villkor som fältveterinärer har beroende på om de är anställda av eller arbetar som privatpraktiserande veterinärer. Granskningen har beretts i revisorernas tredje avdelning. I tredje avdelningen ingår , ordf. (m), v. ordf. (s), (), (), (), (), () och (). Arbetet med granskningen vid revisorernas kansli har i första hand utförts av , revisionsdirektör. Telefonintervjuer med lantbrukare har gjorts av praktikanten . En intern referensgrupp inom kansliet har bidragit med synpunkter. Utredningschefen och kanslichefen har också medverkat i granskningen. Rapporten är beslutad av revisorerna i plenum . Rapporten sänds nu på remiss till berörda myndigheter och andra organisationer. Efterfrågan på veterinärtjänster för lantbrukets djur har minskat . har efterfrågan på veterinärtjänster för sällskapsdjur ökat. fanns det ca 1 900 yrkesverksamma veterinärer i . Av dessa var 320 distriktsveterinärer anställda av , 110 privatpraktiserade på lantbrukets djur och 350 privatpraktiserade på sällskapsdjur och hästar. Övriga veterinärer var anställda i huvudsak av djursjukhus, inom offentlig administration eller livsmedels- och läkemedelsföretag. Sedan omorganisation av distriktsveterinärorganisationen 1995 har veterinärer varit missnöjda med statsmakternas sätt att utforma villkoren för statliga distriktsveterinärer och privatpraktiserande veterinärer. Missnöjet har bl.a. lett till ofullständig rapportering till databas om djursjukdomar och de behandlingar djuren har genomgått. Det innebär att uppgifter om behandlingar, diagnoser och läkemedelsanvändning har varit ofullständiga. Missnöjet med villkoren har försvårat för veterinärgrupperna att samarbeta om jourtjänstgöring och djurhälsoarbete. Det har lett till sämre arbetsmiljö för veterinärer. De veterinära resurserna för djurhälsovård har inte tillvaratagits på ett effektivt sätt. De ekonomiska förutsättningarna för di-striktsveterinärer skiljer sig från dem som gäller för privatpraktiserande veterinärer. får ett statligt bidrag för sin uppdragsverksamhet. uppgår bidraget till . Pengarna används bl.a. till personal och utbildning. används för att reducera distriktsveterinärernas avgifter vid långa veterinärresor. Distriktsveterinärerna ska upprätthålla jour i hela landet dygnet runt för i första hand lantbrukets djur. Även privatpraktiserande veterinärer upprätthåller dock jour och gör långa resor. upprätthåller även nationell beredskap mot smittsamma djursjukdomar. De arbetsuppgifter som utförs av statliga distriktsveterinärer avviker inte från de uppgifter som utförs av privatpraktiserande veterinärer. Samtliga veterinärer har skyldighet att fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. För alla veterinärer gäller skyldigheten att göra en undersökning och fastställa sjukdomens art vid misstanke om smittsam djursjukdom samt att skyndsamt underrätta och berörd länsstyrelse. Därutöver är samtliga veterinärer skyldiga att anmäla fall där djur inte hålls eller sköts i enlighet med djurskyddslagen. Alla veterinärer - även privatpraktiserande veterinärer - utför myndighetsutövande uppgifter på uppdrag av . De statliga distriktsveterinärerna behandlar i allt större utsträckning sällskapsdjur. Av alla behandlingar gällde , 266 000 behandlingar, sällskapsdjur. Ett skäl är att efterfrågan på veterinärtjänster på lantbrukets djur har minskat. Ett annat skäl är distriktsveterinärernas skyldighet att upprätthålla jour innebär att distriktsveterinärorganisationen måste bemannas med tillräckligt många distriktsveterinärer för att godtagbara arbetsvillkor ska kunna skapas. Det finns enligt revisorernas mening inga särskilda skäl som talar för att distriktsveterinärernas arbetsuppgifter bedrivs i myndighetsform eller med ett statlig huvudmannaskap. Revisorerna föreslår att regeringen utreder de närmare