frsrdg · GQ04RR12 · 2003-01-01 00:00:00 — Veterinärer distriktsveterinärer 320 Privatpraktiserande veterinärer; i huvudsak lantbrukets djur 110 Privatpraktiserande veterinärer; smådjur och häst 350 Anställda veterinärer vid djursjukhus 430 Övriga privatanställda veterinärer; näringens organisationer, livsmedels- och läkemedelsföretag 160 Offentlig administration 120 och Statens veterinär- medicinska anstalt 245 Besiktningsveterinärer 85 Övriga 80 Summa 1 900 Källa: En veterinär som vill arbeta kliniskt kan välja mellan att vara statligt anställd distriktsveterinär hos , driva eget företag som privatpraktiserande veterinär eller vara privat anställd veterinär. Det finns, som för många andra yrkesgrupper, fördelar och nackdelar med de olika anställningsformerna. Under granskningen har intervjuade distriktsveterinärer nämnt att en fördel med att vara distriktsveterinär är en trygg anställning. Bland nackdelarna nämns kraven på jourtjänstgöring. Privatpraktiserande veterinärer har bland fördelarna nämnt möjligheterna att själva styra över verksamheten. Nackdelen med att vara privatpraktiserande veterinär har uppgetts vara osäkerhet om marknaden och behovet av investeringar i kostsam teknisk utrustning. Veterinäryrket har blivit alltmera kvinnodominerat. Statistik från visar att andelen kvinnor bland de yrkesverksamma veterinärerna har ökat från år och till . Av de 311 veterinärer som har avlagt veterinärexamen var kvinnor (2002). Med en ökad andel kvinnor följer, enligt flera bedömare, nya krav på arbetsförhållanden och arbetstider. Några myndigheter inom veterinärväsendet I detta avsnitt beskrivs kortfattat några myndigheter som är viktiga i veterinärers arbete. Det är myndigheter som ansvarar för smittskyddsfrågor, utövar tillsyn över veterinärers yrkesutövning och som prövar frågor om disciplinansvar för veterinärer. Myndigheterna är de följande: ska enligt sin instruktion bl.a. säkerställa ett gott hälsotillstånd hos husdjuren, verka för gott djurskydd och förebygga spridning av smittsamma djursjukdomar och bekämpa sådana sjukdomar (förordning 1998:415 med instruktion för ). Vid verket ansvarar djuravdelningen för frågor som rör djurskydd, smittskydd och tillsyn över veterinärers yrkesutövning. Regeringen har emellertid gjort bedömningen att djurskyddet behöver förstärkas och föreslagit att en ny djurskyddsmyndighet inrättas (prop. 2001/02:189). Förslaget innebär att den nya myndigheten får ansvar för djurskyddet vad gäller icke-livsmedels-producerande djur, medan ansvar för de livsmedelsproducerande djuren kvarstår. har ännu inte tagit ställning till propositionen. Vid finns också en distriktsveterinäravdelning med ansvar för att leda distriktsveterinärorganisationen där landets distriktsveterinärer är anställda. har ansvar för att leda och samordna distriktsveterinärorganisationen. Detta görs vid distriktsveterinäravdelningen. Avdelningen svarar bl.a. för avgiftssättning och tjänstetillsättningar. ska genom distriktsveterinärerna tillhandahålla veterinära tjänster. Det statliga ansvaret för att tillhandahålla veterinära tjänster gäller i första hand lantbrukets djur och officiella uppdrag inom ramen för EU-medlemskap. har också till uppgift att tillhandahålla en riks-täckande förebyggande djurhälsovård och akut djursjukvård. I regleringsbrevet till har regeringen formulerat det statliga ansvaret på det här sättet: skall genom distriktsveterinärorganisationen tillhandahålla en kostnadseffektiv rikstäckande akut djursjukvård och förebyggande djurhälsovård för att i första hand tillgodose behoven hos djur inom animalieproduktionen och hos hästar som används inom jord- och skogsbruket samt även utföra s.k. officiella uppdrag inom ramen för EU-medlemskap. Organisationen skall i ökad utsträckning bedriva förebyggande djurhälsovård samt delta i kontroll- och bekämpningsprogram i samarbete med näringens djurhälsoorganisationer. ska således upprätthålla jourverksamhet dygnet runt i hela landet. För detta finns ett statligt