frsrdg · GQ04RR11 · 2003-01-01 00:00:00 — Det är av stor betydelse för att kostnader för arkeologi, liksom andra kostnader i samband med vägbyggen, reduceras utan att kvaliteten äventyras. Kostnaden för arkeologiprocessens första två steg motiverar oftast inte ett anbudsförfarande enligt nuvarande regler. har den undersökare som anlitats i första steget fått ett försteg inför upphandlingen av slutundersökningen. Oberoende av om revisorernas förslag genomförs förordar att upphandling i konkurrens görs redan i tidiga skeden av arkeologiprocessen. Archaeologica Upsaliensis (SAU) anser att förslaget att införa bör hållas samman med förslaget att ge exploatörer ansvar för upphandling. En av de mest angelägna frågorna för ett reformerat system blir att värdera anbud med hänsyn till både ekonomiska och vetenskapliga aspekter. Även och tillstyrker förslaget. menar att det nu finns en möjlighet att rätta till lagändringen 1997, utan att frågan prövas av . Enligt företagets uppfattning har RAÄ inte haft förmåga att styra länsstyrelsernas verksamhet i enlighet med gällande föreskrifter till kulturminneslagen. kulturlandskap och arkeologi anser att konkurrensen och insynen i den arkeologiska processen måste öka, men att en anpassning till inte är önskvärd. En möjlighet att öka konkurrensen om de mindre uppdragen är att länsstyrelserna rutinmässigt skickar uppdragen på remiss till flera undersökare och på detta sätt får in alternativa undersökningsplaner. ifrågasätter förslaget och menar att ett upphandlingsförfarande enligt kräver mycket tid och resurser eftersom majoriteten av de arkeologiska uppdragen är små (). Museet menar också att det är svårt att bedöma hur mycket kunskapsproduktionen får kosta och vem som ska göra denna bedömning. anser förslaget mindre lämpligt eftersom branschen skulle behöva förändra hela sitt synsätt. Museet förordar att nuvarande regler tillämpas i högre grad. menar museet att en positiv effekt av revisorernas förslag skulle vara att "lagt bud ligger". skulle då inte kunna besluta om en lägre kostnad för det arkeologiska arbetet än vad museet angett i sin undersökningsplan - ett förfarande som ofta används. anser, liksom i , att samarbete ger bättre förutsättningar än konkurrens för att bygga upp och sprida kunskap. Upphandling kan möjligen hålla nere de synliga kostnaderna, men ska vägas mot att handläggning är resurs-krävande. Förbättrad insyn och utvidgad kontroll över uppdragsverksamheten medför ökade krav på länsstyrelserna, vilket till stor del är en fråga om resurser - både ekonomiska och vetenskapliga. anser att det är fel att utsätta kunskapsuppbyggnad för konkurrens. Enligt museet leder konkurrens till sämre kvalitet och högre pris. Med ett upphandlingsförfarande blir det svårt att väga kostnader och vetenskaplig kvalitet mot varandra. Kulturmiljö ser inte att arkeologin skulle ha något att vinna på konkurrens. Det vetenskapliga värdet av arkeologiska undersökningar måste vara utgångspunkten - även om det är svårt att bedöma och svårt för en uppdragsgivare att få insikt i. Kulturmiljö menar att undersökarnas kontinuitet i arbetet ger de bästa förutsättningarna för att kunna bedöma tid, kostnader, ambitionsnivå och vetenskapligt värde för en undersökning. Berörda parter får insyn i det arkeologiska arbetet genom de arkeologiska rapporterna. Insyn i hur beslut fattas får man genom länsstyrelsernas beslut. Flera remissinstanser framhåller att villkoren för de arkeologiska undersökarna skiljer sig åt och att det är viktigt att detta uppmärksammas och åtgärdas, om man vill åstadkomma bättre konkurrens. i , , och kulturlandskap och arkeologi nämner i detta sammanhang de olika momsregler som gäller för undersökarna. i beklagar att både momsregler och sekretessregler (skyddande av affärsverksamhet) ensidigt gynnat RAÄ-UV. och framhåller att flertalet undersökare begränsas geografiskt antingen av egna stadgar eller kommunallagen. menar att ett sätt att öka konkurrensen inom uppdragsarkeologin är att