frsrdg · GQ04RR8 · 2003-01-01 00:00:00 — Medianen för antalet placeringar i familjehem låg på 11 barn i de socialtjänstenheter som tillhör de två största kommungrupperna. I den näst minsta kommungruppen låg medianen på 8 barn och i den minsta kommungruppen låg medianen på 4 barn. Uppgifterna om medianen för de olika grupperna avser de socialtjänstenheter som uppgivit att de haft svårigheter att hitta familjehem under 2000-2001. Fråga 17 c. Hur ofta hade familjehem i närområdet varit att föredra, men på grund av bristande tillgång valdes familjehemsplacering i annan del av landet? Kommungrupp: /aldrig Totalt Större än 100´ 40 58 2 100 50´-100´ 59 41 0 100 20´-50´ 40 30 30 100 Mindre än 20´ 67 33 0 100 Samtliga kommuner 54 39 7 100 Källa: revisorer 2002. Enligt socialtjänstlagen ska en kommun som har för avsikt att placera ett barn i en annan kommun samråda med denna innan medgivande lämnas. Syftet med denna samrådsskyldighet är dubbelt. Dels ska samrådsförfarandet förhindra att placeringar sker i olämpliga familjer, dels ska vistelsekommunen få tillfälle att i förväg kunna bedöma de resurser som kan behövas för att stödja det placerade barnet. Frågan om i vilken utsträckning samråd sker togs upp i några av de granskningar som länsstyrelserna gjorde 1993-1994. Slutsatsen från dessa granskningar var att kommunerna i stor utsträckning saknade rutiner för regelmässigt samråd när ett barn placeras i ett familjehem i en annan kommun. I de intervjuer som gjorts inom ramen för denna granskning har kommunerna tillfrågats om samrådet fungerar. Resultatet av denna undersökning ger en dubbel bild. Kommunerna säger sig vara noga med att själva informera andra kommuner när en placering görs utanför den egna kommunen. har många erfarenheter av att andra kommuner placerat i kommunen utan att något samråd skett. I samband med kommunövergripande placeringar uppstår ibland tvister om vilken kommun som ska finansiera extra stödinsatser i skolan eller om hur omfattande sådana stödinsatser bör vara. Motsvarande diskussioner kan uppstå inom samma kommun mellan skolförvaltning och socialtjänstförvaltning eller mellan olika kommundelar. Svårigheter med att tolka nationella och/eller kommunala regelverk kan medföra att barn inte får det stöd de enligt skollagen och socialtjänstlagen har rätt till. Överflyttning av ansvar för barnavårdsärenden mellan kommuner Den kommun som ett barn befinner sig i (vistelsekommunen) när ett behov av hjälp uppstår har ansvar för att denne får det stöd han eller hon behöver. Det kan ibland finnas skäl för att ansvaret för ett familjehemsplacerat barn flyttas från en kommun till en annan. I utredningen ansvar i vissa barn- och ungdomsvårdsärenden granskades hur kommuner löser ansvarsfrågan när en familj flyttar under en pågående utredning om barn och ungdomsvård eller när vårdnadshavaren har flyttat under en pågående placering och en omplacering blir aktuell (Ds 2001:47). Enligt utredningen fungerar inte socialtjänstlagens bestämmelser om överflyttning av ärenden som det är tänkt, eftersom framställningar om överflyttningar regelmässigt avslås på ekonomiska grunder. Detta innebär enligt utredningen att det numera sällan görs några försök till att få ett ärende överflyttat. Utredaren presenterade fler förslag på ändringar i socialtjänstlagen för att komma till rätta med dessa problem. Någon proposition med anledning av utredningens förslag har ännu inte lagts fram av regeringen. Placering hos släkt eller annan närstående Från kräver socialtjänstlagen att vid placering av barn i första hand ska överväga om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. sätt att förhålla sig till familjehemsplaceringar hos släktingar eller andra närstående har diskuterats vid de kommunintervjuer som genomförts. Samtliga som intervjuats har uppgivit att kommunen alltid undersöker möjligheten att göra sådana placeringar. Flera kommunföreträdare menar att det inte varit möjligt att täcka efterfrågan på familjehem