frsrdg · GQ04RR18 · 2003-01-01 00:00:00 — Det har gällt försäljningar till försvarsindustrin eller försäljningar där Försvars-makten har bedömt att det bara finns en köpare. Försvarsmakten har då inte inhämtat uppgifter om det funnits andra köpare som varit beredda att lämna anbud på materielen. Försäljningar via avvecklingsterminalen i Vid avvecklingsterminalen i samlas mängdmateriel från de materielförråd som töms. Fordon och krigsmateriel skickas till andra avvecklingsterminaler. När materielen når har Högkvarteret oftast redan bestämt hur den ska användas. En del materiel ska fortsätta att användas i Försvarsmaktens verksamhet. Annan materiel ska skänkas till ideella organisationer eller skickas till de baltiska länderna. Efter det att materielen har sorterats och kvalitetsgranskats skickas den i väg enligt Högkvarterets riktlinjer. För en del materiel finns inte något bestämt användningsområde. Materielen lagras då i i väntan på att behov av materielen ska uppstå. Om materielen blir liggande utan att efterfrågas av vare sig Försvarsmakten, statliga myndigheter eller några organisationer beslutar Högkvarteret att materielen ska säljas. Försvarsmakten kallar dessa försäljningar för lagersänkningsförsäljningar, eftersom de har till syfte att minska mängden materiel vid avvecklingsterminalen. Köparna av materielen har främst varit grossister eller återförsäljare av den typ av materiel som säljs. I genomsnitt har varje försäljning omfattat materiel. omfattade försäljningarna i totalt . Intäkten uppgick till . omfattade försäljningarna vilket gav en intäkt på . Tillverkning och utförsel av krigsmateriel regleras i lagen (1992:1300) om krigsmateriel samt förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Lagen om krigsmateriel är en förbudslag, vilket innebär att det är förbjudet att tillverka, handla med eller exportera krigsmateriel. Undantag från lagen kan dock medges efter en prövning i varje enskilt fall. Undantag beviljas av (). Enligt de riktlinjer som slagit fast (prop. 1991/92:174, bet. 1992/93:UU1, rskr. 1992/93:61) är syftet med att tillåta export av krigsmateriel att en inhemsk försvarsindustri ska kunna upprätthållas. Exporten ska komplettera det svenska försvarets beställningar. Tillstånd till utförsel av krigsmateriel ska således ges om det: bedöms nödvändigt för att tillgodose att det svenska försvarets behov av materiel eller i övrigt bedöms vara säkerhetspolitiskt önskvärt inte står i strid med målen för utrikespolitik. 2000 angav att de försäljningar av överflödig krigsmateriel som skulle bli aktuella borde riktas till försvarsindustrin. Försäljningsmöjligheterna borde bedömas med utgångspunkt från riktlinjerna för krigsmaterielexport. Av de 2 500 fordon och pjäser som det brittiska företaget köpte av Försvarsmakten var 800 bandvagnar och 100 artilleripjäser, som klassades som krigsmateriel. Företrädare för har menat att de intäkter som Försvarsmaktens försäljningar ger staten motiverar undantag från förbudet att exportera krigsmateriel. Regeringen har inte heller reagerat mot försäljningen. ISP ställer krav på köparen Den som köpt svensk krigsmateriel får sälja, låna ut eller ge bort materiel endast om har givit ett s.k. tillhandahållandetillstånd. En köpare av krigsmateriel förbinder sig således att endast sälja materielen vidare till köpare som Inspektionen godkänner. Leavesley har inte fått sälja sin materiel vidare har inte tillåtit att Leavesley fört ut den inköpta krigsmaterielen ur förrän Leavesley har uppgivit vilka de tänkta köparna är. Fram hade Inspektionen endast godkänt export av ett 20-tal bandvagnar. För övriga bandvagnar och de 100 artilleripjäserna hade Leavesley inte kunnat lämna förslag på köpare som Inspektionen hade ansett sig kunna godkänna. stod krigsmaterielen kvar på de uppsamlingsplatser där de stod när Leavesley köpte den. En av dessa uppsamlingsplatser är Bråvalla i . Enligt uppgifter från hade materielen börjat rosta och den befarades bli ett miljöproblem (2002). Enligt uppgifter från informerade man tidigt Försvarsmakten om att Inspektionen sannolikt inte skulle kunna komma att godkänna någon större utförsel av krigsmateriel av den typ som fanns med i den första försäljningsomgången. Det gällde främst artilleripjäserna. Försvarsmakten valde trots detta att gå vidare med försäljningen av krigsmaterielen. Enligt uppgifter från Inspektionen kände Leavesley väl till Inspektionens inställning när man köpte materielen. Nytt försvar kräver nya förråd Några iakttagelser i detta avsnitt är: Merparten av den materiel som avvecklas har legat i s.k. mobiliseringsförråd. Underhållet av materielen har varit eftersatt. Mobiliseringsförråden ersätts med nya förråd, s.k. central- och arsenalförråd. Materiel som har använts av utlandsstyrkan har kommit tillbaka i dåligt skick - eller inte alls. Försvarsmakten vill skynda på avvecklingen av mobiliseringsförråden för att på så sätt kunna minska förrådskostnaderna. Försvarsmakten anser att inte har avyttrat avvecklade förråd i tillräckligt hög takt. delar inte den uppfattningen. Man menar att en långsammare försäljningstakt innebär större intäkter. Den materiel som tillhört krigsorganisationen och som är aktuell för avveckling består främst av materiel som har förvarats i s.k. mobiliseringsförråd. Förråden har varit placerade skilt från bebyggelse, ofta ute i skogen. har det handlat om lador som tillhört enskilda lantbrukare eller Försvarsmakten. I Försvarsmakten finns uppgiften att det har funnits 6 000-8 000 mobiliseringsförråd runt om i landet. Vissa tjänstemän menar att det exakta antalet mobiliseringsförråd är hemligt. Andra påstår motsatsen men har ändå inte kunna ange hur många mobiliseringsförråd som funnits eller hur många som har avvecklats. Enligt uppgifter från Försvarsmakten råder stor osäkerhet om hur många förråd Försvarsmakten förfogade över . Dokumentation över antalet förråd och hur stor yta de har motsvarat har bara funnits i vissa fall. Man har haft olika uppgifter om förråden i olika delar av Försvarsmakten. Man har också haft olika uppgifter om vilken hyra Försvarsmakten har betalat för förråden. Enligt uppgifter från Militärdistrikt fanns ca 1 500 mobiliserings-, ammunitions- och bergrumsförråd i distriktet 1998. ska 350 finnas kvar. ska förrådsytan minskas från 1 150 . I Militärdistrikt planerar man för att minska förrådsytan med mellan 550 . Det beräknas motsvara ca 1 300 förråd. Uppgifter om hur många förråd man hade från början saknas dock. Företrädare från Militärdistrikt har inte kunnat uppge hur många förråd man har förfogat över eller hur många som ska avvecklas. Däremot beräknar man att minska förrådsytan till . I uppgifterna ingår inte beräkningar gällande ammunitionsförråd. I förråden har Försvarsmakten förvarat den materiel som bedömts vara mest väsentlig för de militära förbanden i händelse av krig. Förråden har således innehållit många olika slags saker, exempelvis tält, beklädnadsmateriel, köksutrustning, mat, fordon och diverse annan utrustning beroende på vilken typ av förband som skulle utrustas. Även vapen har försvarats i särskilda förvaringsboxar i mobiliseringsförråden. Viss ammunition har också funnits. Ytterligare ammunition har förvarats i särskilda ammunitionsförråd. Det har funnits regler för hur materielen i mobiliseringsförråden skulle inventeras och kompletteras med ny och funktionsduglig materiel. Materiel som var omodern eller trasig skulle bytas ut. Under granskningen har det emellertid framkommit att materiel som tagits ur mobiliseringsförråd i samband med den pågående avvecklingen har varit möglig, trasig eller på annat sätt obrukbar. En förklaring har varit att underhållet av materielen har varit eftersatt. En annan förklaring har varit att förband inte har iordningställt materiel som använts vid övningar. Det har också framkommit att materiel har blivit otidsenlig utan att någonsin ha använts. Viss materiel har saknats och det finns uppgifter om att förråd över huvud taget