anslag. Distriktsveterinärerna utför också myndighetsutövande arbetsuppgifter på uppdrag av djuravdelningen. fungerar även som beredskaps-organisa-tion för verkets djuravdelning som bl.a. har ansvar för att förebygga och bekämpa smittsamma djursjukdomar. (beskrivs längre fram i rapporten.) ansvarar för myndighetsutövning där veterinär kompetens krävs. Avdelningen ansvarar bl.a. för: bekämpning av smittsamma djursjukdomar officiella och offentliga veterinärer. Djuravdelningen har till uppgift att leda insatser för kontroll och bekämpning av smittsamma djursjukdomar. Beslut om t.ex. smittskyddsutredningar, provtagningar och kontroller fattas av djuravdelningen. Djuravdelningens chef företräder också i det internationella smittskyddsarbetet. Till förfogande i arbetet mot smittsamma djursjukdomar finns distriktsveterinärerna vid verkets distriktsveterinärorganisation. Djuravdelningen har även till uppgift att utöva tillsyn över veterinär yrkesutövning enligt sin instruktion (1998:415) och förordning (1971:810) med allmän veterinärinstruktion. Verket utfärdar riktlinjer som vägledning för den tillsyn som länsstyrelserna ska utöva. Särskilda tillsynsprojekt med inriktning på bl.a. förskrivning av läkemedel och journalföring bland veterinärer i har genomförts av verket centralt. Verket har därutöver anmälningsrätt till . Det innebär att på anmälan av kan nämnden ta upp frågan om indragning av legitimation för en veterinär. Tjänstemän vid menar att verkets tillsyn i huvudsak är indirekt. Den direkta tillsynen över veterinärer utövas av länsveterinärerna vid länsstyrelserna. Privatpraktiserande veterinärer har i granskningen uppgett att någon tillsyn från sida knappast har förekommit. Djuravdelningen ansvarar för administrationen av rapporteringssystemet Vet@. Informationen i Vet@ grundar sig på veterinärers rapportering av sin kliniska verksamhet. Det gäller bl.a. information om djurslag, diagnos och läkemedelsbehandling. Syftet med att föra djursjukdatastatistik är dels att veterinärer och andra organisationer ska kunna arbeta mer med förebyggande djurhälsovård på enskilda gårdar, dels att verket ska få en bild av djurhälsoläget i landet. uppger att djursjukdatauppgifterna är ett viktigt underlag när verket ska följa sjukdomsutvecklingen och läkemedelsanvändningen i landet. Syftet med statistiken är också att i diskussioner med andra länder i ska kunna försvara sin restriktiva inställning till antibiotika. Därmed skulle antibiotikaresistensen i kunna hållas på fortsatt låg nivå. Svensk Mjölk är ett exempel på en organisation som använder djursjukdatauppgifter i bl.a. arbetet med avel för friskare kor. Information om djurens hälsa inhämtas dock inte enbart från djursjukdata. Andra källor är näringens organisationer, och Svensk Mjölk, som är huvudmän för några officiella kontrollprogram. Kontrollprogrammen syftar till att kontrollera att djurbesättningar är fria från smittämnen. Det kan gälla t.ex. salmonella hos svin eller paratuberkulos hos nötkreatur. Alla veterinärer ska på något sätt rapportera sin kliniska verksamhet till (SJVFS 1998:38). Distriktsveterinärerna ska fortlöpande rapportera informationen via sitt datasystem, Vet@journal. Privatpraktiserande veterinärer ska också fortlöpande rapportera alla behandlingar till . har uppmärksammat att rapporteringen, även från vissa större kliniker, är bristfällig (2002c). anger också att ett mindre antal privatpraktiserande veterinärer, liksom en del anställda i olika företag och organisationer, inte har rapporterat i den utsträckning som förväntats. Det innebär bl.a. att uppgifter om behandlingar, diagnoser och läkemedelsanvändning inte är fullständiga. Verket uppger att det inte finns något författningsstöd för sanktioner vid underlåtelse att rapportera djursjukdata. anger att det är en svaghet att det saknas sanktionsmöjligheter gentemot de veterinärer som inte rapporterar. och för diskussioner om hur sanktionsmöjligheter ska kunna bli möjliga. uppger också att rapporteringen nu fungerar