frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Därvidlag kan först konstateras att ovan återgivna fö- reskrifter lämnar utrymme för en allmän bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet vid prövning hur långtgående åtgärderna för att få betalt bör vara. har i sitt yttrande till JO kommit med upplysningen att enligt en undersökning M.K. inte hade någon betalnings- anmärkning föranledd av att styrelsen hade ett ärende hos kronofogdemyndig- heten. Styrelsen har dock inte förklarat vilken betydelse detta har i samman- hanget. Att någon tid efter hovrättens upphävande av underinstansens dom aktuella register inte visade den förmenta betalningsförsummelsen framstår emellertid som en förväntad följd av att möjligheterna till rättelse av oriktiga eller miss- visande uppgifter hade utnyttjats i enlighet med 12 § kreditupplysningslagen (1973:1173). Ett av de fall där rättelse enligt lagen aktualiseras är sålunda det att gäldenären påstår att en domstols eller annan myndighets beslut är materi- ellt oriktigt genom att det har ändrats; detta kan ha skett efter återvinning, efter fullföljd i högre instans eller på annat sätt (prop. 1973:155 s. 151; se även t.ex. Datainspektionens rapport, 2001:1, Missvisande uppgifter hos kre- ditupplysningsföretag). I alla händelser var begäran om verkställighet ägnad att leda till en betal- ningsanmärkning för M.K. Det kan därför inte uteslutas att M.K. mellan ansökan om verkställighet av tingsrättsdomen och en tidpunkt efter hovrättens dom hade olägenheter av styrelsens handläggning. Lagstiftarens värdering härvidlag är att en felaktig eller missvisande kreditupplysning kan utgöra en allvarlig integritetskränkning (a. prop. s. 113). har som skäl för att fullfölja indrivningen, redan in- nan tingsrättens dom hade vunnit laga kraft, hänvisat till att M.K. beträffande andra, tidigare fordringar inte visat någon betalningsvilja. Men det framgår inte att denne i de fallen skulle ha bestritt betalningsskyldighet, vilket här visade sig vara fallet åtminstone när indrivningen hade förts till kronofogde- myndigheten. Denna inställning behöll M.K. vid behandlingen i domstol. Vidare avsåg indrivningen fordringar för avgifter som gällde perioder . Styrelsen har inte anfört något som skulle innebära att det i den aktu- ella situationen skulle ha varit särskilt viktigt att få in pengarna så snart som det med tillämpning av utsökningsbalken var möjligt. finansutskott har vid behandlingen av en proposition med förslag till ändringar i kreditupplysningslagen (1973:1173) och i sam- band med frågor om enstaka mindre betalningsförsummelser anfört bl.a. följande (bet. 2000/01:FiU21 s. 26 f.). Det kan vidare inte uteslutas att effektivare påminnelserutiner hos myndighe- terna skulle kunna bidra till att minska antalet betalningsförsummelser. Ut- skottet anser därför att regeringen även bör gå igenom myndigheternas på- minnelserutiner. Mot ovan angiven bakgrund och i linje med denna sist berörda, aktuella inriktning hos lagstiftaren i en hithörande fråga hade enligt min mening bort väga den principiella fördelen av att söka få betalt mot gäldenärens intresse av att undgå utsökning. Därvid hade man i vart fall, genom en skrivelse eller på annat sätt, bort ge M.K. till- fälle att betala frivilligt i den nya situation som domen emot honom innebar. har i övrigt klagat över det förhållandet att över huvud taget drev kravet på avgift, varvid han särskilt anmärker på myn- dighetens ombud i domstolarna, en tjänsteman vid Kammarkollegiet. Med hänsyn till vad som har redovisats i tingsrättens dom och hovrättens beslut i saken, ger klagomålen i denna del inte anledning till något uttalande från min sida. Ytterligare har M.K. vänt sig emot behandlingen av krav på skadestånd som han har riktat mot . Mot bakgrund bl.a. av att JO inte har till uppgift att pröva rätt till skadestånd och prövning av sådana frågor ytterst kan ske i domstol, föranleder anmälningen inte någon