ge museerna möjlighet att verka utanför den egna kommunen eller regionen. En annan väg kan vara att stimulera teknikkonsulterna att bredda sitt utbud av tjänster till att även omfatta arkeologi. anser att det saknas riktlinjer för vilken roll universitet och högskolor ska ha inom uppdragsarkeologin. Om universitet och högskolor ska verka som undersökare bör det ställas krav på särredovisning av kostnader och uppföljning av det ekonomiska utfallet i verksamheten. Vidare menar verket att staten bör ställa krav på att de regionala museer som bedriver arkeologisk uppdragsverksamhet redovisar hur statsbidraget använts. Varken utbildningsanslag eller statsbidrag ska användas för att subventionera arkeologiuppdrag. Därför måste den uppdragsarkeologiska verksamheten ha egen resultatredovisning. Revisorerna föreslog i rapporten att exploatörer ges ansvaret för att upphandla arkeologiska utredningar och undersökningar. Statskontoret, i , , , , , Archaeologica Upsaliensis, och professor tillstyrker förslaget. i framhåller att exploatörer måste ges skyldighet att tillämpa så att inte undersökare tillhörande samma rättssubjekt gynnas. Länsstyrelserna måste också bli bättre på att sätta en realistisk ambitionsnivå för undersökningar där kunskapspotentialen är begränsad. Archaeologica Upsaliensis anser att exploatörernas roll behöver stärkas och legitimeras. Revisorernas förslag kommer att innebära att uppdragsarkeologin respekteras av alla sina tre huvudintressenter - exploatör, kulturminnesvård och universitet/högskola. framhåller att verket har en väl utvecklad upphandlingsverksamhet. Länsstyrelserna saknar resurser och har även begränsad erfarenhet av upphandling. kommenterar även kostnadsansvaret och menar att verket inte bör belastas med kostnader för utgrävningar som görs utanför det område som tas i anspråk för den blivande vägen. Exploatören bör inte heller bekosta det vetenskapliga arbetet för att lägga in en ny pusselbit i det stora historiska pusslet. anser det heller inte vara exploatörens ansvar att stå för de regionala museernas kunskapsuppbyggnad. kommun framhåller att även kommunerna har bekostat omfattande arkeologiska undersökningar som i vissa fall aldrig rapporterats och sannolikt inte heller efterfrågats. Kommunen påtalar att man ännu inte fått tillgång till någon förteckning över de fornminnesobjekt som tillkommit efter inventering . Fornminnesinformation behövs för att man ska kunna ta hänsyn till fornlämningar i planarbeten, bygglovsprövningar och fastighetsärenden. tror att förslaget kommer att leda till att de arkeologiska uppdragen utsätts för en tydligare prövning i flera led. Länsstyrelserna bör fokusera på sin kärnverksamhet - fatta beslut, utarbeta kravspecifikationer, svara för uppföljning och kontrollera att uppdragen genomförts och rapporterats. Utifrån kravspecifikationer kan exploatörer genomföra en upphandling i samråd med expertkompetens. ProfessorKristian uppger att exploatörerna upphandlar arkeologi i flera stora länder. Detta kräver dock att RAÄ och länsstyrelserna stärks för att säkerställa kvalitet och kompetens i förhållande till pris - bl.a. i form av tydliga upphandlings- och metodkriterier. befarar att endast stora exploatörer kan klara upphandlingskravet, t.ex. genom att anlita arkeologiska konsulter för uppgiften. Länsstyrelserna i län, , och län avstyrker förslaget med hänvisning till att upphandling av arkeologiska tjänster är en del av länsstyrelsernas myndighetsutövning. i län menar att en exploatör inte kan fatta beslut som innebär myndighetsutövning. i län uppger att granskar undersökarens förslag till kostnader för projektet och att den kostnad som anges i beslutet är en maximal kostnad. Undersökaren ansvarar sedan för att beslutet följs. Föreningen anser att exploatörerna inte ensidigt kan ges ansvaret att upphandla arkeologiska utredningar och undersökningar eftersom upphandlingen är en del av myndighetsutövningen. I stället är ett samarbete mellan exploatör och länsstyrelse