förutsättningarna för hur en avveckling av distriktsveterinärorganisationens statliga huvudmannaskap kan genomföras. Med ett ändrat huvudmannaskap kan alla veterinärer behandla både lantbruksdjur och sällskapsdjur utan att det ifrågasätts. Därtill blir uppgifter tydligare. Verkets tillsyn över veterinärerna kan skärpas och förtroendet för tillsynen öka. Även i fortsättningen behövs tillgång till veterinärer i hela landet och veterinär beredskap mot smittsamma djursjukdomar. Revisorerna menar att det även fortsättningsvis bör vara en uppgift för - eller någon annan statlig myndighet - att se till att tillgången till veterinärer är god och att beredskap finns. Länsstyrelserna avsatte sammanlagt högst fyra årsarbetskrafter för tillsyn över veterinärer. Var fjärde länsstyrelse deklarerade att någon tillsyn inte hade utövats. Revisorerna föreslår att regeringen tar initiativ till en samlad översyn av länsveterinärernas arbetsuppgifter. Det finns flera förklaringar till att uppgifter om djursjukdata har varit ofullständig. En del av problemen hänförs till hantering av uppgifterna. Revisorerna föreslår att regeringen ger en oberoende utredare i uppdrag att redovisa hur omfattande bristerna är, vad de beror på och vad bristerna har inneburit för statistikens användbarhet. Minskad och ökad efterfrågan på veterinärtjänster Den samstämmiga bedömningen bland personer som har intervjuats under granskningen är att efterfrågan på veterinärtjänster för lantbrukets djur har minskat . har efterfrågan på veterinärtjänster för sällskapsdjur ökat. Tabellen nedan visar att antalet nötkreatur minskade med 93 300 vilket motsvarar . Antalet får och svin minskade med närmare 30 000 respektive 400 000. Det motsvarar en minskning . Sammantaget innebär detta en minskning med drygt 518 000 nötkreatur, får och svin. Även antalet höns och kycklingar minskade . Minskningen var 588 000 djur vilket motsvarar . Antal nötkreatur, får, svin samt höns och kycklingar Nötkreatur Får Svin Höns och kycklingar 1995 1 777 100 461 800 2 313 200 7 911 779 1998 1 738 500 421 200 2 286 000 7 516 400 2000 1 683 800 431 900 1 917 900 7 323 700 Förändring 1995-2000 - 93 300 - 29 900 -395 300 - 588 079 Källa: , och Utvecklingen av antalet djur är dock inte densamma i hela landet. Det finns regionala skillnader. I några områden, exempelvis , och , har antalet lantbruksdjur ökat . De största minskningarna finns i , och . Kartan nedan visar utvecklingen av nötkreatur i olika län . Förändringen av antalet nötkreatur i olika län Källa: , och Utvecklingen av lantbruksdjur i landet indikerar att efterfrågan på veterinärtjänster för lantbrukets djur minskar. Men behovet av veterinärtjänster för lantbrukets djur kan inte endast bedömas utifrån antalet djur. Nya regler, bekämpningsprogram och ökade insatser för djurhälsovård kan ha betydelse för efterfrågan på veterinärer. En ökad omsorg om djurbestånden kan bidra till att efterfrågan på veterinärtjänster minskar i långsammare takt än antalet djur. De intervjuade veterinärerna menar också att efterfrågan på akut djursjukvård visserligen har minskat men att en ökad efterfrågan på djurhälsovård till viss del har motverkat nedgången. En samstämmig uppfattning är dock att efterfrågan på veterinärtjänster på lantbrukets djur sammantaget har minskat . Det finns ingen tillförlitlig statistik över hur många sällskapsdjur det finns i . Från är det dock obligatoriskt att ID-märka sin hund och registrera sitt ägarskap hos , som ansvarar för driften av registret. Den obligatoriska märkningen gäller dock endast hundar som är födda efter . finns det ca 500 000 registrerade hundar. uppskattar antalet hundar i landet till ca 800 000. har även 120 000 katter registrerade men anser inte att det är en rättvisande uppgift. menar att det är mycket svårt att