inte har inventerats . Det finns därmed flera tecken på att underhåll av materiel i mobiliseringsförråden inte har varit någon prioriterad uppgift i Försvarsmakten. Mobiliseringsförråden töms och ersätts Försvarsmaktens omorganisation har medfört att systemet med tusentals mobiliseringsförråd inte längre betraktats som ändamålsenlig. De allra flesta mobiliseringsförråden töms därför och ersätts med omkring 500 s.k. central- eller arsenalförråd. I centralförråden läggs materielen för flera förband med kort förberedelsetid. Materielen ligger uppdelad för respektive förband. Även arsenalförråden innehåller materiel för flera förband. Arsenalförråden är dock avsedda för förband med längre förberedelsetid. Materielen är inte sorterad efter förband utan utifrån typ av materiel. De nya förråden ska vara centralt placerade, gärna i anslutning till verksamhet inom Försvarsmakten. Förrådsbyar med flera förråd intill varandra byggs upp. Det kommer vara allmänt känt var de nya förråden finns. De kommer även att kunna ses från luften. Endast ett fåtal mobiliseringsförråd kommer enligt planerna att användas i den nya förrådshållningen. De flesta mobiliseringsförråd är för små för att kunna rymma den stora mängd materiel som de nya förråden ska innehålla. De flesta nya förråd kommer därför att bestå av nyanskaffade förråd. Försvarsmakten avser att hyra de nya förråden från . Hyresavtal sluts även i mindre utsträckning med andra hyresvärdar. Försvarsmakten avgör vilka förråd som ska sägas upp eller nyanskaffas. bidrar med synpunkter på vilka alternativ som är mest ekonomiskt fördelaktiga. Avtal som gäller övertaliga mobiliseringsförråd sägs upp allt eftersom de töms. Ny förrådshållning ska ge effektivare materielanvändning Försvarsmaktens förhoppning är att den förändring som genomförs av förrådshållningen kommer att leda till att inköpt materiel används mer intensivt. Mindre mängder materiel i förråden innebär att en större andel kommer att användas vid övningar och internationella insatser. Tiden mellan inköp och avveckling ska därmed bli kortare. Med färre förråd ska arbetet med att inventera, underhålla och byta ut materielen bli effektivare. I den nya förrådshållningen förvaras vapen och ammunition skilt från övrig materiel, ofta tiotals mil bort. Den nya förrådshållningen bygger därför på att Försvarsmakten kommer att ha gott om tid för att förbereda sig för ett militärt hot. Förrådsmateriel som används vid internationella insatser kommer tillbaka i dåligt skick I Försvarsmaktens uppgift ingår att rekrytera, utbilda och utrusta personal för deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser (förordningen [2000:555] med instruktion för Försvarsmakten). har tio förband inom armén, flyget och marinen med beredskap för internationella insatser. Förbanden kan användas för insatser inom ramen för EU, Västeuropeiska unionen (VEU), FN eller Natos Partnerskap för fred. Försvarets internationella centrum - - är Försvars-maktens särskilda enhet för internationell verksamhet. har till uppgift att utbilda den personal som ingår i de fredsfrämjande styrkorna och förse dem med materiel. Den materiel som används vid internationella insatser är i stort sett densamma som den materiel som ska användas i vid militära hot. Materielen har tidigare lånats ur mobiliseringsförråd. I takt med att förrådshållningen ändras lånar utlandsstyrkorna materiel ur de nya förråd som Försvarsmakten bygger upp. För de internationella förband som har kort mobiliseringstid - - har särskilda förråd byggts upp. I dessa förråd samlas uteslutande materiel avsedd för de internationella förbanden. Kläder, fordon, vapen och ammunition saknas dock. Vissa fordon måste också samlas ihop från olika delar av landet och förses med särskild utrustning innan de kan användas av utlandsstyrkorna. Till exempel måste vissa fordon förses med minskydd. Tjänstemän i Försvarsmakten menar att det är väl dokumenterat vilka internationella förband som lånar materiel och vilken