utredning här- vidlag. Förfarandet för återfående av körkort efter återkallelse (Dnr 2111-2000) klagade till JO på handläggningen hos och i av sonen ärende rörande nytt körkort efter återkallelse. Av anmälan med bilagor framgick i huvudsak följande. K.H:s körkort om- händertogs . beslutade länsstyrel- sen att återkalla körkortet tills vidare och fastställde genom slutligt beslut spärrtiden . Till det slutliga beslutet fogades upplysningen att ansökan om utfärdande av kör- kort måste göras från det att spärrtiden började löpa. Läns- styrelsen biföll K.H:s ansökan om körkortstillstånd. skickade därefter en s.k. grundhandling till K.H. Den ifyllda hand- lingen kom in till . beslutade att inte utfärda körkort och hänvisade till att spärrtiden började löpa och att ansökan således skulle ha kommit in . uppgav i anmälan bl.a. följande. skickade medde- lande om körkortstillstånd till först , trots att beslutet fattades . mottog grundhandling först trots att verket påstår sig ha skickat handlingen . Hon är kritisk till att registrering skedde så sent och ifrågasätter om det verkligen är riktigt att expedieringen av grundhandlingen från skedde . Anmälan remitterades inledningsvis till för utredning och yttrande. anförde följande i sitt remissvar. H:s körkort med behörigheterna BE, C och DE omhändertogs på grund av misstänkt rattfylleribrott och återkallades tills vidare . Efter lagakraftvunnen brottmålsdom återkal- lades körkortet slutligt med en spärrtid räknat från omhändertagandet. ansökte H. hos i om kör- kortstillstånd avseende samma behörigheter som han tidigare innehaft. Beslut om tillstånd meddelades och registrerades av i körkortsregistret . skickade ut ett underlag för ansökan om utfärdande av körkort. Ansökningen inkom till verket . meddelade verket beslut att inte utfärda körkort eftersom ansökningen inkommit efter med följd att godkänt förarprov måste avläggas. Det finns inga uppgifter hos verket som förklarar varför underlaget som skickades som Brev med utdelning påföljande vardag i normalfallet kom H. till handa först . Beträffande körkortstillståndsärendet har följande uppgifter inhämtats från : Utdrag ur polisregister inkom och förelades H. att komplettera ansökningen med ett läkarintyg som sägs i 3 kap. 1 § körkortsförordningen (1998:980). Intyget inkom och överlämnades ärendet till konsultläkare för yttrande. föreslog konsultläkaren att ärendet skulle komplette- ras med ett läkarintyg utfärdat av psykiaterspecialist och med avseende på frågan om missbruk. Begärt intyg inkom . Sedan beslut fattats överlämnades ärendet till diariet för expediering, registre- ring och avslutning. Bestämmelserna om nytt körkort efter återkallelse finns i 5 kap. 1315 §§ körkortslagen (1998:480). Huvudregeln är att sökanden skall uppfylla samtli- ga krav som gäller för utfärdanden av körkort enligt 3 kap. men det finns vissa betydelsefulla undantag i fråga om körkortstillstånd och godkänt förar- prov. Undantagsfallen beror dels på grunden för återkallelsen och dels på spärrtidens längd; 14 § andra stycket. Den som har fått sitt körkort återkallat på grund av trafiknykterhetsbrott 5 kap. 3 § 1 körkortslagen måste alltid genomgå en förnyad lämplighets- prövning i form av körkortstillstånd. Om spärrtiden har bestämts till högst krävs inte förarprov under förutsättning att ansökan om utfärdande av kör- kort görs från det att spärrtiden började löpa; 14 § tredje stycket. Regelverket överensstämmer i stort med tidigare gällande ordning 39 42 a § körkortsförordningen (1977:722) dock med den skillnaden att vad som sägs i 14 § tredje stycket om tiden för ansökan för att inte behöva avlägga nytt förarprov, tidigare var knuten till ansökan om körkortstillstånd. Enligt 3 kap. 15 § körkortsförordningen skall skicka underlag för ansökan om utfärdande av körkort till sökanden. Ansökningen skall göras på en särskild blankett (grundhandling). beslut i den aktuella frågan om utfärdande av körkort, får inte