om de inte utökat användandet av släkting- och nätverkshem i den utsträckning som gjorts . Två exempel från de kommuner som besökts inom ramen för denna granskning kan belysa omfattningen av placeringar i släkting- och nätverkshem. placerades 135 barn av . Av dessa placerades ungefär hälften i främmandehem och hälften i anknytningshem. familjeenhet i arbetar med familjehemsplaceringar i 6 stadsdelar. Totalt har dessa stadsdelar ca 200 pågående placeringar. påbörjades 42 placeringar. Den övervägande delen av placeringarna gjordes i släkting/nätverkshem. Av de 42 placeringarna gjordes endast 5 () i helt nyrekryterade främmandehem. nationella statistik redovisar släktingplaceringar. Detta innebär att statistiken inte omfattar gruppen "annan närstående". Flera länsstyrelser har dock gjort undersökningar som även inkluderar placering i nätverkshem. Dessa undersökningar tyder på att placering hos annan närstående är ungefär lika vanligt som placering hos släktingar. Totalt sett tycks släkting- och nätverksplaceringar ha fått ett stort genomslag. Nedan redovisas resultatet av tre länsstyrelsers undersökningar av i vilken utsträckning familjehemsplaceringar sker hos släktingar och andra närstående. i har sammanställt uppgifter för de barn som varit placerade i familjehem . av de 2 205 barn som var placerade i familjehem var placerade hos personer som var kända för barnet vid placeringens inledning. I en rapport från redovisas att av alla familjehemsplaceringar som gjordes av barn i åldern gjordes hos anhöriga eller andra närstående. Bland ungdomar i åldern placerades hos anhöriga eller andra närstående. i har i den aktgenomgång som beskrivs i avsnitt 1.9 studerat hur vanligt det är att överväganden gjorts om barnet kan tas emot av anhörig/närstående. Resultatet visar att sådana överväganden gjorts vid av placeringarna enligt kommunernas bedömning (enligt bedömning). Enligt 6 kap. 6 § socialtjänstlagen får socialnämnden inte lämna medgivande till en familjehemsplacering utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. Förutom att undersöka om ett hem är lämpligt i största allmänhet ska även kartlägga familjens förmåga att tillgodose det aktuella barnets behov (och 2002). Utredning av potentiella familjehem tillhör en av de viktigaste delarna i arbete med att få till stånd en familjehemsvård av hög kvalitet. Det saknas dock i stor utsträckning kunskaper om vilka egenskaper bör leta efter i en familjehemsutredning, dvs. kunskaper om vilka egenskaper hos en familj som ger bra familjehem för olika typer av barn. Det är däremot lättare att peka ut egenskaper som man inte vill att ett familjehem ska ha, t.ex. missbruksproblem, psykiska problem, kriminellt förflutet etc. (1996). Kälvestensmetoden och PRIDE-metoden är två metoder som kan använda sig av vid familjehemsutredningar. Den förstnämnda har funnits . Det är en modell för halvstrukturerade djupintervjuer av blivande familjehemsföräldrar. Föräldrarna intervjuas var och en för sig. Svaren ska sedan tolkas av psykolog. Metoden används även för att utreda blivande adoptivföräldrar. Intervjuerna syftar till att få utförlig information om de blivande föräldrarnas historia och deras förebilder i föräldraskapet samt om rollfördelning, samspel och kommunikationssätt i familjen. PRIDE-metoden har inte funnits som Kälvestensmetoden. Det är en mer omfattande metod som används både för utbildning och utredning av blivande familjehem. Modellen omfattar normalt 10 sammankomster à . Inlevelseövningar av hur det är att fungera som familjehem är en viktig del i utbildningen. Stora brister i familjehemsutredningarna konstaterades I de granskningar som länsstyrelserna gjorde av familjehemsvården berördes kommunernas sätt att arbeta med familjehemsutredningar på olika sätt. Tio länsstyrelser studerade i en aktgenomgång i vilken utsträckning det existerade en familjehemsutredning och vilken kvalitet denna i så fall hade. I av barnens akter saknades familjehemsutredning helt. De