frsrdg · GQ04RR12 · 2003-01-01 00:00:00 — fördelas myndighetsutövande veterinäruppdrag på olika kategorier av veterinärer i huvudsak utifrån anställningsform. Merparten, , av uppdragen som officiell veterinär fördelades till distriktsveterinärerna. fördelades huvuddelen, , av uppdragen som tävlingsveterinär eller banveterinär till andra veterinärer än di-striktsveterinärer. Revisorerna konstaterar att har fördelat offentliga uppdrag till veterinärer i huvudsak utifrån anställningsform. ska enligt förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion utöva tillsyn över veterinär yrkesutövning. Det betyder att verket även har i uppgift att granska den verksamhet som bedrivs av verkets egna veterinärer. Privatpraktiserande veterinärer uppger att någon tillsyn från sida knappast har förekommit. De misstror verkets möjligheter att utöva opartisk tillsyn och ifrågasätter över huvud taget den kombination av uppgifter som verket har i uppdrag att utföra. Tjänstemän på menar dock att verkets tillsyn i huvudsak är indirekt. Man utfärdar riktlinjer som vägledning för den tillsyn som länsveterinärerna ska utöva. Särskilda tillsynsprojekt med inriktning på bl.a. förskrivning av läkemedel till hästar har genomförts av verket centralt. Verket har därutöver rätt att anmäla veterinärer till den . Det innebär att nämnden på anmälan av kan ta upp frågan om indragning av legitimation för en veterinär. Den direkta tillsynen över veterinärerna ska således enligt utföras av länsveterinärerna vid länsstyrelserna. Av länsstyrelsernas årsredovisningar framgår att länsstyrelserna sammanlagt avsatte högst fyra årsarbetskrafter för tillsyn över veterinärer. Fem länsstyrelser anger att de över huvud taget inte har utövat någon tillsyn över veterinärer . Revisorerna konstaterar att var fjärde länsstyrelse över huvud taget inte bedrev någon tillsyn över veterinärer . får bidrag till sin uppdragsverksamhet De ekonomiska förutsättningarna för di-striktsveterinärer skiljer sig från dem som gäller för privatpraktiserande veterinärer genom att distriktsveterinärorganisationen får bidrag för sin verksamhet. Det innebär att organisationen får ett resurstillskott i form av anslagsmedel till den uppdragsverksamhet som distriktsveterinärerna bedriver. uppgår bidraget till . Pengarna används för personalkostnader. Kravet på jour innebär att antalet distriktsveterinärer måste vara så stort att rimliga arbetsvillkor kan ordnas vid alla veterinärstationer. Pengarna används även för utbildning av distriktsveterinärerna. Det innebär att det blir mindre ekonomiskt kännbart för dessa veterinärer att delta i utbildning än vad det är för privatpraktiserande veterinärer. Länsveterinärer anser att detta förhållande inte är tillfredsställande när det gäller utbildning i smittskyddsfrågor. Alla berörda veterinärer behöver få kontinuerlig utbildning i sådana frågor. av anslaget användes för att reducera avgifterna vid långa veterinärresor. Privatpraktiserande veterinärer menar att de statliga veterinärerna får konkurrensfördelar genom att det statliga bidraget fördelas direkt till distriktsveterinärorganisationens uppdragsverksamhet. Det är en uppfattning som har delats av . Rådet har menat att det statliga anslaget har fördelats mellan stationerna på ett sådant sätt att konkurrens på lika villkor inte har upprätthållits. Privatpraktiserande veterinärer som upprätthåller jour i områden där distriktveterinärstation saknas får inte någon särskild ersättning för detta. menar att de statliga medlen behövs för att upprätthålla rikstäckande jour. I de distrikt där det saknas distriktsveterinärer finns det så många djur att jourtjänstgöring kan finansieras med avgifter från djurägarna. Endast ett mindre belopp används för att betala distriktsveterinärer för långa resor. Att fördela dessa medel även till privatpraktiserande veterinärer skulle innebära en omfattande administration. Det skulle bli för dyrt anser . Det är således i första hand av administrativa skäl som