frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Polisen bedömde i det läget att det fanns otillräckligt underlag för att begära en läkarundersökning av flickan. Eftersom Rättsmedicinska kliniken vid i krävde att remissen skulle komma från poli- sen kunde vi inte få till stånd en läkarundersökning förrän modern via sina advokater till Länsrätten framförde krav på en sådan. Under de samtal som fördes med modern var hon till en början tveksam till en läkarundersökning. Vi pratade bland annat med henne om vad en läkarundersökning innebar för L. och vad den eventuellt kunde visa. Vi framförde att läkarundersökning inte kunde bevisa att ett övergrepp inte hade skett utan bara visa att mödomshin- nan var oskadad. Modern samtyckte till en läkarundersökning, 990914. I utlåtande som läkaren, gör 990923 framkommer inget som tyder på att ett övergrepp har skett. Detta kan dock, enligt läkaren inte heller helt uteslutas. Utlåtandet föranleder att det omedelbara omhändertagandet upphör genom beslut av ordförande, . Vilken bedömning gjordes rörande flickans behov av skydd från anmälan till omhändertagandet? Svar: Den anonyma anmälan kom till oss, 990803. Den handlade om en hän- delse som skulle ha inträffat, 990702. I det läget bedömde vi att det var bättre att försöka göra ett omhändertagande som var synkroniserat med polis och andra myndigheter och som skulle kunna leda till ett ev. erkännande istället för att rusa ut för snabbt. Anledningen till dröjsmålet var främst att polisen hade svårighet att hitta tid och personal tidigare. Det var även viktigt för poli- sen att kartlägga den misstänktes vardag, så att de skulle kunna hämta in ho- nom för polisförhör i samband med förhöret av L., om det framkom uppgifter som kunde tyda på att ett brott begåtts. När fattades beslut om att omhänderta barnen? Svar: ordförande informerades 990831, beslutet fattades 990906. Anteckningen i journalen 990831 har tyvärr blivit felaktigt formule- rad. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. för de i ärendet aktuella händelserna gällde socialtjänstlagen (1980:620). Jag kommer dock nedan att hänvisa till socialtjänstlagen i dess nuvarande lydelse (2001:453), eftersom tillämpliga bestämmelser är i sak oförändrade. Enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen, SoL, skall en socialnämnd verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden skall i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och det stöd de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Enligt 14 kap. 1 § SoL bör var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd an- mäla detta till nämnden. Enligt 11 kap. 1 § SoL skall nämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt, t.ex. genom en anmälan enligt 14 kap. 1 § SoL, kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om vård utan samtycke. Regler härom finns i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Vård enligt LVU skall bl.a. beslutas om det på grund av misshandel, otill- börligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (2 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. Enligt 6 § LVU får socialnämnden besluta att den som är ome- delbart skall omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om inte nämndens beslut kan avvaktas får enligt paragrafen omhändertagandebeslut fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat. Nämndens beslut att på grund av en anonym anmälan inleda en utredning och göra en polisanmälan beslöt att inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL angående barnens förhållanden. Beslutet grundades på en anonym anmälan. Det ligger i sakens natur att en sådan anmälan måste be- handlas med särskild försiktighet. Någon grund för att avfärda en anmälan bara därför att den är anonym finns inte, utan det är själva innehållet i anmä- lan som måste vara avgörande för hur nämnden skall hantera den. Även en anonym anmälan kan således ligga till grund för en utredning. Uppgifterna i den anonyma anmälan var förhållandevis detaljerade. Upp- gifterna var ägnade att inge stor oro för L:s förhållanden. tog anmälan på allvar. Jag finner inte anledning att kritisera den fann skäl att inleda en utredning för att klarlägga behovet av åtgär- der från nämndens sida när det gällde L. Jag finner inte heller anledning att kritisera den ville utreda L:s yngre brors förhållanden. Med utgångspunkt i skyldighet att värna om barns säkerhet och trygghet får det i allmänhet anses åligga socialnämnden att polis- anmäla misstänkta övergrepp mot barn. Vad som i detta fall kommit fram angående nämndens beslut att göra en polisanmälan föranleder inte något särskilt uttalande