familjehemsutredningar som fanns var av varierande kvalitet. Även bland de utredningar som i övrigt ansågs bra saknades ofta en matchning mellan barnets behov och familjehemmets resurser. Via olika enkäter tillfrågades sammanlagt 140 kommuner om de använde djupintervjuer för att bedöma familjehemmens lämplighet vid rekrytering. av kommunerna, främst mindre kommuner, uppgav att det inte förekom några djupintervjuer i samband med familjehemsutredningarna. Övriga kommuner angav att de hade som princip att i flertalet fall använda sådana intervjuer. Aktgenomgången visade att endast en minoritet av de befintliga familjehemmen djupintervjuats innan de rekryterades. som sammanställde granskningarna drog slutsatsen att det fanns brister, men att familjehemsutredningarna förbättrats under de år som föregick granskningen. I de intervjuer som genomförts med har frågor ställts om hur jobbar med utredningar av blivande familjehem. Intervjuundersökningen visar att större kommuner med en särskild familjehemsenhet med ansvar för rekrytering och utredning av familjehem i regel har en väl utvecklad modell för familjehemsutredningar. Nedan redovisas den modell som i utvecklat. Telefonintervju med intresserade familjer. Hembesök, , rundutredning där man träffar familjen inklusive biologiska barn. Grundutbildning enligt PRIDE- eller Arenametoden. Djupintervju av familjehemsföräldrarna enligt Kälvestensmetoden. Referenstagning och eventuell träff med 2-3 referenter. Intervju med eventuella biologiska barn i familjen. Utredning skrivs och återförs till familjen. Matchning mellan barn och familjen. En utredningsprocess som liknar den ovanstående tar minst att genomföra. Det är dock långt i från alla blivande familjehem som genomgår en sådan noggrann utredningsprocess. Det är t.ex. ovanligt att kommunerna ställer som krav att en familj ska delta i en grundutbildning som PRIDE-utbildningen för att få fungera som familjehem. Som redovisats i avsnitt 3.2 ovan är det relativt sällan som kommuner rekryterar helt nya familjehem. Eftersom PRIDE-utbildning bedrivs i studiecirkelform är det endast ett fåtal kommuner som är tillräckligt stora för att på egen hand kunna anordna en utbildning. Som exempel kan nämnas att uppskattar att de har underlag för att anordna två utbildningstillfällen med 6-8 deltagare varje gång. Även om flera kommuner i en region samarbetar kan det vara svårt att samla tillräckligt många deltagare för att genomföra en kurs. I enkätundersökningen ställdes frågan om blivande familjehem regelmässigt utreds med Kälvestensmetoden, PRIDE-metoden eller annan motsvarande metod. Resultatet visar att motsvarande av alla socialtjänstenheter anser att de regelmässigt utreder blivande familjehem med hjälp av någon av dessa metoder. anser att de utreder en del av de blivande familjehemmen med hjälp av sådana metoder, medan svarar nej på frågan. Resultatet kan sägas vara jämförbart med det resultat som beskrevs ovan från de enkätundersökningar som genomfördes av tio länsstyrelser . Bedömning av familjehemsutredningarnas resultat Många av de socialtjänstemän som intervjuats anser att Kälve-stensmetoden ger ett bra underlag för att bedöma familjers lämplighet som familjehem. Många anser dock att vissa frågor känns ålderdomliga och att vissa centrala frågeområden saknas. Ett sådant område som ofta nämns är sexuella övergrepp. För att råda bot på dessa brister är det vanligt att i respektive kommun gjort egna anpassningar av innehållet i den ursprungliga Kälvestensmetoden. Av kommunintervjuerna att döma görs regelmässigt avsteg från ursprungsmodellen både vad det gäller innehåll och intervjuernas utförande. Metodmässiga avsteg från grundmodellen sker bl.a. genom att socialsekreterare tolkar svaren i stället för en utbildad psykolog. Trots att Kälvestensmetoden använts har ingen utvärdering gjorts av om metoden fungerar. Forskare har riktat kritik mot att Kälvestensmetoden främst är en systematisk kartläggning av familjens sätt