mycket bättre. Representanter för privatpraktiserande veterinärer och Svensk Mjölk har framfört att bristerna inte enbart beror på utebliven rapportering utan också på att har haft problem med att tyda inrapporterade uppgifter och att få systemet att fungera. Djuravdelningen utser både officiella och offentliga veterinärer. Begreppet officiell veterinär har sitt ursprung i den lagstiftning som reglerar handel med levande djur eller djurprodukter inom EU. De officiella veterinärernas uppgifter är således att skriva intyg vid in- och utförsel av djur, både vid handel med djur inom EU och i egenskap av gränskontrollveterinärer vid handel med ett tredje land. uppger att EU-direktivet inte i detalj anger hur och på vilka grunder officiella veterinärer ska utses utan att det är en fråga som ankommer på varje EU-land att själv avgöra. Det viktigaste är att systemet är säkert och tillförlitligt med en tillfredsställande tillgänglighet. Alla länsveterinärer har status som officiell veterinär. Alla distriktsveterinärer kan ansöka om att få status som officiell veterinär. Djuravdelningen kan också förordna även annan veterinär som officiell veterinär. Verket uppger att man på detta sätt kan komplettera sin officiella veterinärorganisation efter behov. Offentlig veterinär är enligt ett icke författningsreglerat samlingsnamn på veterinärer som utför förvaltningsuppgifter med myndighetsutövning inom an-svars-område. De offentliga veterinärerna utför uppdrag som tävlingsveterinärer, banveterinärer, karantänsveterinärer eller veterinärer med uppgifter enligt epizootilagen. Gemensamt för de offentliga veterinärerna är att de är anställda av när de utför sitt statliga uppdrag. anger att det i stort är fråga om myndighetsutövande arbetsuppgifter som enligt olika lagar kräver en statlig anställning. Distriktsveterinärerna är offentliga veterinärer till följd av sin statliga anställning. Djuravdelningen behöver anlita veterinärer för sina myndighetsutövande uppgifter. Avdelningen anlitar både distriktsveterinärer och privatpraktiserande veterinärer. Ingen av de myndighetsutövande arbetsuppgifterna innebär heltidssysselsättningar. Myndighetsutövande arbetsuppgifter för veterinärer kan bestå av: att skriva intyg vid in- och utförsel av djur att vara tävlingsveterinär, banveterinär eller karantänsveterinär att utöva tillsyn över djurhälsa och hygien vid mjölkproduktion i enlighet med EU:s mjölkdirektiv att delta i smittskyddsutredningar. Även privatpraktiserande veterinärer kan som framgått utföra myndighetsutövande arbetsuppgifter. Det innebär att privatanställda veterinärer eller veterinärer verksamma i egen firma kan utföra myndighetsutövande arbetsuppgifter som tillfälligt anställda veterinärer hos . anger att av alla offentliga veterinäruppdrag utfördes av andra veterinärer (privata veterinärer) än distriktsveterinärer. Fördelningen av offentliga veterinäruppdrag var följande: offentliga veterinäruppdrag fördelade på di--striktsveterinärer och andra veterinärer 2001 Uppdrag som Distriktsveterinär veterinär - banveterinär 18 43 - tävlingsveterinär 311 1 096 - karantänsveterinär 7 12 - kontrollveterinär 0 3 - officiell veterinär 190 23 - övrigt 2 2 Summa veterinäruppdrag 528 1 179 Procent Källa: Uppgifterna visar att verkets offentliga uppdrag fördelas på olika kategorier av veterinärer i huvudsak utifrån anställningsform. gick av uppdragen till andra veterinärer än distriktsveterinärer. Huvuddelen av dessa uppdrag, , gällde uppdrag som tävlingsveterinär eller banveterinär, medan av uppdragen som officiell veterinär gick till distriktsveterinärer. Som framgått är en myndighetsutövande arbetsuppgift för veterinärer kontroll av djurhälsa och hygien i mjölkrum och stall enligt EU:s mjölkdirektiv. Mjölkdirektivet innebär att en mjölkproduktionsanläggning ska tillses, minst en gång . Av direktivet framgår att en veterinär ska göra djurhälsokontrollen. Vem som ska utföra hygienkontrollen framgår dock inte. Enligt föreskrifter (SJVFS 1994:33) om hygien och