från min sida. Utredningen och beslutet om omhändertagande omhändertogs barnen i enlighet med 6 § LVU efter ett beslut av nämndens ordförande. Som skäl för ingripandet angavs att det var sannolikt att barnen behövde vård enligt LVU och att rät- tens beslut om sådan vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa/utveckling och för att utredningen kunde försvåras. Tillämpningen av 6 § LVU bygger på en sannolikhetsbedömning rörande den unges behov av vård med stöd av lagen. Det måste på goda grunder kun- na antas att sådan vård är nödvändig för att ett omhändertagande skall kunna Vidare måste man göra en prövning av om rättens beslut kan avvaktas. Om det är fråga om misstanke om sexuella övergrepp gör sig därvid barnets behov av skydd naturligen starkt gällande. Endast om barnets säkerhet på annat sätt kan garanteras kan nämnden, om förutsättningarna för omhänderta- gande i övrigt är uppfyllda, underlåta att fatta beslut härom. Skyldigheten att se till att barnet får erforderligt skydd får inte stå tillbaka för andra hänsynstaganden. Den omständigheten att en polisanmälan har gjorts och att en polisutredning skall påbörjas fritar inte nämnden från dess skyldighet att på egen hand bilda sig en uppfattning om barnets behov av skydd. En annan sak är att nämnden under sin utredning självfallet måste ta viss hänsyn till att en polisutredning pågår. I detta ärende hade polisen inte resurser att höra de inblandade personerna. Detta var sannolikt anledningen till att det kom att dröja drygt en månad från det att anmälan kom in till förvaltningen till dess omhändertagandet av barnen ägde rum. Några faktiska utredningsåtgärder tycks inte ha vidtagits förrän i samband med be- slutet om tvångsomhändertagande. togs inte heller någon kontakt med M.N. Nämndens passivitet vad gäller frågan om barnens eventu- ella skyddsbehov i detta skede måste enligt min mening starkt ifrågasättas. som barnen omhändertogs enligt 6 § LVU hördes modern och L. av polis. Modern tillbakavisade uppgifterna om att den manlige bekanten skulle ha förgripit sig sexuellt mot L. Inte heller förhöret med L. gav något belägg för att övergrepp hade förekommit. Vid bedömningen av frågan om det fanns skäl för ett omhändertagande enligt LVU, är det givetvis varken lämpligt eller möjligt att dra några egentliga slutsatser av vad som kommit fram vid ett första polisförhör. Så gjordes uppenbarligen inte heller i förevarande fall. Rent faktiskt innebar detta att det för det omedelbara omhändertagandet inte hade tillförts beslutsunderlaget något utöver den anonyma anmälan. Härav torde man kunna sluta sig till att anmä- lan tillmätts en avgörande betydelse för beslutet att omhänderta barnen. Eftersom anmälan inte bedömdes kunna leda till ett omhändertagande redan när den kom in till nämnden, uppkommer givetvis frågan varför upp- gifterna i anmälan ansågs tillräckliga för ett omhändertagande en månad sena- re trots att det inte framkommit något ytterligare som gav stöd åt dem. Enligt min bedömning borde nämnden ha vidtagit ytterligare utrednings- åtgärder i ärendet tidigare än vad som blev fallet, och nämnden borde således ha sett till att den hade ett bättre underlag för beslutet att omhän- derta barnen. När ett omhändertagande enligt 6 § LVU aktualiseras måste utredningen bedrivas med särskild skyndsamhet. I ett sådant fall finns det begränsade möjligheter att inhämta ett fullständigt underlag för beslutet. Hänsynen till en polisutredning kan också påverka nämndens handlingsutrymme. När ett ären- de hos socialnämnden gäller misstanke om misshandel av eller sexuellt över- grepp mot barn är en läkarundersökning ofta nödvändig för att socialnämnden skall kunna bedöma den unges behov av vård. En läkarundersökning av en underårig bör i första hand ske i samråd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare. Om detta inte är möjligt och nämnden finner det nödvändigt med en sådan undersökning, kan nämnden med stöd av 32 § LVU besluta om läkarundersökning och utse läkare för undersökningen. Såvitt kommit fram avsåg inte polis eller åklagare att ta initiativ till en lä- karundersökning. genomfördes dock en rättsmedi- cinsk undersökning av L. Enligt läkarutlåtandet skedde den på uppdrag av polismyndigheten. Undersökningen kom till stånd efter att modern hade lämnat sitt medgivande till en läkarundersökning. Un- dersökningen gav inte stöd för att L. hade utsatts för något sexuellt övergrepp. På grund av vad som kom fram beslutades att omhändertagandet skulle upp- höra. Resultatet av den rättsmedicinska undersökningen tillmättes stor betydelse. Den utfördes dock först efter beslutet om omhändertagande. Om den hade