i upphandlingsförfarandet att föredra. Detta skulle kunna ske i samråd med arkeologiska rådgivare som länsantikvarierna så gott som enhälligt efterlyser som stöd. i menar att förslagets syfte är gott. tror dock inte att fler fornlämningar kommer att bevaras genom att exploatörerna ges ansvaret för upphandling. i menar att förslagets fördelar är att länsstyrelsernas tillsynsroll kan renodlas och att exploatörernas förståelse för och delaktighet i kulturmiljöarbetet kan öka. Exploatörerna anses dock ha möjlighet att påverka valet av undersökare och lämna synpunkter på kostnadsberäkningar. En nackdel med förslaget är att helhets-perspektiv, kontinuitet och kostnadskontroll riskerar att gå förlorad. hävdar att upphandling av större och viktigare undersökningar bör ske i samråd mellan exploatören, den vetenskapliga ledaren och . Den vetenskapliga ledaren ska ha inflytande över kravspecifikationen och upprättandet av undersökningsplaner. Vidare måste den vetenskapliga ledaren vara delaktig i urvalsprocessen om de arkeologiska resultaten ska kunna användas i forskningen. menar att uppdragsarkeologin är i behov av effektivisering och kostnadskontroll, men att detta kan åstadkommas utan att exploatörerna ges ansvaret för upphandlingen. Länsstyrelsernas kravspecifikationer och tillsyn anses inte vara tillräckliga för att bevaka kvalitetsaspekterna. En positiv effekt av förslaget kan vara att exploatörer får större förståelse för det arkeologiska uppdraget. menar att exploatörer sannolikt väljer det ekonomiskt mest fördelaktiga alternativet. Det finns därmed risk för att vetenskapliga och allmänhistoriska intressen inte beaktas tillräckligt. Om förslaget genomförs får universiteten en viktig uppgift. måste de auktoriserade undersökarna ha hög vetenskaplig kompetens. ser en risk för att exploatörerna kommer att välja anbuden med de lägsta kostnaderna och att kvaliteten därmed blir lägre. Revisorernas förslag kan dock medföra att fråntas sin ofta utnyttjade möjlighet att besluta om lägre kostnader än vad undersökaren angivit i undersökningsplanen. befarar att priskonkurrens prioriteras och att kvaliteten urholkas, även om formulerar kravspecifikationen. Förslaget skulle kräva att exploatörerna besitter arkeologisk kunskap och att de även får ta ansvar för fördyringar av ett uppdrag utöver beslutade kostnader - något som staten ansvarar för. RAÄ betonar att det är samhället som efterfrågar arkeologiska resultat, varför länsstyrelserna har en stark roll som beställare och granskare av kostnader och kvalitet. Även () anser att valet av undersökare fortsatt ska ligga på länsstyrelserna; detta för att säkra en hög vetenskaplig ambitionsnivå. Revisorernas förslag skulle sannolikt innebära en betydande belastning och ökade kostnader för i första hand små och medelstora arbetsföretag. Enligt SHMM måste dock exploatörernas intresse av kostnader och insyn i beslutsprocessen tillvaratas på ett bättre sätt. Regelverket måste förbättras och kraven på länsstyrelserna skärpas vad gäller tillämpning av upphandlingsliknande förfarande, uppföljning och tillsyn. och Kulturmiljö avstryker förslaget. Kulturmiljö menar dock att det vore en fördel om kostnaderna kan göras tydligare för exploatören. Det vore också positivt om det kan klargöras vilka kostnader som faktiskt ska åvila exploatören. och i anser båda att exploatörerna inte kan bedöma det arkeologiska innehållet i anbuden. De offentliga huvudmännens kulturpolitiska engagemang och målsättningar garanterar att undersökningarna utförs med kulturmiljövårdens och den arkeologiska forskningens bästa för ögonen. För ökad insyn i beslutsprocessen, tydligare kravspecifikationer, tillsyn och utvärdering krävs mer resurser till RAÄ och länsstyrelserna och en strategi för hur personalens vetenskapliga kompetens upprätthålls. anser att kulturarvet inte får bli en handelsvara, där ekonomi misstänks gå före kvalitet. En tidig dialog, kravspecifikationer, utrednings- och undersökningsplaner bör ge exploatörer