överklagas enligt 8 kap. 2 § tredje stycket körkortslagen. framställer en grundhandling och skickar den till sökanden när har meddelat körkortstillstånd. Underrättelse om meddelat kör- kortstillstånd sker via körkortsregistret i och med att registrerar beslutet enligt 7 kap. 16 § körkortsförordningen. Verkets synpunkter på handläggningen H:s ansökan inkom till för sent för utfärdande av körkort utan krav på godkänt förarprov och handläggningen har följt gällande lagstiftning. handläggning av H:s körkortstillståndsärende fram till be- slutet, föranleder ingen annan kommentar från verkets sida än att tidsåtgången i allt väsentligt synes ha berott på att läkarintyg inväntades. Därvid anmärks att ansökningen var ofullständig från början och komplett först den 10 augus- ti. I övrigt konstateras att en omedelbar registrering av beslutet hade givit H. en viss möjlighet att ge in sin ansökan till . Verkets synpunkter på lagstiftningen Bestämmelserna om återfående av körkort efter återkallelse är svårtillgängliga och i vissa delar svårtolkade. Beträffande förarprovskravet har det skett en försämring för den enskilde på så sätt, att han eller hon numera måste vara ute med sin ansökan om körkortstillstånd hos för att efter positivt beslut också hinna med att ge in en ansökan om utfärdande hos . handläggningstid blir i många fall avgörande för om sökanden klarar tidsfristen. Den enskilde har således små i vissa fall obefintliga tidsmarginaler till sitt förfogande om körkortstillståndsärendet kräver ett beslutsunderlag utöver det som ges in från början. Försenad postgång eller andra händelser som den enskilde inte kan styra över, kan också vara avgörande för frågan. Någon möjlighet för verket att i enskilda fall göra avsteg från bestämmelserna finns inte. har i skrivelse till och (dnr AL10A 99:4120) påtalat problemen och förklarat som sin mening att det är mycket angeläget med en lösning som undanröjer de orimliga konsekvenserna för enskilda. i anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över M-B.P:s anmälan till JO. En kopia av remissvaret från Vägver- ket bifogades. anförde följande i sitt remissvar. Utredningen om ärendets handläggning och de olika tidpunkter som varit för handen i fråga om återkallelse och ansökan om återfående av H:s körkort redovisas i remissvar. Såsom framgår av verkets utredning har handläggningen så snart H. kompletterat ärendet med nödvändigt läkarintyg inte avvikit från gängse rutiner i någon anmärkningsvärd utsträckning. Tidsåtgången för slutförande av ärendet har hållits inom en acceptabel ram. har inte heller brustit i information om reglerna för återfående av körkort efter återkallelse. Bestämmelserna i bland annat körkortslagens 5 kap 14 § om återfående av körkort efter återkallelse är som framhåller i sitt remissvar svårtillgängliga och svårtolkade. lämnar därför i återkallelsebe- sluten utförlig information för vad som gäller för återfående av körkort i varje enskilt fall. har lagt ner mycket tid på att arbeta fram en klar, lättillgänglig och för alla begriplig information om återfå- ende av körkort efter återkallelse. Den sökande uppmanas bland annat att ta kontakt med läkare för de fall läkarintyg är ett krav för att ansökan skall kunna behandlas. Trots detta får mycket ofta förfrågningar om tillvägagångssättet för återfående av körkort, vilket visar att bestämmel- serna är mycket komplicerade. Reglerna om återfående av körkort efter återkallelse är förutom de kon- sekvenser de kan skapa för den enskilde tungrodda från handläggningssyn- punkt. De små tidsmarginalerna som det kan bli fråga om i ärenden som detta har gjort att noga bevakar dessa ärenden och att de självfallet har förtur i handläggningen. Enligt har handläggningen hos berörda körkortsmyndigheter i detta fall skett med den skyndsamhet som ärendet kräver och någon försummelse kan därför inte anses ligga länsstyrel- sen till last. Den besvärliga situation H. hamnat i får tillskrivas de