att fungera utan familjehemsplacerade barn (CUS 2001). Många av dem som intervjuats menar att erfarenhet av att ha jobbat länge med familjehemsvård är central för att kunna göra riktiga bedömningar av potentiella familjehem. Kritiker menar att personliga fördomar ofta spelar in i de bedömningar som görs och att familjer som avviker från medelklassens ramar i alltför stor utsträckning gallras bort av . Kommunerna har i intervjuerna tillfrågats om vilka familjer det är som får förtroendet att fungera som familjehem. Grundläggande krav som ställs i samtliga kommuner som intervjuats är att det blivande familjehemmet har en stabil familjesituation och att föräldrarna åldersmässigt skulle kunna vara biologiska föräldrar till de barn man tar emot. De krav som ställs på blivande familjehem skiljer sig åt mellan olika kommuner. Några, men inte samtliga kommuner som intervjuats, har t.ex. som krav att familjens biologiska barn måste vara äldre än de barn som tas emot. Anledningen till det sägs vara att det finns uppgifter som pekar på att biologiska barn annars lätt far illa. En kommun som besökts tillämpar en åldersgräns för nya familjehemsföräldrar , medan andra kommuner rekryterar yngre familjer. Under granskningen har det vidare framkommit exempel på att olika familjehemsutredningar kan komma fram till skilda slutsatser för samma familj. Två av de kommuner som besökts har erfarenhet av att familjer som de "underkänt" i en familjehemsutredning senare godkänts på annat sätt. Kommunerna fick kännedom om detta genom att erbjöds familjehemmens tjänster externt. Familjer som fungerar som familjehem eller som fungerat som familjehem tidigare utreds inte lika noggrant inför en placering som helt nya hem. Intervjuerna visar också att ofta hanterar släkting- och nätverkshem annorlunda än traditionella familjehem när det gäller familjehemsutredningar. Lägre krav ställs på släkting- och nätverkshem. Flera av de intervjuade säger att de godkänt släktinghem som inte skulle ha godkänts om det inte var för att hemmet hade en relation till det omhändertagna barnet. har enligt socialtjänstlagen ansvar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård (6 kap. 1 § SoL). För att nämnden ska kunna ta detta ansvar krävs en kontinuerlig uppföljning av barnets behov av vård. har vidare en skyldighet att medverka till att familjehemsplacerade barn får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden samt att verka för att de får lämplig utbildning. Vidare har nämnden en skyldighet att lämna vårdnadshavare och dem som vårdar barn i familjehem råd, stöd och annan hjälp som de behöver (6 kap. 7 § SoL). Kontroll av pågående familjehemsvård Bristfälliga uppföljningar av placeringar har tidigare uppfattats som ett av de största problemen inom familjehemsvården (prop. 1996/97:124). Förutom att peka på socialnämndens ansvar för att familjehemsplacerade barn får god vård innehåller socialtjänstlagen även mer detaljerade föreskrifter rörande socialnämndens ansvar för att följa upp hur placerade barn har det. I 5 kap. 1 § socialtjänstförordningen finns bestämmelser om socialnämndens skyldigheter att följa vården i familjehem. Enligt denna bestämmelse ska nämnden fortlöpande, genom personliga besök eller på annat lämpligt sätt, hålla sig väl förtrogen med förhållandena i hemmen och ge dem det stöd som behövs. har vidare en skyldighet, enligt 6 kap. 8 §, minst en gång var sjätte månad överväga om familjehemsvård fortfarande behövs. Motsvarande regler finns för de placeringar som beslutats enligt LVU på grund av missförhållanden i den unges hem. Det är socialnämnden som har det övergripande ansvaret för att familjehemsplacerade barn får god vård. Övriga aktörer har också ett ansvar för att ge familjehemsplacerade barn goda uppväxtförhållanden. uppgift i förhållande till familjehem, skola, sjukvård etc. är att bevaka barnets intressen, dvs. bevaka att dessa aktörer gör ett bra jobb. Att grundligt undersöka om lever upp till lagens krav