materiel som har lånats ut. De internationella förbanden är informerade om när materielen ska skickas tillbaka till och i vilket skick den då ska vara i. finns uppgifter om att det förekommer att materielen inte lämnas tillbaka . Det är vanligt att materielen återkommer i dåligt skick, vilket anses bero på att utlandsstyrkorna har för dålig kunskap om hur materiel ska underhållas. Företrädare för Försvarsmakten menar också att styrkor som är stationerade utomlands har dålig ordning på vilken materiel de förfogar över. Anledningen är att personalen enligt praxis tjänstgör i taget och därefter byts ut. Vid personalbyten informeras inte alltid de nya styrkorna tillräckligt väl om vilken materiel som finns på plats. Det förekommer att utlandsstyrkor i fält begär att få materiel som redan finns på plats, ibland t.o.m. oanvänd i oöppnade containrar. revisorer konstaterade också 1997 - efter ett informationsbesök hos - att kunskapsöverföringen vid personalbyten i utlandsstyrkorna inte fungerade särskilt väl (revisorer 1997). Försvarsmakten vill skynda på avvecklingen Enligt Försvarsmakten är det dyrt att förvara överskottsmateriel i mobiliseringsförråd. Försvarsmakten vill därför så fort som möjligt avveckla mobiliseringsförråden för att på så sätt frigöra resurser för den nya organisationen. Kostnaderna för förrådshållningen kan delas in i två delar. Den ena delen är de hyror som Försvarsmakten betalar för förråden. Den andra delen utgörs av Försvarsmaktens egna kostnader för främst personal och transporter. Enligt en kalkyl som Försvarsmakten gjorde skulle kostnaden för att förvara materiel i förråd kunna minskas ; från till - förutsatt att förråd kunde avyttras i samma takt som materiel avvecklas. Beräkningen redovisas i tabell 1 nedan. Försvarsmaktens beräkningar av förrådskostnader (belopp prisnivå) 2001 2002 2003 2004 2005 2006 Hyreskostnader (betalas till ) 274,8 252,6 220,4 190,0 165,4 150,3 Försvarsmaktens kostnader för personal m.m. 484 456,4 430,3 393,7 298,1 239,8 Totalt 758,8 709,0 650,7 583,7 463,5 390,1 Källa: Försvarsmakten Av tabell 1 framgår att hyreskostnaden utgör den mindre delen av den totala kostnaden; . Kostnadsberäkningen är dock ungefärlig. Beräkningen har gjorts utifrån det långsiktiga materielbehov som fanns registrerat i Försvarsmaktens Krigsorganisationssystem (KRO) vid slutet av . Det exakta materielbehovet kan dock inte registreras i KRO. För att räkna ut förrådshållningskostnaderna uppskattades vilken materiel det registrerade behovet egentligen motsvarade. Därefter uppskattades hur stor förrådsyta materielen skulle uppta. Innan övertog förvaltningen av försvarsfastigheterna från Försvarsmakten finansierades alla försvarsfastigheter med anslag. Därefter har fastigheter och markområden - utom sådana som tillhör krigsorganisationen - betraktats som lånefinansierade. Mobiliseringsförråd har klassificerats som lånefinansierade. Vid invärderingen bestämdes vilka bokförda värden de lånefinansierade fastigheterna skulle ha. De bokförda värdena baserades på anskaffningsvärdet samt kostnader för genomfört underhåll, minus det ackumulerade värdet av avskrivningar. Kapitalkostnaden består av avskrivningar på det bokförda värdet samt ränta. Räntan bestäms med utgångspunkt från statens avkastningskrav. Kapitalkostnaden utgör i genomsnitt av hyreskostnaderna för de lånefinansierade fastigheterna. Resterande del av hyrorna består av kostnader för administration, underhåll, drift samt uppvärmning (revisorer 2002). har inte kunnat lämna uppgifter om vilka hyror som tagits ut för mobiliseringsförråden. Man har inte heller kunnat redogöra för hur stor del av mobiliseringsförrådens hyra som utgörs av kapitalkostnader. Försvarsmakten anser inte att hyrorna sänks Företrädare för Försvarsmakten har vid skilda tillfällen uttryckt uppfattningen att i allmänhet inte har sänkt hyrorna i samma utsträckning som antalet förhyrda objekt har minskat. Inom försvaret finns till och med uppfattningen att höjer hyrorna