i högsta grad komplicerade bestämmelserna för återfående av körkort. Länsstyrelserna har tidigare gemensamt till departementet påtalat önskvärdheten att regelver- ket förenklas. I ett beslut anförde JO följande. Förfarandet för att få nytt körkort efter återkallelse är följande. har att först lämna körkortstillstånd, varefter ombesörjer utfärdan- det av körkort. Ansökan om körkortstillstånd kan ges in till tidigast återkallelsetiden går ut och tillståndet kan beviljas tidigast före återkallelsetidens utgång. När lämnat detta tillstånd skickar ett underlag för ansökan om utfärdande av körkort, s.k. grundhandling. Ansökan om nytt körkort måste ha kommit in till efter det att återkallelsetiden började löpa för att sökanden inte skall behöva avlägga förarprov. Dessa bestämmelser återfinns i 3 kap. 2 § körkortsförordningen (1998:980) och 5 kap. 14 § körkortslagen (1998:488). K.H:s ansökan om körkort skulle ha kommit in till för att verket skulle ha kunnat utfärda ett nytt körkort utan förarprov. En förutsättning för ansökan om körkort var, som framgått ovan, att K.H. sökt och fått körkortstillstånd hos . Av utredningen framgår att K.H. ansökte om körkortstillstånd hos länssty- relsen . Emellertid var ansökan komplett först efter det att begärt att K.H. skulle ge in ett läkarin- tyg. återstod således endast tidsfristen för ansökan om körkort till gick ut. beviljade kör- kortstillståndet . Registrering i körkortsregistret gjordes den Denna handläggningstid av beslutsfattandet och registreringen skulle i normalfallet inte resultera i kritik från min sida. har anmärkt att en omedelbar registrering av beslutet hade gett K.H. en viss möjlighet att ge in sin ansökan till . gör emellertid gällande att handläggningen skett med den skyndsamhet som ärendet krävt. Jag kan en- dast konstatera att det såvitt utredningen visar borde ha varit möjligt för läns- styrelsen att tidigare än som skedde registrera det beviljade tillståndet i kör- kortsregistret. har enligt uppgift expedierat grundhandlingen till K.H. Försändelsen skulle i normalfallet ha kommit fram och därmed gett K.H. en viss möjlighet att ansöka om körkort . Det har inte gått att utreda varför försändelsen kom fram först . Jag har inte ansett det meningsfullt att ytterligare forska i den saken. Remissmyndigheterna har i sina svar uppehållit sig vid de aktuella be- stämmelserna i allmänhet. Jag delar uppfattningen att dessa är komplicerade och svårtolkade i vissa delar. Trots den information om förfarandet som läns- styrelsen lämnar i samband med beslut om återkallelse kan det för den enskil- de uppstå missförstånd om vad som gäller. Jag utesluter inte att informationen kan förbättras ytterligare; möjligen borde framhållas ännu tydligare att tids- fristen avser handläggning och att skall behandla ärendet. Jag förutsätter också att länsstyrelserna i samband med ett föreläggande om läkarintyg påminner om de tidsfrister som gäller. har i remissvaret förklarat att verket i två skrivelser uppmärk- sammat på de problem som uppstår för den enskilde på grund av regelverket. har också uppgett att länsstyrelserna gemensamt påtalat önskvärdheten att regelverket förändras. Jag överlämnar en kopia av detta beslut för kännedom till . Nummerpresentation när myndigheter kontaktas per telefon. Hänsyn till den enskildes rätt till skydd av anonymitet m.m. (Dnr 2750-2001) uppgav att telefonapparaterna hos var så beskaffade att tjäns- temännen fick kännedom om numren för de telefoner från vilka man ringde dit. Enligt honom betydde det att indirekt vet vem som ringer, trots den rätt att vara anonym inför myndigheterna som den enskilde har. I ett beslut anförde JO följande. Frågan uppkommer inte bara hos den nu anmälda myndigheten och har tidi- gare behandlats av JO beträffande telefonsystemet hos en kommun, såsom framgår av ett beslut () refererat i JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 458. I det ärendet (dnr 4366-1995) anförde JO i hithörande