om att ta ansvar för att familjehemsplacerade barn får god vård kräver en granskning av enskilda familjehemsärenden. Den första frågan som måste besvaras är hur barnets behov av stöd ser ut och om socialnämnden har tillräcklig kunskap om detta behov. Därefter kan en bedömning göras av om barnet får erforderligt stöd av , familjehemmet, skolan, sjukvården osv. Enskilda familjehemsärenden har inte studerats inom ramen för denna granskning. Granskningsinsatserna har i stället inriktats mot att fråga dem som arbetar med familjehemsvård om vilka rutiner de har för att följa upp familjehemsplacerade barns situation, i vilken utsträckning tillsyn utövas av familjehem samt vilka brister de upptäckt i familjehemsvården. Metoder för att följa placerade barns livssituation Att uppföljning sker med en viss systematik samt att den dokumenteras är en grundläggande förutsättning för en väl fungerande uppföljning. Socialtjänstenheterna har i enkätundersökningen tillfrågats om de genomför regelbunden systematisk tillsyn av familjehem. De flesta enheter, , anser att de bedriver sådan tillsyn. De som svarat att sådan tillsyn sker har ombetts att beskriva hur denna tillsyn går till. Av de öppna svaren framgår att de svarande med tillsynsverksamhet oftast avser hembesök och det underlag som tas fram i samband med socialnämndens överväganden av vårdens fortsättning var sjätte månad. Särskilda metoder har utvecklats för att följa upp hur placerade barns livssituation förändras. har bedrivit två utvecklingsprojekt med syfte att bl.a. förbättra uppföljningen av barn i pågående placeringar. Det första hette Dartington och har avslutats. Projektet bygger på det engelska projektet . projekt resulterade bl.a. i ett gediget intervjuformulär för utvärdering och planering av familjehemsvård för barn och ungdomar i olika åldrar. Frågorna berör sju för barn och unga centrala livsområden: hälsa, utbildning, identitet, familj och relationer, socialt beteende, känslo- och beteendemässig utveckling och att klara sig själv. Enligt var projektets huvudsyfte att pröva om delar av det engelska projektet skulle var tillämpbart i och hur i så fall detta material skulle vara beskaffat. Fokus kom att ligga på bedömning av att arbeta med barnintervjuer som underlag för insatser och uppföljning av resultat av vidtagna åtgärder. arbetar vidare med en fortsättning av i projektet i Centrum (BBiC). Det är ett system för utredning, bedömning och uppföljning inom den sociala barnavården. Sju kommuner/kommundelar deltar och man räknar att komma med en slutrapport . Projektdeltagarna ska ges en metod att målinriktat utreda, planera och utvärdera vården tillsammans med barnet och dess nätverk. På detta sätt hoppas man komma till rätta med den kritik som riktas mot den sociala barnavården för bristande barnperspektiv och bristfällig dokumentation samt underlätta uppföljningen av insatserna. Vid sidan av dessa nationellt framtagna metoder kan det även förekomma att kommuner lokalt har utvecklat systematiska metoder för uppföljning av familjehemsvård. rutiner för att följa upp pågående placeringar Intrycken från intervjuundersökningen är att anser att uppföljningen av familjehemsvården förbättrats men att det går att nå ännu längre. I många kommuner har man tagit fram instruktioner som beskriver hur uppföljningsbesök ska genomföras. Familjehemsenheten i bedömer att de hembesök som genomförs har högre kvalitet . Det finns krav på att handläggaren ska träffa barnet ensamt. Besöken sägs vara mer innehållsrika. i Kumla beskriver vårdplanen som central för uppföljningen. Utifrån planen diskuterar handläggaren med familjehemsföräldrarna om hur de lever upp till de överenskommel-ser som gjorts (t.ex. om att jobba med gränssättning), om föräldrakontakterna fungerar som det är tänkt, hur barnets skolgång fungerar etc. I enkätundersökningen tillfrågades socialtjänstenheterna om de känner till innehållet i något av två projekt eller BBiC. En stor del av socialtjänstenheterna, dvs. två