resebidrag endast utgår till distriktsveterinärer vid långa resor. Revisorerna konstaterar att de ekonomiska villkoren för olika veterinärkategorier skiljer sig åt. Distriktsveterinärerna behandlar allt fler sällskapsdjur Enligt regleringsbrevet till ska di-strikts-veterinärerna tillhandahålla akut rikstäckande djursjukvård. Jourtjänsten ska främst avse djur som producerar föda eller ska användas till föda. Något motsvarande krav på jourtjänstgöring finns inte för privatpraktiserande veterinärer. I de distrikt där di-striktsveterinärstation saknas tillhandahåller privatpraktiserande veterinärer jour utan någon särskild kompensation. Om de inte sköter jouren måste se till att jourverksamhet upprättas på orten. Kravet på rikstäckande jour i kombination med förväntningar på rimliga arbetsvillkor har lett till att distriktsveterinärstationer har inrättats i praktiskt taget hela landet. Vid varje station finns flera veterinärer anställda. När lantbruksdjuren har blivit färre har de statliga veterinärerna i ökad utsträckning behandlat sällskapsdjur. Privatpraktiserande veterinärer har ifrågasatt denna utveckling och menat att behandling av sällskapsdjur inte primärt är en uppgift för staten. När di-striktsveterinärerna har ökat sina behandlingar av sällskapsdjur har de kommit att konkurrera med ytterligare en veterinärgrupp, nämligen privatpraktiserande veterinärer på sällskapsdjur. Statsmakterna har dock ålagt distriktsveterinärerna att - utöver anslaget - finansiera sin verksamhet med avgifter. För att avgifterna inte ska bli orimligt höga behöver personalen vid di-striktsveterinärstationerna komplette-rande arbetsuppgifter. Di-striktsveterinärerna själva har också intresse av full sysselsättning. Lönesystemet är utformat så att lönen blir högre ju fler behandlingar en veterinär utför. Revisorerna konstaterar att distriktsveterinärerna behandlar sällskapsdjur i allt större utsträckning. Det förklaras av att antalet lantbruksdjur har minskat. Förhållandet att distriktsveterinärer och privatpraktiserande veterinärer arbetar under olika villkor har lett till ett påtagligt missnöje i veterinärkåren. Distriktsveterinärer anser att dimensioneringen för jourtjänstgöring är otillräcklig. Fler distriktsveterinärer måste anställas; en uppfattning som delas av . Privatpraktiserande veterinärer menar att distriktsveterinärerna gynnas ekonomiskt genom statliga pengar. De ogillar förhållandet att di-striktsveterinärerna i allt större utsträckning behandlar sällskapsdjur. De ifrågasätter också om verkligen förmår hålla isär sina olika uppgifter som huvudman för distriktsveterinärorganisationen och som myndighetsutövare. Fördelarna med nuvarande ordning är dock att jour upprätthålls över hela landet. Genom distriktsveterinärorganisationen finns också en nationell beredskap för den händelse någon smittsam djursjukdom skulle bryta ut. Revisorerna konstaterar att kraven på rimliga arbetsvillkor innebär att jourtjänstgöring behöver fördelas på många veterinärer. Distriktsveterinärerna bedriver sin verksamhet i myndighetsform Det missnöje som finns inom veterinärkåren härrör således till stor del från skilda arbetsvillkor för olika kategorier av veterinärer med liknande arbetsuppgifter. Dessa skillnader har accentuerats sedan distriktsveterinärerna omorganiserades 1995. Omorganisationen 1995 innebar att ca 100 veterinärer valde att avsluta sin statliga anställning och i stället bedriva verksamhet i privat regi. Detta har lett till att vissa distrikt betjänas enbart av distriktsveterinärer, vissa distrikt av enbart privatpraktiserande veterinärer och andra av både privatpraktiserande veterinärer och distriktsveterinärer. Distriktsveterinärernas uppgifter har blivit både tydligare och otydligare; tydligare genom de uttalade kraven på jourtjänstgöring och hög grad av avgiftsfinansiering, men otydligare genom att arbetsuppgifterna inte är klart avgränsade. Både privatpraktiserande veterinärer och distrikts-veterinärer fungerar som