del följande. Någon författningsbestämmelse som positivt tillerkänner alla rätt att vara anonyma i sin kontakt med myndighet finns inte. Däremot finns i tryckfri- hetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) vissa regler om anonymitetsskydd. Jag utgår ifrån att det är dessa regler Ni avsett i Er anmä- lan. I TF och YGL finns bestämmelser om rätt till anonymitet för den som med stöd av 1 kap. 1 § tredje stycket TF eller 1 kap. 2 § YGL lämnar uppgifter för offentliggörande i tryckt skrift respektive i radioprogram, filmer och ljud- upptagningar. Bestämmelserna innebär bl.a. att den som utnyttjat denna s.k. meddelarfrihet inte behöver röja sin identitet samt att den som tagit befattning med tillkomsten eller spridningen av tryckt skrift eller en framställning i ra- dioprogram, film eller ljudupptagning inte får röja vem som lämnat uppgif- terna. Myndigheter och andra allmänna organ är vidare förbjudna att efter- forska vem som lämnat uppgifter eller annat meddelande i sådant publice- ringssyfte som sagts. Dessa skyddsregler gäller även när offentligt an- ställda utnyttjat meddelarfriheten. Vidare får enligt 2 kap. 14 § tredje stycket TF en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om handlingen kan lämnas ut. Denna regel innebär att en sökande inte ens får tillfrågas om sin identitet om uppgifterna i den allmänna handling han begärt att få ut inte omfattas av nå- gon regel i sekretesslagen (1980:100). Självfallet får i en sådan situation hans identitet inte heller efterforskas på annat sätt. Endast om uppgifterna i den begärda handlingen omfattas av sekretess och sökandens identitet kan ha betydelse för den sekretessprövning myndigheten i sådant fall har att göra, får sökandens identitet efterfrågas. Som jag har uppfattat Er anmälan hyser Ni farhågor för att dessa grund- lagsbestämmelser skulle trädas för när av myndigheter inom kom- mun genom att kommunen abonnerar på en teletjänst som möjliggör att inkommande telefonnummer visas på display hos kommunen. På displayen visas ett telefonnummer, som innehas av en myndighet, ett företag eller en enskild som ingått ett abonnemangsavtal med ett telefonbolag. En telefon kan emellertid nyttjas även av andra enskilda än abonnenten. Av det visade telefonnumret kan således inte med säkerhet dras någon slutsats om den uppringandes identitet. På grund härav kan det förhållandet att numret på den telefon en uppringande enskild använder visas för samtalsmottagaren inte i sig anses medföra att den uppringande personens identitet röjs. Det kan tilläggas att en abonnent hos telebolaget kostnadsfritt kan begära att hans telefonnummer inte visas hos dem som abonnerar på den här aktuella tele- tjänsten. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört saknar jag anledning att på grund av innehållet i Er anmälan anta att införandet av ifrågavarande teletjänst inom skulle som Ni befarat stå i strid med TF:s och om anonymitetsskydd och efterforskningsförbud. Jag finner därför inte skäl att vidta någon åtgärd i anledning av Er anmälan. Den nu gjorda anmälan har jag att bedöma även med hänsyn till den reglering av vissa hithörande frågor som infördes i telelagstiftningen, till genomförande av ett inom Europeiska unionen beslutat direktiv om behand- ling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikations- området, teledataskyddsdirektivet (97/96/EG, SFS 1999:578 och 572, prop. 1998/99:92 s. 1, 25 och 28 f., bet. 1998/99:TU12). Sålunda har föreskrifter meddelats om de krav som skall ställas på teletjänster, vilka medger identifi- ering av det anropande eller det uppringda telefonnumret (52 § 2 telelagen, 1993:597). I kraven ingår att en anropande abonnent skall ha möjlighet att enkelt och kostnadsfritt varaktigt skyddas mot nummerpresentation och att en anropande användare på motsvarande sätt skall kunna förhindra nummerpre- sentation vid enstaka samtal; med nummerpresentation avses en teletjänst i ett allmänt tillgängligt