uppskatta hur många katter det finns i landet. Inte heller vill man uttala sig om antalet ökar eller minskar. Det finns inte heller någon tillförlitlig statistik över antalet hästar. () har enbart statistik över hästar som används inom jordbruket eller som är installade hos jordbruk. Statistiken visar att antalet sådana hästar ökade , från 76 800 hästar till 88 600 hästar. försökte SCB fastställa hur stor andel av hästar som omfattades av statistiken. Man använde sig bl.a. av information från länsveterinärerna, vilket resulterade i en uppskattning att statistiken gällde ca en tredjedel av alla hästar i landet. Om denna uppskattning är riktig skulle det finnas omkring 267 000 hästar i landet. Att statistiken är otillförlitlig visas av att på sin hemsida uppger att det finns drygt 200 000 hästar i landet, medan uppger att det finns ca 300 000 hästar (2002a, 2002). Det finns ingen statistik över andra sällskapsdjur som fåglar, fiskar, ormar eller ödlor. Obefintlig eller otillräcklig djurstatistik bidrar till att det blir svårt att bedöma hur efterfrågan på veterinärer för sällskapsdjur förändras. De som har intervjuats under granskningen har dock menat att efterfrågan på veterinärtjänster för sällskapsdjur har ökat . De bedömer också att efterfrågan kommer att öka . Detta förklaras av att djurägare visar stort intresse för sina sällskapsdjur och är villiga att satsa resurser på veterinärbehandlingar. Djurens behov av sjukvård och hälsovård När djur blir allvarligt sjuka, skadas eller har behov av förebyggande vård, t.ex. vaccination, behöver de hjälp av veterinärer. I djurskyddslagen (1998:534) anges att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Där anges också att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Av djurskyddslagen framgår vidare att ett sjukt eller skadat djur ska ges nödvändig vård, om inte sjukdomen eller skadan är så svår att djuret måste avlivas . Veterinärer ska anlitas när operativa ingrepp på eller injektioner till djur blir nödvändiga. Veterinärer ska också anlitas vid behandlingar när det gäller att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom eller skada hos ett djur. Genom bl.a. dessa bestämmelser definierar statsmakterna utgångspunkterna för veterinär yrkesutövning. Det är djurägaren som ansvarar för att de egna djuren får nödvändig vård. Djurägare ska också se till att djur vid behov avlivas. Eftersom djur ska skyddas mot sjukdom och onödigt lidande är det viktigt med tillgång till veterinärer. Ägare till sällskapsdjur har ofta möjlighet att resa med sitt djur till en veterinärklinik eller ett djursjukhus, medan ägare av lantbruksdjur eller hästar vanligen måste be veterinärerna besöka gården. Det innebär att sällskapsdjurägare och ägare av lantbruksdjur och hästar har olika möjligheter att välja veterinär. Lantbrukaren och hästägaren måste i större utsträckning förlita sig till veterinärer som finns i närbelägna orter. Veterinärer som besöker djur på gårdarna brukar kallas fältveterinärer. Både och anger att hälsan bland de svenska djuren är god. Myndigheterna anger att har en internationellt erkänd god djurhälsa. Hälsoläget för nötkreatur uppges vara mycket gott med internationella mått, trots att massvaccinering av nötkreatur inte förekommer och att antibiotikaanvändningen är låg. En viktig förklaring anges vara de förebyggande insatserna för bättre djurhälsa. Infektionssjukdomar som är vanliga i finns inte bland svenska djur, vilket förklaras av effektiv kontroll och bekämpning. har också förskonats från större utbrott av smittsamma djursjukdomar. De indikatorer som används för att visa att djuren i mår bra är utvecklingen av antalet sjukdomsanmärkningar för olika djurslag och antalet konstaterade fall av smittsamma djursjukdomar. följer upp utvecklingen av sjukdomar med hjälp av