behandlande veterinärer och myndighets-personer. Bägge veterinärkategorierna behandlar sällskapsdjur likaväl som lantbruksdjur. Det som således skiljer distriktsveterinärorganisationens verksamhet från den verksamhet som privatpraktiserande veterinärer bedriver är att distriktsveterinärerna bedriver sin verksamhet i myndighetsform. Statsmakterna har uttalat att konkurrensutsatt verksamhet inte bör bedrivas i myndighetsform om det inte finns särskilda skäl för det. budgetproposition understryker regeringen att myndighetsutövning och affärsverksamhet ska hållas åtskilda. möjligheter att förena uppdragsverksamhet med myndighetsutövning har ifrågasatts inte bara av veterinärer utan också av Statskontoret. Statskontoret har dragit slutsatsen att särredovisning och organisatoriska lösningar inom myndigheten inte är någon garanti för att sammanblandning av myndighetsutövning och kommersiell verksamhet undviks. Statskontoret har gjort bedömningen att det bästa är att avskilja distriktsveterinärorganisationen från . anser på liknande sätt att det är viktigt att tillsyn och offentlig veterinär verksamhet sköts av en oberoende tillsynsmyndighet som är skild från klinisk, konkurrensutsatt veterinär service. Distriktsveterinärernas myndighetsutövande arbetsuppgifter utgjorde av organisationens samtliga behandlingar . Som följd av att distriktsveterinärernas arbetsuppgifter i huvudsak består av uppdragsverksamhet har deras opartiskhet i de myndighetsutövande uppdragen ifrågasatts. Frågan om di-striktsveterinärernas uppgifter som behandlande veterinär och myndighetsperson har uppmärksammats av och . har menat att distriktsveterinärernas uppdrag som både myndighetspersoner och behandlande veterinärer innebär en intressekonflikt. menade att förhållandena är principiellt otillfredsställande. har invänt att påpekanden inte är allvarliga. Tvärtom menar verket att distriktsveterinärorganisationen hanterar de administrativa tillsynsuppgifterna väl. Dubbla roller förekommer som framgått inom hela veterinärsektorn. Även privatpraktiserande veterinärer utför myndighetsutövande uppgifter på uppdrag av . Det innebär att distriktsveterinärernas arbetsuppgifter i princip inte avviker från det arbete som privatpraktiserande veterinärer utför. Den skillnad som finns är att distriktsveterinärernas arbete utförs i myndighetsform. Revisorerna konstaterar att myndighetsutövande arbetsuppgifter utgör en liten del av fältveterinärernas arbete. Sedan distriktsveterinärorganisationen bildades har veterinärer varit missnöjda med statsmakternas sätt att utforma villkoren för statliga distriktsveterinärer och privatpraktiserande veterinärer. Frågan har uppmärksammats i olika sammanhang, men missnöjet kvarstår. Missnöjet kan förklaras i huvudsak av att distriktsveterinärerna får ett resurstillskott i form att ett statligt bidrag till sin uppdragsverksamhet och att uppdragsverksamheten bedrivs i myndighetsform. Veterinärer är också missnöjda med skilda villkor för jourtjänstgöring. Privatpraktiserande veterinärer ifrågasätter den utveckling som har inneburit att distriktsveterinärer behandlar sällskapsdjur i allt större utsträckning. Det finns enligt revisorernas bedömning inga tecken på att problemen kommer att minska. Med en fortsatt utveckling mot färre lantbruksdjur kan motsättningarna tvärtom komma att accentueras. Sannolikt kommer i sådana fall distriktsveterinärerna att behandla sällskapsdjur i allt större utsträckning. Som framgått avviker inte de arbetsuppgifter som utförs av statliga distriktsveterinärer från de uppgifter som utförs av privatpraktiserande veterinärer. Samtliga veterinärer har skyldighet att fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. De ska föra journal, förskriva läkemedel och rapportera i enlighet med föreskrifter. För alla veterinärer gäller skyldigheten enligt lag att göra en undersökning och fastställa sjukdomens art vid misstanke om smittsam djursjukdom samt att skyndsamt underätta och berörd länsstyrelse. Därutöver