för de objekt som Försvarsmakten fortsätter att hyra. Vissa menar att det även gäller kostnaderna för mobiliseringsförråd. Företrädare för håller delvis med om att hyreskostnaden för förrådshållningen inte nödvändigtvis minskar i samma utsträckning som den förhyrda ytan minskar. Orsaken är att kapitalkostnaderna för de nyanskaffade central- och arsenalförråden blir högre än för de gamla mobiliseringsförråden. Företrädare för verket uppger också att man inte har kunnat avveckla personal i samma takt som fastigheter avyttrats. Kostnaderna för personal har då fördelats på de fastigheter som För-svarsmakten fortfarande hyr. Överskott från försäljningar finansierar avyttring får skriva ner det kvarvarande bokförda värdet till noll när upplåtelseavtalet går ut, alternativt en försäljning genomförs. Bakgrunden är att försvarsmyndigheterna inte ska behöva stå för realisationsförluster i samband med avyttringen. Utan denna möjlighet hade gjort en bokföringsmässig förlust på nästan (2002). Genom att det bokförda värdet får skrivas av uppstår ofta ett överskott vid försäljningarna. Överskottet disponeras av för att täcka förluster i samband med avyttringen av lokaler, mark och anläggningar. Förluster kan uppstå om försäljningskostnaderna inte täcks av intäkterna från försäljningen. Förluster uppstår även när inte lyckas sälja de avvecklade fastigheterna. Om de totala intäkterna inte täcker avyttringskostnaderna ska Försvarsmakten stå för de överskjutande kostnaderna (2002). 2000 angav att ett överskott av försäljningar skulle redovisas mot inkomsttitel i statsbudgeten. har regeringen angivit att ett eventuellt överskott av försäljningarna får disponeras av (regleringsbrev för ). Vid uppsägningar av fastigheter som avvecklas på grund av försvarsbeslutet har Försvarsmaktens en uppsägningstid . Försvarsmakten betalar hyra till dess att uppsägningstiden går ut eller hittar en köpare. I Försvarsmakten anser man att inte har lyckats avyttra alla förråd tillräckligt snabbt, trots att kan ta del av Försvarsmaktens avvecklingsplaner. Företrädare för menar däremot att det viktiga inte är att sälja fastigheterna fort utan att få så bra betalt vid försäljningarna som möjligt. Man betonar affärsmässighet och menar att även Försvarsmakten tjänar på detta, eftersom intäkterna används för att finansiera avyttringskostnader av olika slag. Det är bedömning att de intäkter som försäljningarna genererat har varit större än de hyror som Försvarsmakten hade kunnat spara på en snabbare avyttring. En allt för snabb avyttring skulle, enligt företrädare för , dessutom medföra att marknadspriset för fastigheterna sjönk. Företrädare för hävdar också att Försvars-maktens avvecklingsplanering har varit bristfällig och inte varit till hjälp i arbete. Det har förekommit att Försvarsmakten inte har flyttat ut när upplåtelsetiden löpt ut. Enligt har Försvarsmakten ofta tagit tillbaka uppsägningar . har praktiskt taget aldrig kunnat sälja fastigheter innan upplåtelsetiden löpt ut, något som man också hänför till dålig planering i Försvars-makten. Enligt har Försvarsmakten sagt upp enstaka byggnader inom ett samlat byggnadsbestånd med sammanhängande infrastruktur. menar att det är dyrt att sälja enstaka förråd. Bland annat ska el, värme och vatten stängas av. har i sådan fall hellre väntat med att sälja förråden till dess att Försvarsmakten har sagt upp intilliggande Fastigheter. Enligt uppgifter från har man lyckats sälja merparten av de uppsagda förråden. Verket har dock inte kunnat redogöra för hur många förråd som har sålts eller rivits. Kommunernas ansvar vid kriser och deras möjligheter till bistånd från Försvarsmakten Några iakttagelser i detta avsnitt är: Kommunerna har ett stort ansvar att hjälpa och skydda medborgarna vid fredstida kriser och under höjd beredskap. Ansvaret har utökats genom flera riksdagsbeslut. Försvarsmakten ska delta med personal och utrustning i räddningstjänstinsatser. Mot ersättning kan Försvarsmakten bistå kommunerna med