utförts i anslutning till omhändertagandet ger utredningen här vid handen att omhändertagandet hade upphört än som blev fallet. Som nämnden anfört ansåg polisen att den inte kunde föranstalta om en läkarundersökning. har dock haft ett självständigt ansvar för att klarlägga förutsättningarna för behovet av vård enligt LVU och därvid själv kunnat fatta ett beslut om läkarundersökning av flickan. Jag konstaterar att länsrätten tycks ha ansett att en sådan undersökning var nödvändig för att kunna ta ställning till det omedelbara omhändertagandet. Enligt vad som kommit fram synes nämnden dock inte ens ha övervägt att för egen del fatta ett beslut om undersökning av L. Detta är enligt min mening anmärknings- värt. I sammanhanget bör påpekas att socialnämnden bör överväga om barnets behov av skydd kan tillgodoses på något annat sätt än genom ett omhänderta- gande enligt LVU. Huvudregeln är att insatser beträffande barn skall ske i samråd med föräldrarna. Detta gäller även om ett ingripande enligt LVU aktualiseras. att ett barn behöver skiljas från föräldrarna för vidare utredning eller för att bereda barnet skydd skall nämn- den undersöka om föräldrarna frivilligt går med på att barnet placeras utanför hemmet (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1986/87 s. 145). Den omständigheten att vårdnadshavarna samtycker till att barnet bereds sådan vård utesluter inte alltid en tillämpning av LVU. Om vårdnadshavarna inte kan antas godkänna den planerade vården i dess helhet eller kan antas ingripa i denna, kan vård enligt LVU beslutas trots att vårdnadshavarna har samtyckt till en placering. Om tillräckliga säkerhetsåtgärder således inte kan vidtas inom ramen för en frivillig placering, måste tvångsåtgärder enligt LVU övervägas. , efter det att anmälan inkommit , övervägt möjligheten att få M.N:s samtycke till att placera barnen i ett utredningshem eller att läkarundersöka L. är oklart. Möjligheten att diskutera sådana frågor med vårdnadshavaren är naturligtvis mer begränsad när grun- den för omhändertagandet är att den fortsatta utredningen rörande barnets behov av vård inte allvarligt skall försvåras. Den omständigheten att barnen senare kom att placeras på ett utredningshem tillsammans med M.N. medför enligt min mening att utredningsintresset knappast motiverade att ingripandet skedde utan föregående kontakt med M.N. Avslutningsvis vill jag påpeka att det i L:s personakt finns en handräcknings- begäran från om att L. skulle hämtas till läkarunder- sökning. Begäran var undertecknad av en socialsekreterare. Huruvida L. för- des till undersökningen genom polisens försorg är oklart. samtyckt till läkarundersökningen har jag inte funnit skäl att granska frågan. Jag vill dock erinra om att en begäran om polishandräckning för att genomfö- ra en läkarundersökning utgör en sådan fråga som inte får delegeras till en anställd vid nämndens förvaltning (jfr 43 § LVU och 10 kap. 4 § SoL). har begärt ekonomisk upprättelse. Det ankommer inte på JO att prö- va frågor om skadestånd. Sammanfattningsvis måste jag konstatera att socialnämndens handläggning i förevarande fall inte kan anses uppfylla de höga krav som måste ställas när det gäller ärenden enligt LVU vilka ytterst rör frihetsberövande av enskild person. Jag finner dock inte anledning att nu gå vidare i saken utan nöjer mig med den kritik som framgår av det anförda. Fråga om socialnämndens skyldighet att samråda med vårdnads- havaren i frågor som rör ett barn som vårdas enligt LVU (Dnr 809-2000) I en anmälan till JO klagade . på i angående handläggningen av ett LVU-ärende rörande sonen ., född . De framförde bl.a. följande klagomål. 1.Socialnämnden hade inte informerat dem om vad som skett och vad som planerades avseende M:s placering i familjehemmet. 2.Socialnämnden hade inte informerat dem om möten som hölls rörande M. De fick inte veta när ärendet skulle tas upp i IFO-gruppen eller i sociala ut- skottet. 3.Socialnämnden hade underlåtit att informera dem om att M. undersökts av psykolog vid BUP. De hade själva fått ta reda på varför undersökningar gjorts och resultatet av undersökningarna. 4.Familjehemmet hade uppgett att det inte, trots upprepade påstötningar , fått någon handledning från nämnden. 