hälsa vid produktion av mjölk ska hela tillsynen, såväl djurhälsokontrollen som hygienkontrollen, genomföras av veterinärer inom den statliga distriktsveterinärorganisationen. har gjort bedömningen att distriktsveterinärerna är mest lämpade att utföra båda kontrollerna. menar att di-striktsveterinärerna är mest lämpade eftersom de har hög kompetens och enhetliga administrativa rutiner. Det innebär också att antalet tillsynsbesök på gårdarna kan hållas nere. Inom länsstyrelserna ansvarar länsveterinärerna för djurskydd, smittskydd, livsmedelshygien och veterinärtillsyn. Den regionala tillsynen över hur djurskyddslagen efterlevs utövas av länsstyrelserna (förordning 1997:1258 med länsstyrelseinstruktion). Länsstyrelser kan t.ex. meddela djurägare förbud att ha hand om djur eller ett visst slags djur. Inom länsstyrelserna prövas också frågor om godkännande av stallar för djur. Länsstyrelserna ansvarar även för det regionala förebyggande smittskyddet och ska leda och samordna åtgärder mot smittsamma djursjukdomar i länet. De ska registrera förekomsten av smittsamma djursjukdomar och upprätta beredskapsplaner som kan användas vid utbrott av allvarliga smittsamma djursjukdomar. Särskild smittskydds- och provtagningsutrustning finns hos länsstyrelserna. Länsstyrelserna har även det regionala tillsynsansvaret för livsmedelshygienen. Länsstyrelsernas tillsynsansvar över praktiserande veterinärers verksamheter innefattar såväl djursjukhus som enskilda djurkliniker, veterinärmottagningar och distriktsveterinärer. Av länsstyrelsernas årsredovisningar framgår att sammanlagt 69 årsarbetskrafter avsattes för områdena djurskydd, smittskydd, livsmedelshygien och veterinärtillsyn. I årsredovisningarna inkluderas veterinärtillsynen i området allmänna veterinära frågor. Detta område omfattar bl.a. tillsyn över veterinärer och arbete med att främja samverkan mellan olika veterinärkategorier. Två länsstyrelser anger att de prioriterade tillsynen över veterinärer. Fyra länsstyrelser redogör för den tillsynsverksamhet man utövade medan tio länsstyrelser inte nämner något om tillsyn över veterinärer i sina årsredovisningar. Fem länsstyrelser anger att de inte utövade någon veterinärtillsyn . Uppgifterna i årsredovisningarna tyder på att länsstyrelserna sammanlagt avsatte högst fyra årsarbetskrafter för tillsyn över veterinär verksamhet . Genom regleringsbrevet har länsstyrelserna fått i uppgift att samordna den regionala samverkan mellan distriktsveterinärerna och de övriga veterinärerna inom länen. Samordningen ska ske i enlighet med riktlinjer. Enligt riktlinjerna bör en regional samverkansgrupp inrättas i varje län. Syftet med samverkansgruppernas arbete är att utveckla samverkan mellan olika veterinärkategorier, berörda myndigheter och organisationer. Samverkansgrupperna bör enligt verket ha en beredande, rådgivande och samordnande funktion för länets veterinära verksamhet. Länsstyrelserna har också genom regleringsbrevet fått i uppgift att inom ramen för sin tillsyn aktivt främja och följa upp inrapportering av djursjukdata till . i har till uppgift att vara veterinärmedicinskt expert- och serviceorgan åt myndigheter och enskilda. Veterinärmedicinska anstalten är rådgivande expert-organ åt bl.a. i smittskyddsfrågor. Anstalten har bl.a. till uppgift att utreda smittsamma sjukdomars uppkomst, orsak och spridningssätt samt att medverka i förebyggande och bekämpande av sådana sjukdomar. Veterinärmedicinska anstalten utför både myndighetsuppgifter och bedriver uppdragsverksamhet. Uppdragsverksamheten består bl.a. av tillhandahållande av vacciner. Myndighetsuppgifterna består bl.a. av att dokumentera sjukdomssituationen i landet, upprätta kontroll och bekämpningsprogram samt att upprätthålla beredskap. Verksamheten finansieras med anslag och avgiftsinkomster. Av de som myndigheten disponerar 2002 utgör anslagsmedlen och resten avgiftsinkomster. Vid anstalten finns 400 personer anställda. En beredskapsorganisation finns vid avdelningen för sjukdoms-kontroll