god insyn. menar att exploatörerna redan har incitament att ompröva sina planer i ett tidigt skede, men att det i praktiken inte alltid är möjligt att undvika fornlämningar. Museet anser att länsstyrelserna i stället bör få ökade anslag. anser att förslaget kräver att länsstyrelserna tar ett ökat ansvar genom att bättre formulera kraven för de arkeologiska undersökningarna, gärna i samarbete med universitet och högskolor, samt följa upp resultaten. Detta kräver mer resurser till länsstyrelserna. anser förslaget rimligt under förutsättning att länsstyrelserna får ett avgörande inflytande och vetorätt samt tillräckliga resurser för uppgiften. En granskning av anbuden mot kravspecifikationen kan göras innan exploatören utser undersökare eller efter det att exploatören gjort sitt val. I vilken utsträckning små exploatörer kan och vill sköta upphandlingen och om förslaget leder till kostnadsbesparingar bör bli föremål för analys. kulturlandskap och arkeologi anser att exploatörerna varken har kompetens eller motiv att upphandla arkeologi. framhåller att privata, kommunala och statliga exploatörer har visat ökat intresse för företagets tjänster. ser gärna att exploatörerna inte godkänner fakturering av rapportkostnader innan rapporten är klar. Kraven på kompetens är höga Revisorerna föreslog i rapporten att () får i uppdrag att auktorisera arkeologer. Statskontoret, , , och professor tillstyrker förslaget utan närmare kommentarer. framhåller att auktorisation av utförare skulle underlätta värderingen av anbud. En förutsättning är dock att antalet auktoriserade utförare inte blir alltför begränsat. Enligt i kan en auktorisation tydliggöra vilka krav som ska ställas på utbildning och erfarenhet. anser att förslaget bör utredas närmare. Även i anser att förslagets syfte är bra, men att det bör utredas närmare. ifrågasätter om är bäst lämpat att genomföra auktorisationen. förordar en framtida branschorganisation för en sådan uppgift. i ser endast fördelar med ett system med auktoriserade arkeologer. framhåller dock att kravet på regional kompetens inte kan avfärdas på de grunder revisorerna anfört. menar att ett auktorisationsförfarande förutsätter att det finns detaljerade kriterier och konsensus i arkeologsamhället för hur auktorisationen ska organiseras och följas upp. En bred arkeologisk kompetens bör vara utslagsgivande för auktorisation. Regional kompetens ska tas till vara, men måste balanseras mot behovet av ett övergripande nationellt och kanske även internationellt vetenskapligt perspektiv på förhistorien. ifrågasätter om RAÄ har kompetens och förtroende för att ensam utfärda auktorisationen. Även invänder mot att RAÄ ensamt ska ansvara för en auktorisation. Myndighetens syn på fältarbete är inte den enda. förordar att en certifieringsgrupp utses med representanter från universitet och högskolor, RAÄ, länsmuseer och privata företag. Gruppen bör utfärda certifikat till arkeologer med kompetens och erfarenhet av att leda och genomföra arkeologiska uppdrag. ser att det kan finnas behov av en auktorisation, men menar att auktorisationen bör utfärdas av företrädare för universitet och högskolor samt de olika aktörer som bedriver uppdragsarkeologi. är tveksamt till att en auktorisation ska gälla arkeologer i allmänhet. Höga krav bör ställas särskilt på undersökningsledare. påtalar att frågan om auktorisation är komplicerad och förordar att den utreds utifrån ett europeiskt perspektiv. Om europeiska auktorisationsmyndigheter ställer olika krav kan detta komma att hämma den fria rörligheten inom EU. betonar att en auktorisation måste kunna utfärdas snabbt, exempelvis när en undersökare vill anlita en undersökningsledare från ett nordiskt grannland. Archaeologica Upsaliensis (SAU) anser att auktorisation bör kopplas till en universitetsutbildning - exempelvis en magisterexamen -förenad med praktik- eller AT-tjänst på auktoriserat grävföretag, föremåls-vårdande museum, förmedlande museum och länsstyrelse. Auktorisationen bör