5.De fick inte veta vad nämnden planerade avseende M. och inte heller hur nämnden tänkt sig kontakten mellan dem och M. fick inget stöd från nämnden i förhållande till M.N. Själva fick de inte från skolan någon som helst information avseende M. 7.Nämndens omprövningar av LVU-vården ägde rum utan deras vetskap. I en kompletterande skrivelse gjorde T.P. gällande att socialnämn- den hade gjort sig skyldig till sekretessbrott genom att överlämna material i LVU-ärendet till BUP i . De uppgav att BUP hade fått tillgång till nämndens papper angående M. och dem och att detta hade skett utan att socialnämnden hade informerat dem om att nämnden avsåg att översända myndighetens handlingar till BUP. i anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. Nämnden lämnade ett av förvaltningsjuristen upprättat yttrande som sitt remissvar. I yttrandet anfördes bl.a. följande. (83-) är son till T.P. i be- slutade, genom sociala utskottet (SOU), att ansöka om att M. skulle beredas vård med stöd av 2 § LVU. Länsrätten i län biföll socialnämndens ansökan . M. har varit placerad hos makarna . Bemötande av T.P:s och M.N:s framförda synpunkter i anmälan till JO Bemötande sker i enlighet med de av T.P. 1.Vid ansökan om LVU av M. redovisades en vårdplan. Däri angavs syftet med valet av placering samt vad placeringen skulle leda till. Föräldrarna har tagit del av denna vårdplan. Vidare har representant från socialnämnden till- sammans med föräldrarna besökt familjehemmet. Telefonkontakt med föräld- rarna har också hållits. Nämndens uppfattning är således att föräldrarna fort- löpande hållits informerade om frågor i anledning av placeringen men bekla- gar naturligtvis att föräldrarna inte uppfattat situationen så. 2.Någon information lämnas inte till vårdnadshavare i de fall där enskilda ärenden diskuteras i handledning eller liknande träffar. Syftet med diskussio- nerna är i dessa fall endast att lämna råd eller stöd till ärendets handläggare. Några beslut fattas aldrig. har genom sitt utskott var sjätte månad övervägt om vården av M. skall fortgå. Ansvarig tjänsteman har då anmält dit hur vår- den bedrivits samt hur förhållandena hos vårdnadshavarna ser ut. Med anled- ning av att dessa överväganden inte föranlett någon åtgärd från nämndens sida har anmälan lagts till handlingarna. Inför ett sådant övervägande infor- meras inte vårdnadshavarna. Detta i enlighet med allmänna råd 1997:15. I de fall vårdnadshavarna begärt att vården skall upphöra och ärendet till följd härav tagits upp i utskottet har förvaltningslagens regler om partsinsyn, kommunikation etc. tillämpats fullt ut. 3.Under sommaren 1999 kontaktades BUP i syfte att få ett utlåtande angå- ende M. och hans hjälp och stödbehov. Någon kontakt togs inte med föräldrarna innan begäran om ett utlåtande skedde. Någon skyldighet att meddela föräldrarna om detta innan kan enligt nämndens mening inte anses föreligga, även om det varit lämpligt. takt som togs med BUP var ett nödvändigt led i nämndens vårdansvar för M. Syftet var att kunna ge M. den adekvata vården och stödet. Föräldrarna tog del av remissvaret inför sociala utskottets sammanträde . 4.Familjehemmet har efterfrågat vägledning i sin roll av familjehem för M. Någon regelrätt begäran om handledning i traditionell mening har inte framförts från familjehemmets sida och något behov därav har heller inte på annat sätt framkommit. Familjehemmet har erhållit vägledning genom kon- takter med BUP i kommun. Kontakter har förekommit i tre omgångar om ca 35 besök per omgång. 5.Vid ansökan om beredande av vård av M. enligt LVU fanns en uppgjord vårdplan. Därefter har ärendet prövats av såväl socialnämnden som domstol vid ett flertal tillfällen. Härvid torde det ha framgått vilken planering som förelegat för M. Den omständigheten att föräldrarna trots detta inte uppfattat den informationen är naturligtvis beklagligt. Något beslut gällande umgängesrestriktioner har inte fattats. Umgänges- plan har upprättats innebärande umgänge växelvis i familjehemmet och i föräldrarnas hem. Föräldrarna har också tät telefonkontakt med M. Frågor angående umgänget diskuteras löpande och umgänget har, enligt nämndens mening, fungerat väl. Utvidgning av tiden för umgänge har också skett. 6.Socialnämnden har ett vårdansvar för M. och skall medverka till att han får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden. Pla- ceringen av M. i familjehemmet skall garantera M. den för honom behövliga vården vari ingår umgänge med föräldrarna. Nämndens mening är att M. får det stöd av socialnämnden han är i behov av i ifrågavarande hänseende. Vad gäller information från skolan har föräldrarna alltid möjlighet att kontakta skolan för att förhöra sig om M:s situation. Förekomsten av brister vad gäller information från skolans sida till föräldrarna saknar socialnämnden närmare kännedom om. 7.Vad gäller anmärkningen under denna punkt hänvisas till vad som an- förts under punkt 2 ovan. Det är riktigt att material överlämnats från till BUP. Nämndens uppfattning är att ett sådant överlämnande överensstämmer med möjligheten att