och smittskydd. Chefen för avdelningen är stats-epizootolog och ska ansvara för frågor som rör allvarliga infektionssjukdomar hos djur. är bemannad med personal som svarar på frågor från veterinärer och är ständigt beredd att rycka in kvällar, nätter och helgdagar vid misstanke om sjukdomsutbrott. Anstalten får enligt uppgift frågor från veterinärer runt om i landet. Veterinärmedicinska anstaltens uppgift i smittskyddsfrågor är att vara rådgivande expertorgan. Den ansvariga myndigheten är . är den myndighet som prövar frågor om disciplinansvar för veterinärer. Nämndens verksamhet finansieras via anslag. Nämnden lämnar ingen årsredovisning för sin verksamhet. behandlar anmälningar mot legitimerade veterinärer för händelser som har inträffat i deras yrkesutövning. Enligt nämnden får det endast gälla veterinärmedicinska frågor som har samband med behandling av ett djur, en intygsskrivning eller liknande. ska således ta ställning till frågan om veterinärers handlande har utförts i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet eller om åtgärden på annat sätt har utförts enligt lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket. Nämnden kan inte ta upp anmälningar som handlar om t.ex. bemötande eller räkningar från veterinärer. Endast djurägare eller den som har djuren i sin vård i samband med veterinärbesöket har rätt att anmäla en veterinär. Veterinärer kan inte anmäla andra veterinärer. Inte heller har djurvänner i största allmänhet någon anmälningsrätt. som ska utöva tillsyn över veterinärkåren har dock anmälningsrätt, liksom länsveterinärerna. Alla anmälningar leder inte till påföljd. Nämnden anger att en anmälan lämnas utan åtgärd när nämnden anser att någon kritik inte kan riktas mot veterinären eller när ett misstag bedöms som ringa. Handlar det däremot om allvarliga veterinärmedicinska bedömningar eller slarv kan påföljden bli en erinran, som är den lindrigaste disciplinpåföljden. I allvarligare fall meddelas varning. På anmälan av kan nämnden också ta upp frågan om indragning av legitimation för en veterinär. Legitimationen kan återkallas när en veterinär har gjort sig skyldig till mycket allvarliga fel i veterinärmedicinskt hänseende eller i övrigt har handlat oförsvarligt genom att exempelvis missbruka sin förskrivningsrätt av läkemedel. Enligt avgörs mellan 75 och 100 ärenden . har nämnden beslutat i 195 ärenden. Av dessa ledde 45 till påföljd - 34 till erinran och 11 till varning. 150 anmälningar lämnades utan åtgärd. Enligt uppgifter från nämnden har ingen legitimation dragits in . 17 anmälningar avvisades eller avskrevs. Av de sammanlagt 212 anmälningar som gjorts gjordes 196 av djurägaren eller den som hade djuret i sin vård. anmälde tre fall och länsveterinärerna eller annan myndighet 13 . Av alla anmälningar var 37 riktade mot någon av distriktsveterinärer. 190 anmälningar avsåg andra veterinärer. Av anmälningar avsåg 2 distriktsveterinärer och 1 annan veterinär (). Staten har varit huvudman för distriktsveterinärerna . var distriktsveterinärerna anställda av landstingen. har verksamheten varit föremål för en rad utredningar och översyner. Den nuvarande statliga di-striktsveterinärorganisationen inrättades . Arbetet organiserades i veterinärstationer. Intäkterna från djurägarna betalas numera in till , som därefter betalar lön till distriktsveterinärerna. Verksamheten är spridd på 72 veterinärstationer runt om i landet. Vid starten fanns 15 veterinärstationer. Etableringen av resterande stationer skedde i huvudsak 1995 och 1996. har till uppgift att upprätthålla en rikstäckande veterinärorganisation, vilket innebär att organisationen måste upprätthålla praktik även i djurglesa områden, se nedan. Vid finns en distriktsveterinäravdelning med ansvar för att leda och samordna distriktsveterinärorganisationen. Denna avdelning inrättades 1997. Avdelningen svarar bl.a. för central budget, fakturahantering, löner och avgiftssättning, arvodesuppbörd, tjänstetillsättningar samt avtals- och