djursjukdata i datasystemet Vet@. Alla veterinärer ska rapportera sin kliniska verksamhet till detta system. uppger i sin årsredovisning att sjukdomsanmärkningarna för svin har minskat och att antalet anmärkningar för mjölkkor är oförändrat. för även statistik över antalet fall av smittsamma djursjukdomar. Djurhälsovård omfattar alla insatser som syftar till att förbättra djurhälsan och minska riskerna för att djuren blir sjuka. Det kan gälla att ge djuren rätt foder, vaccinationer, skötsel och omvårdnad samt avel. Flera veterinärer har under granskningen förklarat att veterinäryrket har ändrat inriktning. Från att tidigare i första hand ha handlat om sjukvård har arbetet kommit att alltmer inriktas på hälsovård. Det förklaras av ett ökat intresse från konsumenterna vad gäller livsmedelssäkerhet och djurens välbefinnande. Flera veterinärer har också pekat på att det i djurskyddslagen (1998:534) anges att djur ska skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Med skyddas mot sjukdom avses förebyggande insatser medan onödigt lidande gäller sjukvård i första hand. Alla kliniskt verksamma veterinärer jobbar i mer eller mindre utsträckning med djurhälsovård. Det finns också företag och organisationer som har inriktat sitt arbete på främst djurhälsovård. Djurhälsoveterinärerna samarbetar med de ordinarie veterinärerna på gårdarna. Ett exempel är företaget . Hos Svenska Djurhälsovården finns ett trettiotal anställda veterinärer som har specialiserat sig på något av djurslagen gris, får eller slaktnöt. Dessa veterinärers arbete går ut på att spåra, åtgärda och förebygga hälsostörningar hos djuren. Det kan handla om att ge råd om foderhygien, uppfödning, vaccinering, om att förbättra ventilationen eller ge råd i avelsfrågor. Målet är att förebygga sjukdomar och därmed minska antalet akut sjuka djur. Arbetsuppgifterna kan också bestå av att utreda sjukdomar bland djurbesättningar eller att kontrollera att djurbesättningar är fria från vissa smittämnen. Svenska Djurhälsovården är även huvudman för några officiella kontrollprogram med stöd av lagen (1985:342) om kontroll av husdjur m.m. Svenska Djurhälsovårdens veterinärer anlitas inte när ett enstaka djur har insjuknat. Ett exempel på en organisation som huvudsakligen arbetar med djurhälsovård är Svensk Mjölk och dess 11 ägarföreningar som ägs av lantbrukarna gemensamt. Vid Svensk Mjölk finns ca 130 anställda och av dessa är ca 10 veterinärer och experter på bl.a. juverhälsa, klövhälsa, fertilitet och avel. Svensk Mjölk har utarbetat bl.a. nöthälsoprogrammet FRISKKO. FRISKKO bygger på samarbete mellan husdjursföreningarnas anställda veterinärer och rådgivare, lantbrukarna och de veterinärer som dessa vanligen anlitar. En lantbrukare som är med i FRISKKO får ett eller flera besök av djurhälsoveterinären och den ordinarie praktiserande veterinären. Då går man igenom djurhållningen, hälsonyckeltal och journalför all sjuklighet. Man värderar också sjukligheten i ekonomiska termer och utformar rådgivningsbrev. Tanken med FRISKKO är att det förebyggande arbetet ska ge ökad lönsamhet genom minskade kostnader. Enligt Svensk Mjölk består kostnaderna i samband med att en ko blir sjuk inte enbart av kostnader för behandling. Veterinär- och medicinkostnader beräknas utgöra . Övriga kostnader kommer bl.a. från minskad mjölkavkastning och försämrad mjölkkvalitet. I en utvärdering av de första 41 besättningar som deltagit i FRISKKO framkom att det är lönsamt för lantbrukarna att delta i projektet (Svensk Mjölk 2001). Svensk Mjölk framhåller att den sänkta sjukligheten minskat användningen av antibiotika med en fjärdedel. Endast den som är legitimerad, eller har tillfällig behörighet, har rätt att utöva veterinäryrket. En person som har avlagt veterinärexamen i , i ett annat EES-land eller har en