personal och utrustning. Försvarsmakten får inte överlåta överskottsmateriel till kommunerna. Det finns dock inga juridiska hinder för överlåtelser till kommunerna om materielen enbart ska användas för kommunernas räddningstjänst. Kommunernas ansvar under höjd beredskap och vid fredstida kriser De kommunala räddningstjänsterna ansvarar för befolkningsskydd och räddningstjänst under höjd beredskap. Med befolkningsskydd avses åtgärder för att skydda befolkningen och civil egendom. Exempel på sådana åtgärder är utrymning och inkvartering, tillhandahållande av skyddsrum och andningsskydd, mörkläggning samt information om självskydd (lagen [1994:1720] om civilt försvar). Kommunernas ansvar för räddningstjänst under höjd beredskap innebär bl.a. att de kommunala räddningstjänsterna ansvarar för skydd mot kärnvapen och kemiska stridsmedel. Räddningstjänsterna ska även vidta andra åtgärder som är nödvändiga för att skydda och rädda befolkning och civil egendom (räddningstjänstlagen [1986:1102] ). Nytt system för krishantering har fattat beslut om utformningen av ett nytt system för hantering av kriser i fredstid. Nya planerings-principer för det civila försvaret har införts, liksom nya anslag inom utgiftsområde 6 i statsbudgeten (prop. 2001/02:10, bet. 2001/02:FöU2, rskr. 2001/02:91, prop. 2001/02:158, bet. 2001/02: FöU10, rskr. 2001/02:261). Lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting utgör en annan viktig del av det nya krishanteringssystemet. Bakgrunden till besluten var bedömningar om att väpnade angrepp mot inte var sannolika inom överskådlig framtid. Däremot har samhället blivit alltmer sårbart för andra hot, som terrorattacker, svåra olyckor eller sabotage. har därför bedömt att samhället måste förbättra sin förmåga att hantera kriser av olika slag. Tanken är att samhällets förmåga att möta fredstida kriser är avgörande för förmågan att hantera situationer under höjd beredskap. Enligt beslut ska det nya systemet fungera enligt tre principer: ansvarsprincipen, som innebär att den som har ansvar för en verksamhet i fredstid också ska ha det i krissituationer och vid höjd beredskap likhetsprincipen, som innebär att en verksamhet så långt möjligt ska vara organiserad och placerad på samma sätt i fred, vid kriser och under höjd beredskap. närhetsprincipen, som innebär att kriser först och främst ska hanteras på lokal nivå (prop. 2001/02:10, bet. 2001/02:FöU2, rskr. 2001/02:91). Utifrån dessa principer har kommunerna ålagts uppgifter som de förut inte har haft. Kommunerna har fått en ny uppgift i civilförsvars-organisationen I den nya organisationen av det civila försvaret - som infördes - har kommunerna givits ett särskilt områdesansvar för det civila försvaret. Vad detta ansvar ska bestå av var inte helt fastställt. Enligt uppgifter från ska myndigheten och kommunerna förhandla om vad kommunernas områdesansvar ska bestå av och vilken ersättning kommunerna ska få av staten för sitt beredskapsförberedande arbete. Förhandlingarna beräknas vara avslutade . Kommunerna har fått särskilda uppgifter vid extraordinära händelser i fred trädde lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting i kraft. Med extraordinära händelser avses händelser som inträffar hastigt, avviker från det normala eller innebär en allvarlig störning inom viktiga samhällsfunktioner. Det kan till exempel handla om ett längre elavbrott eller en översvämning. Lagen innebär att kommuner och landsting får nya skyldigheter och rättigheter i samband med extraordinära händelser. Kommunerna måste ha en särskild nämnd - en krisberedskapsnämnd - med rätt att överta viss beslutanderätt från andra nämnder när extraordinära händelser inträffar. Minst en gång per mandatperiod måste kommunfullmäktige upprätta en plan för hur extraordinära händelser ska hanteras. har kommuner möjlighet att biträda varandra vid extraordinära händelser. Under vissa förutsättningar får de också lämna ekonomiskt stöd till enskilda. Försvarsmaktens stöd till kommunerna