ses som en fråga om både utbildnings- och företagskvalitet. instämmer i uppfattningen att det ska ställas höga krav på uppdragsarkeologer, men ser inte att kompetensen nödvändigtvis ökar genom att aktörskretsen vidgas. Samfundet menar att det är oklart om det är fältarkeologerna eller företagen som bör auktoriseras. En utfärdad auktorisation kan behöva omprövas allt eftersom arkeologin utvecklas vetenskapligt, tekniskt och applikationsmässigt. anser att förslaget är intressant och bör utvecklas. Förbundet ser helst att företrädare för branschen tillsammans analyserar och diskuterar förutsättningarna för och finansieringen av en auktorisation. Frågor som bör diskuteras är vilka meriter som ska ligga till grund för en auktorisation och vilka arkeologer som ska auktoriseras - alla arkeologer, arkeologer verksamma inom uppdragsarkeologin eller endast undersökningsledare. är positivt till förslaget, men menar att det måste specificeras. Bedömningen av vilka personer som är lämpliga och kompetenta att utföra arkeologiska uppdrag utförs bäst av de regionala aktörerna inom uppdragsarkeologin. Föreningen anser att RAÄ och länsstyrelserna gemensamt bör stå för ett auktorisationsförfarande, vars former bör utredas närmare. Föreningen framhåller att länsstyrelserna ska begära en redovisning av undersökarens samlade arkeologiska kompetens och ställa krav på enskilda arkeologers erfarenhet och kompetens. i län anser inte att enskilda arkeologer ska auktoriseras. RAÄ kan däremot få i uppdrag att auktorisera arkeologiföretag. Företagen kan förändras vad gäller organisation och vetenskaplig kompetens. Vad gäller de institutionsanknutna undersökarna anser att det är upp till dessa att fastställa krav för deltagande i undersökningarna. i avstyrker förslaget och menar att länsstyrelserna fortsättningsvis ska pröva undersökarnas lämplighet och kompetens. Om ett nationellt auktorisationsförfarande införs bör detta riktas mot undersökande organisationer, inte mot enskilda arkeologer. menar att det är viktigt att då även utreda om ett nationellt auktorisationsförfarande är konkurrens-hämmande och strider mot EU-regler. i län ifrågasätter behovet av auktorisation. Om auktorisation införs bör den utfärdas för de undersökande organisationerna. i gör bedömningen att inte bara enskilda arkeologer, utan också de undersökande institutionernas kompetens, organisation och erfarenhet är av betydelse. gör en sådan prövning i samband med val av undersökare. och förordar auktorisation av undersökande organisationer framför enskilda personer. framhåller att det utöver arkeologernas skicklighet krävs institutionell kompetens för att hantera stora undersökningar organisatoriskt och administrativt. Fältarkeologer i arbetsledande ställning bör ha arbetat länge på samma institution och vara förtrogna med regionen. Enligt skulle ett auktorisations-system medföra kostnader för RAÄ. Bättre vore att länsstyrelserna får stöd i sina bedömningar av undersökarnas lämplighet och kompetens. Om auktorisation införs vore det enligt museets mening lämpligare att auktorisera undersökande organisationer och företag än enskilda arkeologer. förordar nuvarande ordning där länsstyrelserna i varje enskilt ärende bedömer en undersökares lämplighet med hjälp av RAÄ:s föreskrifter och allmänna råd. En enskild arkeologs specifika kompetens garanterar inte att ett arkeologiföretag uppfyller kraven på lämplighet och kompetens för ett visst uppdrag. () avstyrker förslaget och menar att ett auktorisationssystem skulle innebära ökade kostnader och administration. Länsstyrelserna har ändå det avgörande inflytandet över hur och av vem en undersökning ska genomföras. Krav på ekonomi och adekvat utrustning kan enligt SHMM knappast beaktas vid ett auktorisationsförfarande. Kulturmiljö anser att förslaget är oklart och menar att revisorerna inte har beaktat relationen mellan den enskilde arkeologens anställning och arbetsgivarens ansvar. Förslaget bör enligt Kulturmiljö utredas. kulturlandskap