är samtliga veterinärer skyldiga att anmäla fall där djur inte hålls eller sköts i enlighet med djurskyddslagen. Alla veterinärer - även privatpraktiserande veterinärer - utför myndighetsutövande uppgifter på uppdrag av . Inget hindrar att också uppgiften att kontrollera djurhälsa och hygien i mjölk-rum och stall enligt EU:s mjölkdirektiv utförs av privatpraktiserande veterinärer. Det finns inget som tyder på att distriktsveterinärer har högre veterinärmedicinsk kompetens än privatpraktiserande veterinärer eller att det omvända förhållandet gäller. Enligt revisorernas mening har det därmed ingen betydelse för djurens sjuk- och hälsovård om den behandlande veterinären utför sina arbetsuppgifter som statlig distriktsveterinär eller privatpraktiserande veterinär. Revisorerna gör emellertid bedömningen att nuvarande jourkrav, som enbart omfattar distriktsveterinärerna, inte är ett effektivt sätt att använda landets veterinära resurser. Ju fler veterinärer som delar på jouren, desto bättre arbetsvillkor kan skapas för veterinärkåren som helhet. Det är därför enligt revisorernas mening angeläget att få till stånd ett bättre samarbete mellan olika veterinärkategorier. På så sätt kan fler veterinärer bidra till att djurens behov av akut sjukvård även på obekväma tider tillgodoses. Även i fortsättningen behövs det tillgång till veterinärer i hela landet dygnet runt. - eller någon annan statlig myndighet - bör därför även fortsättningsvis ha i uppdrag att se till att tillgången till veterinärer är god i hela landet. Det behövs också fortsättningsvis en veterinär beredskap för smittsamma djursjukdomar. Liksom tidigare behövs det veterinärer för dessa uppgifter. Revisorerna menar att det även fortsättningsvis bör vara en uppgift för en statlig myndighet att utse veterinärer för sådan beredskap. Enligt revisorernas mening bör dock veterinärernas kunskaper och erfarenheter vara utgångspunkten när myndigheten utser officiella eller offentliga veterinärer. Statligt stöd till veterinär verksamhet kan även fortsättningsvis betalas till veterinärer för jourtjänstgöring och långa resor. Det blir en fråga för eller någon annan statlig myndighet att fördela ett sådant stöd med utgångspunkt från behoven i olika delar i landet. Däremot finns det enligt revisorernas mening inga särskilda skäl som talar för att distriktsveterinärernas arbetsuppgifter bedrivs i myndighetsform eller med ett statlig huvudmannaskap. Revisorerna föreslår att regeringen utreder de närmare förutsättningarna för hur en avveckling av distriktsveterinärorganisationens statliga huvudmannaskap kan genomföras. Med ett ändrat huvudmannaskap kan alla veterinärer behandla både lantbruksdjur och sällskapsdjur utan att det ifrågasätts. Samarbete mellan veterinärer med skilda specialiteter underlättas. Därtill blir uppgifter tydligare. Verkets tillsyn över veterinärerna kan skärpas och förtroendet för tillsynen öka. Revisorerna utgår således från att - eller någon annan statlig myndighet - även fortsättningsvis ska se till att tillgången till veterinärer är god, utöva tillsyn över veterinär yrkesutövning, utse officiella och offentliga veterinärer samt ansvara för smittskyddsfrågor och frågor inom ramen för EU-medlemskap. På vilket sätt avvecklingen av det statliga huvudmannaskapet för distriktsveterinärerna ska genomföras behöver utredas närmare. En avveckling kan behöva ske stegvis. Det är viktigt att förändringar genomförs på ett sådant sätt och i en sådan takt att tillgången till veterinärer säkras. Revisorernas förslag att skilja på klinisk konkurrensutsatt veterinär service och ansvaret för djursjukdata innebär också att förutsättningarna för en mera fullständig och användbar statistik över djursjukdomar och behandlingar förbättras, vilket i sin tur kan leda till bättre förutsättningar för djurhälsoarbetet och till ännu bättre djurhälsa. Som framgått finns det flera förklaringar till att rapporteringen av djursjukdata har varit ofullständig. En del av problemen