telenät som medger presentation av det anropande telefonnumret (2425 §§ teleförordningen, 1997:399). Den som tillhanda- håller nummerpresentation och skydd mot denna tjänst skall upplysa allmän- heten om nämnda möjligheter (28 §). Om denna reglering efterlevs, kan den som ringer till t.ex. en myndighet tydligen undvika att uppgifter om numret till den använda telefonen därvid överförs dit och eventuellt leder till uppfattningen att den som ringer är den abonnent som numret är knutet till eller någon annan som kan antas ha till- gång till dennes telefon. I riksdagsmotioner har framförts önskemål om lagstiftning i fråga om nummerpresentation. har med anledning härav och även efter införandet av nämnda ändringar i teleförfattningarna framhållit att det är an- geläget att enskilda även telefonledes kan kontakta myndigheter anonymt för att lämna uppgifter och begära upplysningar samt att det inte är självklart att det är den enskilde som skall bära ansvaret för att anonymiteten upprätthålls. har gett regeringen detta till känna och att den bör låta frågan om hur anonymiteten skall kunna upprätthållas för enskilda som kontaktar myn- digheter per telefon, utan att den enskilde själv skall behöva vara aktiv, bli föremål för överväganden i något lämpligt sammanhang. (Se till det nu an- givna bl.a. bet. 1999/2000:KU7 s. 16 f.) Sådana överväganden har sedan redovisats i promemorian Några frågor om myndigheternas service (Ds 2001:25 s. 26 f.). Där framförs uppfattningen att det, frånsett vissa verksamhetsområden (t.ex. räddningstjänst), inte torde föreligga något mera påtagligt behov hos myndigheterna av tillgång till num- merpresentation för externa telefonsamtal och att i varje fall de skäl väger tyngre som talar emot en generell användning av tjänsten. Det förutsätts att myndigheterna självmant iakttar erforderlig återhållsamhet på detta område, varför någon författningsreglering av saken inte anses påkallad . Då myndigheternas skyldigheter ännu inte torde ha övervägts slutligt på det sätt som avsåg, begränsar jag mitt uttalande i saken till det ovan anförda. En byggnadsnämnds hantering av ett överklagande som getts in innan beslutet meddelats (Dnr 542-2001) I en anmälan mot i Ale kommun framförde M.Y. lämnade han in ett överklagande till nämnden av dess beslut att med stöd av 8 kap. 23 och 34 §§ (1987:10), PBL, meddela anstånd med prövningen i ett ärende rörande förhandsbesked avseende fyra bostadshus på fastigheten 27:2. Vid ett samtal med visade det sig att överklagandet ännu inte kommit in dit. Anmälan remitterades till miljö- och . Av remissva- ret framgår bl.a. följande. Protokollet från miljö- och byggnämndens sam- manträde justerades . Efter rättids- prövning , skickades det överklagade beslutet tillsammans med överklagandet till . I sitt beslut anförde JO följande. Beslut enligt 8 kap. 23 § PBL om anstånd med avgörandet av ansökningar om lov får överklagas hos genom förvaltningsbesvär, se 13 kap. 2 § PBL. Enligt 23 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223), FL, skall en skri- velse med överklagande ha kommit in till den myndighet, som fattat det be- slut som överklagas, från den dag då klaganden fick del av beslutet. prövar enligt 24 § FL om skrivelsen med över- klagandet har kommit in i rätt tid, s.k. rättidsprövning, och skall om detta är fallet, enligt 25 § FL överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet. Har skrivelsen kommit in , skall den som regel avvisas. Frågan inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet skall överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det ligger i sakens natur att ett överläm- nande när sådant skall äga rum måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i 7 § FL om snabb och enkel handläggning m.m. skall vara vägledande även i detta hänseende (prop. 1985/86:80 s. 77). När beslutet inte omprövas, bör överlämnandet normalt ske inom efter det att överklagandet kom in till myndigheten.