förhandlingsfrågor. Distriktsveterinäravdelningen beslutar också om hur många distriktsveterinärer som ska vara stationerade i varje distrikt och om stationeringsorter. Frågan om indelningen av distrikt bereds dock av djuravdelningen och beslutas av generaldirektören. Av arbetsordning för distriktsveterinärer framgår att en distriktsveterinär är skyldig att behandla djur inom animalieproduktionen och hästar som används i jord- eller skogsbruket (2002d). Med animalieproduktionens djur avses alla djur som blir föda eller som producerar föda, bl.a. mjölkkor, slaktkycklingar och grisar. Ett synonymt ord till animalieproduktionens djur är lantbruksdjur. En distriktsveterinär är även skyldig att behandla sällskapsdjur samt sport- och tävlingsdjur om djuren riskerar onödigt lidande. Av arbetsordningen framgår vidare att en veterinärstation ska vara bemannad med tjänstgörande distriktsveterinär varje tjänstgöringsdag under en i förväg bestämd mottagnings- och telefontid. Enligt årsredovisning omsatte di-striktsveterinär-organisationen ca . Av verksamhetens intäkter utgjorde anslag och ca avgiftsintäkter från djurägarna. finansieras därmed till största delen, , av djurägarna. Avgiftsinkomsterna får enligt regleringsbrevet i sin helhet disponeras av . uppgår anslaget för distriktsveterinärorganisationens verksamhet till . utgör ett eget resultatområde inom . I regleringsbrevet anges som ekonomiskt mål för verksamheten att organisationen ska finansieras med avgifter till den del som kostnaderna inte täcks från anslaget 42:2 Bidrag till di-striktsveterinärorganisationen. Anslaget är därmed utformat som ett bidrag till distriktsveterinärorganisationen. Det innebär att statsmakterna inte ger någon detaljerad information om vilka kostnader som ska betalas från anslaget. Det är som bestämmer detta. Av årsredovisningarna framgår att avgiftsintäkterna har ökat medan anslagets storlek varierat något. intäkter 1997 - 2001, tkr intäkter 1997 1998 1999 2000 2001 Intäkter av anslag 85 491* 78 109 80 277 75 669 85 753 Intäkter av avgifter och andra ersättningar 179 274 198 450 209 941 254 392 269 260** Finansiella intäkter *** 1 127 656 376 471 Summa intäkter 264 765 277 686 290 874 330 437 355 484 Källa: årsredovisningar - 2001 * Extra anslagsmedel tilldelades med 7 800 tkr. ** ingår 8 400 tkr enligt regeringsbeslut fattade . *** redovisas inga finansiella intäkter. Tabellen visar att avgiftsintäkterna har ökat från till . Anslaget har legat på ungefär samma nivå . Omsättningen har ökat . Åren 1995/96, 1999 och 2000 gick verksamheten med förlust. redovisades positiva resultat. redovisade distriktsveterinärorganisationen ett överskott på . Enligt årsredovisning har ett omfattande besparingsprogram med bl.a. minskade kostnader för kompetensutveckling täckt förlusterna. Distriktsveterinäravdelningen anger att de statliga reglerna kräver ett resultat i balans sett och att distriktsveterinärorganisationen uppfyller detta. Det statliga anslaget ska täcka de merkostnader som uppstår för att organisationen ska finnas i mindre djurtäta områden och upprätthålla "dygnet-runt-service" även i sådana områden. betonar också att anslaget även finansierar beredskap för akuta officiella myndighetsuppgifter inom djurskydds- och smittskyddsområdena. Enligt används anslagsmedlen både till att täcka kostnader för den centrala verksamheten vid och för att täcka kostnader vid stationerna. Kostnaderna för den centrala verksamheten består i huvudsak av kostnader för personal som administrerar distriktsveterinärorganisationen, kompetensutveckling för distriktsveterinärer och gemensamma utvecklingsinsatser, som datautveckling. De enskilda stationernas direkta kostnader för driften, såsom kostnader för hyror, telefon, bilar, utrustning, läkemedel och material finansieras, enligt , fullt ut genom avgifter. Däremot finansieras stationernas personal av både avgifter och anslagsmedel. Fördelningen av anslagsmedel på de olika stationerna görs efter genomgång av de enskilda stationsbudgetarna.