hänförs till hantering av inrapporterade uppgifter. Risken finns att statistiken har blivit missvisande, i värsta fall oanvändbar. Revisorerna föreslår att regeringen ger en oberoende utredare i uppdrag att redovisa hur omfattande bristerna i djursjukdata är, vad de beror på och vad bristerna har inneburit för statistikens användbarhet. Revisorerna har inte granskat länsveterinärernas arbete. Läns-veterinärernas arbetsuppgifter kan dock behöva omprövas när tillsyn över veterinärer tydliggörs. Som framgått avsatte länsstyrelserna 2001 sammanlagt högst fyra årsarbetskrafter för tillsyn över veterinärer. Flera länsstyrelser deklarerade att någon tillsyn inte hade utövats. Revisorerna har tidigare föreslagit (förs. 2001/02:RR19) att länsstyrelsernas uppgifter vad gäller livsmedelstillsynen slopas. Revisorerna hänvisade till att endast totalt sex årsarbetskrafter vid länsstyrelserna avsattes för livsmedelstillsynen. följde revisorernas förslag (bet. 2001/02:MJU22, rskr. 2001/02:319). Med ändrad uppgiftsfördelning inom livsmedelstillsynen bör länsveterinärerna få utrymme för andra arbetsuppgifter. förefaller dock utrymmet för tillsyn över veterinärer vara begränsat. Revisorerna föreslår att regeringen tar initiativ till en samlad översyn av länsveterinärernas arbetsuppgifter. (2001), Avgifter 2000 - om avgiftsbelagd verksamhet i staten, ESV 2001:7 European Commission (1998), Report on a FVO Mission to , Residues in Live Animals and , 14 - European Commission (1999), Final report of a mission, On the evaluation of the application of council directive 92/46/EEC laying down the health rules for the production and placing on the market of milk and milk based products, Directorate D (2002), Uppgifter från verkets databas om nationell uppföljning, NU-databasen, 2002 (2002a), uppgifter över antalet hästar, verkets hemsida, (2002b), Veterinärbrist , pressmeddelande (2002c), Djursjukdata, Information på (2002d), Arbetsordning för distriktsveterinärer, 1995 (2002e), Årsredovisning för , 2002 (2002f), Slutlig rapport från Arbetsgruppen för att utvärdera och utveckla samordningen i den veterinära verksamheten, (1996), Anmälan mot avseende frågan om distriktsveterinärer var att anse som jäviga m.m. dnr 254-1996, 2542-1996, 2543-1996, beslut (2001), Anmälan mot angående frågor om jäv och myndighetsutövning m.m. inom veterinärväsendet dnr 2219-1999, 2220-1999, 2221-1999, 2222-1999, 2223-1999, beslut (1999), Ifrågasatt konkurrensneutralitet inom området veterinärtjänster, dnr 16/99 och 38/99, s. 11 - 19, Yttrande vid konkurrensrådets möte (2000), Nöjd-kund-index Distriktsveterinärerna , , uppgifter över antalet hästar, hemsidan Statskontoret (2000), Staten som kommersiell aktör - omfattning och konkurrenseffekter, Del 1 Huvudrapport, s. 146 - 152, 2000:16 Svensk Mjölk (2001), Djurhälsovård 2000/01 Redogörelse för husdjursorganisationens djurhälsovård, s. 30 - 32 (2000), Fullmäktige protokoll 15 §, (2002), sammanställning av uppgifter åt revisorer, 1 a) Om dina djur blir sjuka, vilken veterinär anlitar du? b) Är det den statlige distriktsveterinären från ? 2) Har du anlitat någon annan veterinär ? Om Ja Vem? Om Nej Varför inte? Om du skulle vilja, har du möjlighet att anlita en annan veterinär? 3) Har du anlitat någon annan veterinär för hunden och katten? Varför inte?. Fråga 4 endast om de anlitar en statlig distriktsveterinär 4) Förutom att behandla sjuka djur så är ju de statliga distriktsveterinärerna också myndighetspersoner och de ska bl.a. kontrollera ditt mjölkrum och se till att du inte har några kodressörer. Har du upplevt att detta är ett problem på något vis? Är det en fördel? 5) Förebyggande djursjukvård är ju en allt viktigare del i arbetet på en gård. Vilken veterinär anlitar du vid sådana frågor? Den ordinarie veterinären? Ingen veterinär/annan? revisorers rapport för veterinär verksamhet (rapport /03:4) har remissbehandlats. 