av tre, säger sig känna till innehållet. Den resterande tredjedelen säger sig inte känna till innehållet i vare sig Dartington eller Barns Behov i Centrum. Vidare tillfrågades socialtjänstenheterna om placeringsansvariga socialsekreterare regelmässigt använder någon strukturerad metod (t.ex. ett utvecklat test) för att följa familjehemsplacerade barns utveckling. Av svaren att döma är detta ovanligt. Åtta av tio socialtjänstenheter anser inte att de regelmässigt använder en strukturerad metod för att följa familjehemsplacerade barns utveckling. En av tio enheter anser att de för det mesta använder en strukturerad metod. Resterande enheter anser att de använder strukturerade metoder i vissa fall. I enkäten har socialtjänstenheterna också tillfrågats i vilken utsträckning de bedriver regelbunden systematisk uppföljning och systematisk dokumentation av några för omhändertagna barn centrala livsområden: hälsa, utbildning och kontakter med biologiska föräldrar. I tabell 9 nedan redovisas resultatet av de tre frågorna. Förekomst av systematisk uppföljning och systematisk dokumentation av familjehemsplacerade barns situation (%) Genomför regelbunden systematisk uppföljning och systematisk dokumentation av placerade barns. Typ av uppföjning hälsa? kontakter med biologiska föräldrar? Ja, systematisk uppföljning som dokumenteras 24 30 67 Ja, systematisk uppföljning som ej dokumenteras 4 1 11 Nej, endast i vissa fall (regelbunden systematisk uppföljning och dokumentation) 68 68 22 Vet ej 4 1 0 Summa: 100 100 100 Källa: revisorer 2002. En slutsats som kan dras är att kontakten med biologiska föräldrar följs upp noggrannare än barnens hälsa och utbildningsresultat. Två tredjedelar av socialtjänstenheterna anser att de regelbundet följer upp och dokumenterar barnens kontakter med sina föräldrar. Barnens utbildningsresultat anser en tredjedel av socialtjänstenheterna att de följer upp systematiskt. En fjärdedel anser att de regelbundet följer upp och dokumenterar barnens hälsa. Resultatet av dessa frågor bör tolkas med försiktighet eftersom synen på "regelbunden systematisk uppföljning och systematisk dokumentation" sannolikt varierar mellan dem som besvarat enkäten. De enheter som angivit att de regelbundet gör en systematisk uppföljning av dessa områden ombads i enkäten att beskriva hur uppföljningen går till. svaren hänvisas framför allt till besök i familjehemmen och till det underlag som tas fram i samband med socialnämndens överväganden var sjätte månad. Av de 118 socialtjänstenheter som besvarat enkäten nämner 8 att de helt eller delvis använder sig av Dartington eller BBiC i sitt uppföljningsarbete. Huvuddelen av de familjehemssekreterare som intervjuats inom ramen för denna granskning känner till . Det är mycket ovanligt att materialet används fullt ut eftersom det anses alltför omfattande för att detta ska vara praktiskt möjligt. I stället är det vanligt att man plockat ut de delar som man anser mest relevanta. Enligt familjehemsenheten i uppskattar socialtjänstnämnden att barnens utveckling beskrivs i Dartingtons sju livsområden. Överväganden/omprövningar blir tydligare och lättare att följa upp även för nämndledamöterna. I för Dartington projektet framgår att de flesta som medverkat i projektet är positivt inställda till arbetssättet men att det är ett tidskrävande arbete. Den uppföljning som gjorts efter det att projektet avslutats visar att intervjuarbetet inte fortsatte med någon direkt systematik. Långt från samtliga placerade barn intervjuades och i allmänhet utan någon regelbundenhet. Av rapporten framgår att orsaken till att Dartington materialet inte användes delvis handlar om brist på tid och resurser men också om att stöd saknats i materialet för hur socialarbetarna ska utnyttja den information som framkommer ur barn-intervjuerna (2000). I enkäten tillfrågades socialtjänstenheterna om det upptäcktes några brister i det sätt som deras familjehem fullföljde sina familjehemsuppdrag på .