utländsk examen som kompletterats med föreskriven efterutbildning legitimeras som veterinär efter ansökan hos . är också den myndighet som utfärdar legitimationen. (Lag 1994:844 om behörighet att utöva veterinäryrket). Veterinärer utbildas vid i . Veterinärexamen uppnås efter fullgjorda kurser om sammanlagt 220 högskolepoäng, vilket motsvarar heltidsstudier. finns det 72 utbildningsplatser till veterinärprogrammet. har 311 personer avlagt veterinärexamen, motsvarande i genomsnitt ca 62 nyutexaminerade veterinärer . Enligt och råder det brist på veterinärer. uppger att de senaste årens brist har tilltagit och att situationen har förvärrats ytterligare . Orsaken anges vara att det finns alltför få utbildningsplatser och att för få veterinärer därmed examineras. Rekrytering av veterinärer från och har löst de akuta problemen. (2002b). Enligt lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket ska en veterinär fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Av den allmänna veterinärinstruktionen (1971:810) framgår att en veterinär oavsett anställningsform ska föra journal samt förskriva och tillhandahålla läkemedel enligt föreskrifter som eller meddelar. Vid utfärdande av intyg eller utlåtande ska en veterinär visa synnerlig omsorg och noggrannhet. En veterinär ska också anmäla och rapportera misstänkta eller inträffade fall av smittsamma djursjukdomar och allmänfarliga sjukdomar till och . Med allmänfarliga sjukdomar menas sjukdomar som utgör ett allvarligt hot mot människors eller djurs hälsa eller kan medföra stora ekonomiska förluster. De regleras i epizootilagen (1999:657) och zoonoslagen (1999:658). Med epizootiska sjukdomar menas sådana allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människor. Zoonoser är sjukdomar och smittämnen, som bakterier, virus och parasiter, som kan överföras från djur till människor. En veterinär som misstänker en smittsam och allmänfarlig sjukdom ska enligt lag göra en undersökning för att fastställa sjukdomens art, göra det som är nödvändigt för att undvika att smitta sprids samt skyndsamt meddela berörd länsstyrelse och . Därutöver är alla veterinärer skyldiga att anmäla fall där djur inte hålls eller sköts i enlighet med bestämmelserna i djurskyddslagen. Denna skyldighet utvidgades av regeringen till att omfatta alla veterinärer oavsett arbetsgivare (förordning 1971:810 om allmän veterinärinstruktion). hade endast distriktsveterinärer, som är statligt anställda, sådan anmälningsskyldighet. Det innebär att alla veterinärer numera, oavsett arbetsgivare, har samma skyldigheter. Antalet veterinärer och var de arbetar Många veterinärer arbetar både med sällskapsdjur och med lantbrukets djur. Det finns också veterinärer som har valt att endast arbeta med lantbruksdjur eller endast med sällskapsdjur. Av tradition delas veterinärtjänster upp mellan lantbruksdjur och sällskapsdjur. De flesta djur kan räknas till endera gruppen. Enligt uppskattningar av fanns det ca 1 900 yrkesverksamma veterinärer i . Av dessa var ca 320 distriktsveterinärer anställda av , 110 privatpraktiserande på i huvudsak lantbrukets djur och 350 privatpraktiserande på sällskapsdjur och hästar. Därutöver fanns ca 365 veterinärer inom offentlig administration, bl.a. på länsstyrelserna, och . På djursjukhusen fanns ca 430 anställda veterinärer. Omkring 160 veterinärer hade annan privat anställning och arbetade t.ex. på livsmedels- eller läkemedelsföretag eller som djurhälsoveterinärer inom näringens organisationer. Vid slakterierna fanns ca 85 besiktningsveterinärer. Statistiken innefattar veterinärer som arbetar deltid, visstidsanställda veterinärer och vikarier. framhåller att denna statistik ska ses som en ungefärlig uppskattning om var de yrkesverksamma veterinärerna arbetade. Veterinärer inom olika yrkesområden