och arkeologi anser att länsstyrelsernas erfarenheter av de olika undersökarna bör vara tillräckligt. menar att det med hänsyn till skeptiska inställning till privata undersökare är tveksamt om myndigheten är lämpad att utfärda auktorisation. Det saknas aktiva mottagare av resultaten Revisorerna föreslog i rapporten att stora eller viktiga uppdragsarkeologiska undersökningar leds av universitet och högskolor. Statskontoret, och tillstyrker förslaget, men har inte kommenterat det närmare. i är positiv till förslaget och har i större projekt även sökt stöd från universiteten. Om kostnaderna för universitetens medverkan ska rymmas inom ramen för universitetens ordinarie verksamhet eller belasta exploatörerna bör utredas närmare. i är positiv till grundtanken i förslaget och menar att relationen mellan parterna i den "nya" organisationen för uppdragsarkeologi måste klargöras genom fortsatt utredningsarbete. Till exempel bör frågor om ansvar, huvudmannaskap, kostnader och resurser klargöras. framhåller att även den antikvariska sektorn är en huvudmottagare av resultaten, vid sidan av universitet och högskolor. Exempelvis producerar kunskapssammanställningar, tematiska foldrar och informationsskyltar, vilket kan ses som en form av bearbetning och förmedling av de arkeologiska resultaten. i ser gärna att referensgrupper med universitetsforskare knyts till och bekostas av projekten i högre grad än , men att universiteten inte nödvändigtvis måste leda projekten. framhåller att de arkeologiska undersökarna ofta hänvisar till att undersökningarna har hög vetenskaplig potential, men att resultaten inte alltid motsvarar förväntningarna. i har svårt att se hur en formellt styrande och ledande roll för universitet och högskolor ska fungera. använder vetenskapliga rådgivare, diskussions- och samarbetspartner som stöd i arbetet med arkeologiska uppdrag. En sådan samverkan skulle enligt kunna utvecklas. i län anser att förslaget är otydligt. förordar en utveckling av RAÄ:s tidigare projekt . Enligt är forskarsamhället, inte bara universitet och högskolor, huvudmottagare av uppdragsarkeologins resultat. De uppdragsarkeologiska resultaten är inte så dåligt utnyttjade av universiteten som revisorerna framhåller. i avstyrker revisorernas förslag, men menar att forskare från universitet och högskolor ska beredas möjlighet att mera aktivt ingå i uppdragsarkeologiska projekt. Detta kan åstadkommas genom att förbättra förutsättningarna för samarbete, liknande RAÄ:s tidigare projekt . i län avstyrker förslaget och anser att det är de uppdrags-arkeologiska undersökarna som genom egen forskning ska producera ny kunskap. Universitetens forskare är i huvudsak lärare med begränsad tid till egen forskning. förordar att tillfälliga referensgrupper även fortsättningsvis ska tillsättas. tillstyrker förslaget, men anser att det bör kompletteras och utredas närmare. Bland annat anser att universiteten ska bestämma vilka forskare som ska utses som vetenskapliga ledare, att ledare ska utses till alla exploateringsgrävningar och att ersättning ska utgå. Forskare bör delta i upphandlingsprocessen och i arkeologiska fältprojekt från start. Även forskare från andra länder bör ges möjlighet att medverka på samma villkor. Medel till verksamheten bör omfördelas från RAÄ och länsstyrelserna till universiteten. instämmer i revisorernas analys och menar att förslaget är helt i linje med verksamheten och ambitionerna för ämnet arkeologi vid . Förslaget förutsätter dock att medel skjuts till då det inte finns någon koppling mellan universitetens samverkansuppdrag och ett deltagande i uppdragsarkeologin. tror att permanenta tjänster, liknande forskningskoordinatorerna i projektet , vore det bästa för uppdragsarkeologin. anser att förslaget är bra. Förslaget kräver dock att de arkeologiska institutionerna prioriterar samverkansuppdraget. påtalar att vissa regler som omgärdar uppdragsarkeologin, t.ex. vad gäller exploatörens kostnadsansvar, leder till kunskapsförstörelse.