överlämna information mellan myndigheter inom hälso- och sjukvården och i syfte att enskild som inte fyllt skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. För mer detaljerad information om handläggningen i ärendet samt bak- grunden till LVU-placeringen hänvisas till socialnämndens journalanteck- ningar och beslut i ärendet. I ett beslut anförde JO följande. Underlåtenhet att informera vårdnadshavarna om avsikten att inhämta utlåtande från BUP m.m. (punkten 3 samt den komplet- terande anmälan) Enligt 11 § första stycket LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas . Av samma be- stämmelses fjärde stycke framgår att nämnden eller den som nämnden har uppdragit vården åt skall ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning det behövs för att genomföra vården, bestämma om hans personliga förhål- landen. Det kan t.ex. gälla frågor om medicinsk vård eller behandling. Av den sistnämnda bestämmelsen följer att nämnden efter ett beslut om vård enligt LVU inträder vid sidan av vårdnadshavarna eller i deras ställe och har samma skyldigheter och befogenheter som tillkommer vårdnadshavarna. När nämnden tar ställning till frågor avseende den unges personliga för- hållanden bör nämnden, i enlighet med de principer som skall gälla i vårdar- betet, samråda med föräldrarna i de fall förhållandena medger det. Den omständigheten att nämnden tagit över ansvaret för vården av den unge får således inte innebära att föräldrarna fråntas allt inflytande. Föräldrarna, lik- som den unge själv, bör så långt det är möjligt medverka vid vårdens utform- ning. Enligt min mening bör nämndens handläggare aldrig underlåta att in- formera vårdnadshavarna om uppkomna frågor kring vården. Vårdnadshavar- na skall även beredas möjlighet att framföra sina synpunkter till nämnden (se JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 279). I förevarande fall har socialnämnden funnit att det, som ett nödvändigt led i nämndens vårdansvar, förelegat behov av att inhämta ett utlåtande från BUP avseende M. och hans hjälp- och stödbehov. Jag har inte anledning att ifråga- sätta den bedömningen. Av remissvaret framgår att nämnden underlåtit att informera M.N. om att nämnden avsåg att begära aktuellt utlåtande. Jag anser att nämnden, i enlighet med vad som anförts ovan, borde ha infor- merat M.N. om att pojken eventuellt hade behov av ytterligare stöd- insatser och att nämnden därför avsåg att inhämta ett utlåtande från BUP i saken. har även klagat på att nämnden har överlämnat handlingar i LVU-ärendet till BUP. I denna del kan konstateras att nämnden haft möjlighet att med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100), eller den i remissvaret beskrivna bestämmelsen i 14 kap. 2 § sjunde stycket samma lag, lämna ut material som underlag för remissen till BUP. Vad som kommit fram i denna del ger inte grund för att uttala någon kritik mot nämnden. Påstådd underlåtenhet att informera vårdnadshavarna angående nämndens omprövning av vården m.m. (punkterna 2 och 7) En socialnämnd skall noga följa den vård som ges barn och ungdomar utanför det egna hemmet. När den unge har omhändertagits enligt 2 § LVU, dvs. på grund av brister i hemmiljön, skall socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs (13 § andra stycket LVU). I sådana fall ankommer det på handläggande tjänsteman att till nämnden an- mäla hur vården bedrivits och hur den unges och föräldrarnas förhållanden utvecklar sig. Det är först när socialnämnden finner anledning att ifrågasätta behovet av fortsatt vård som en prövning i nämnd skall ske och det är först då som ett ärende uppkommer. vid sina överväganden att frågan bör prövas i nämnden skall den ta initiativ till att behövliga kompletteringar av utredningen görs. Härvid skall förvaltningslagens (1986:223) bestämmel- ser om parts rätt till insyn, kommunikation m.m. iakttas. Det beslut som nämnden därefter fattar kan överklagas. Om nämnden vid sina överväganden däremot finner att anmälan om vår- den inte ger anledning till någon åtgärd av nämnden, kan nämnden lägga anmälan till handlingarna utan beslut i saken (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 466). När vårdnadshavaren eller den unge, om denne fyllt , begär det skall vården vidare alltid omprövas. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att överväganden avseende LVU- vården gjorts var sjätte månad. Vidare har nämnden uppgett att omprövning har skett när föräldrarna har begärt att vården skall upphöra och att förvalt- ningslagens regler om kommunikation m.m. då har tillämpats. Vad som kommit fram i denna del ger mig inte underlag för att rikta kritik mot nämndens handläggning.