18 myndigheter och organisationer gavs tillfälle att yttra sig. Följande 15 remissinstanser har svarat: Därutöver har , i län, i , i , och , leg. vet., yttrat sig över rapporten. Efter remisstidens utgång har Veterinärer i inkommit med kompletterande synpunkter. De remissinstanser som gavs tillfälle att yttra sig över rapporten men avstod var , och . De flesta remissinstanser tillstyrker revisorernas förslag när det gäller bristerna i djursjukdata och en samlad översyn av länsveterinärernas arbetsuppgifter. Det finns dock delade meningar om revisorernas förslag att regeringen utreder de närmare förutsättningarna för hur en avveckling av distriktsveteri-närorganisationens statliga huvudmannaskap kan genomföras. Statskontoret, , i , , Svenska Djurhälsovården och Veterinärer i tillstyrker revisorernas förslag. Statskontoret anser att även ett alternativ med bolagisering av distriktsveterinärorganisationen bör utredas. () har inget att erinra mot förslaget. i anser att den veterinära verksamheten bör ses över förutsättningslöst. Länsstyrelserna i , och avstyrker revisorernas förslag, men menar också att en utredning är nödvändig för att lösa nuvarande problem. i län avstyrker en avveckling av distriktsveterinärorganisationen men anser att förutsättningarna för en avveckling av distriktsveterinärorganisationen eventuellt kan utredas. Svensk Mjölk anser att det finns flera skäl att utreda distriktsveterinärorganisationen. En utredning bör innehålla en översyn, utröna behovet av omorganisering samt föreslå alternativa lösningar till hur en ny organisation ska se ut. () anser att det finns skäl att utreda om organ-isatoriska förändringar bättre kan motsvara statens och näringens krav. anser att den föreslagna utredningen bör få ett mer öppet direktiv. Förbundet menar att det inte är säkert att verksamheten vinner på att det statliga huvudmannaskapet upphör. Därför bör det ingå i utredningsdirektivet att även utreda om verksamheten kan bedrivas i bolagsform med statligt ägande. () förordar en fortsatt rikstäckande veterinärorganisation där staten har inflytande och full insyn. , i och avstyrker revisorernas förslag. yttrar sig inte över förslaget men befarar att en avveckling av distriktsveterinärorganisationen kan komma att innebära svårigheter att rekrytera besiktningsveterinärer till små slakterier i glesbygd. Verket menar att hänsyn till denna omständighet bör tas i den fortsatta behandlingen av revisorernas rapport. vet., yttrar sig inte över förslagen, men framför synpunkter på hur det statliga anslaget fördelas och används av . Remissinstanserna är överlag positiva till revisorernas initiativ att granska villkoren för veterinärer och instämmer i stort i den problembeskrivning som har presenterats. ombudsmän () har inget att erinra mot revisorernas bedömningar och förslag. JO anser dock att det kan finnas skäl till en mera genomgripande översyn av den veterinära verksamheten och att en sådan översyn bör övervägas. Statskontoret bedömer att organisatoriska lösningar inom inte är någon garanti för att så kallad korssubventionering inte uppstår när offentlig verksamhet finansieras genom såväl anslag som avgiftsintäkter. Statskontoret påpekar också att rollkonflikter kan uppstå när distriktsveterinärer kan använda sin myndighetsutövande verksamhet som en försäljningskanal för veterinära tjänster. anser att revisorernas analys är bristfällig. Verket bedömer att statens utgifter skulle behöva öka med ca om distriktsveterinärorganisationen avvecklas. Därmed anser verket att en avveckling inte är samhällsekonomiskt försvarbar. Verket betonar därtill att en lättstyrd och samordnad veterinär fältorganisation behövs för djurskydd och smittskydd. framhåller också att det är lättare att erbjuda veterinärerna i den befintliga statliga organisationen . är av dem som verket anställer kvinnor. framhåller att rapporteringen till djursjukdata och kvaliteten i uppgifterna har förbättrats avsevärt . Någon risk för sammanblandning av myndighetsuppgifter och veterinärverksamheten föreligger enligt verkets bedömning inte.