frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Väl känt är att det inom anstalten sker bestraffning intagna emellan vid överträdelse av reglerna. I en utredning av detta slag är det även så att det förekommer en hel del upp- gifter utom förhör. Talar en intagen är steget långt till att han talar i förhörs- form. Även uppgifter utom förhör har ett värde och för åklagaren kan dessa uppgifter tas fram genom förhör med vederbörande förhörsledare. Sådana uppgifter, liksom allt annat som förekommer av betydelse för utredningen, skall dokumenteras. Vanligt är härvid att polisen i en promemoria dokumen- terar vad man fått vetskap om. I aktuell utredning har ett antal sådana uppgif- ter framkommit. Vad avser den person som har hörts vid en bevisupptagning, så hade poli- sen av personal på en anstalt fått vetskap om att denna person med stor san- nolikhet hade sett hela händelsen och att han ville berätta detta, men inte vågade på grund av rädsla för repressalier. Polis tog kontakt med honom och besökte honom på den anstalt där han nu vistades. Man fick klart för sig att han sett sådant som kunde ha stor betydelse för utredningen. Mer än ett besök skedde och vid det sista besöket var jag som åklagare närvarande på hans begäran. Han ställde frågor till mig om utrednings- och rättegångsförfarandet. Efter redogörelse från mig om reglerna som gäller för en rättegång och fram- förallt om omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen, uppger han att han är villig att och inför domare berätta vad han sett. Detta samtal om rättegångsförfarandet kan näppeligen ses som ett förhör och har inte heller dokumenterats som ett sådant. När jag därefter och kontaktade domstolen inför en kommande bevisupptagning hade denna per- son således inte berättat för vare sig mig eller polis vad han sett, bara att han var där och visste vad som hänt. Besöken och samtalen har dokumenterats, men förhör har härvid ej skett. Ytterligare ett krav från personens sida var att han, efter att han berättat, inte skulle behöva komma tillbaka till anstalt. En avvisning var förestående och flygresa var bokad. Med kort rådrum skulle en bevisupptagning kunna ske och efter denna skulle vittnet sättas på ett flyg för omedelbar resa utanför vårt lands gränser. Stora säkerhetsarrangemang vidtogs, framför- allt så att ingen på anstalten skulle få någon indikation på vad som planerades. Aktuell morgon var det ändock osäkert om han var beredd att sätta sig i polisens fordon för transport till domstolen. Personen anlände dock till domstolen och under transporten hade man på hans begäran ordnat fram en engelskspråkig tolk, för att inte hans hemlands språk skulle avslöjas. Hot- bilden för personen bedömdes som mycket stor, inte bara för att han var en intagen utan även av andra orsaker, vilka har måst sekretessbeläggas. Jag hade uppgivit för personen att jag och polisen skulle företaga alla åtgärder som var möjliga för oss för att skydda honom och även att hans identitet inte skulle avslöjas. Inför domstolen kom vi fram till den lösningen att han skulle få avlägga ed inför domare, polis och åklagare i sitt rätta namn, men att nam- net sedan under förhöret inte skulle avslöjas inför den misstänkte och hans försvarare. Under dessa villkor var han villig att inför domaren och i närvaro av de misstänktas advokater berätta vad han sett. En bevisupptagning kom till stånd och han avlade en fullständig berättelse om vad som skett. Han berätta- de att han sett hela händelseförloppet och redogjorde i detalj om vad som skett. Advokaterna fick tillfälle att ställa frågor. Att notera är att ingen av advokaterna ställde någon fråga om vad han hette, vem han var, var han kom ifrån eller över huvud någon fråga som hade kunnat avslöja hans identitet. Samtliga närvarande var både överraskade och tagna av att han under dödshot lämnade en så utförlig redogörelse. Tingsrätten förklarade de tre häktade såsom på sannolika skäl misstänkta för mord. Hovrätten frigav J.A. med motivering att de ansåg att vittnesförhöret inte kunde utgöra grund för sannolika skäl efter- som förhöret skett utan att de misstänkta fått reda på vittnets namn. Hovrätten anför härvid att anonyma vittnen ej är tillåtet enligt svensk rätt. Frånsett vad som är förenligt med är det riktigt att i svensk rätt finns inte något lagstadgande som tillåter vittnesförhör med ano- nymt vittne. Uppfattningen att anonymt vittne ej är tillåtet enligt svensk lag vilar å andra sidan och enligt min uppfattning på reglerna i 23 kap. 18 §, om att misstänkt har rätt att ta del av vad som förekommit i utredningen. Innan så skett får åtal ej ske. I förvarande fall hölls förhör inför domare för att säkra bevisvärdet inför en förestående avvisning. I normala fall hålls förhör under utredningen inför polis, och jag kan inte se att jag i föreva- rande fall skulle vara sämre ställd för att förhöret hållits inför domaren med de misstänktas advokater närvarande. Vid en häktningsförhandling och om förhöret hållits inför polis hade åklagaren inte behövt tala om vittnets namn för att sannolika skäl till misstanke om brott skulle föreligga. Det är tvärtom vanligt förekommande att åklagaren inte uppger vittnets namn i en häktnings- förhandling. I det fall vi i aktuell utredning kommer fram till beslut om åtal har jag att iakttaga 23 kap. 18 §. I ett sådant läge skulle jag enligt de regler som gäller i svensk rätt enligt min uppfattning inte kunna undanhålla den misstänkte identiteten på ett vittne. Vår person var också medveten om detta och menade att det då skulle bli känt vilka de övriga i lokalen var och därmed var det lätt att också förstå vem han var. Om vi i utredningen inte skulle nå fram till åtal, är det min alldeles klara uppfattning att jag i förevarande fall kan skydda mitt vittnes identitet. Avgörande har således varit att förhöret inför domstolen har skett under förundersökningen. Reglerna i rättegångsbal- ken har följts vad gäller förhör vid domstol, med bland annat att vittnet har avlagt ed i sitt namn och att part haft möjlighet att följa förhöret och också ställa frågor. har sedan lämnat vissa kompletterande uppgifter av innebörd att besöken hos det anonyma vittnet hade dokumenterats genom att utred- ningsmännen upprättat en promemoria om de kontakter som förevarit. Något förhör kom däremot inte till stånd. har i denna del anfört bl.a. följande. Av begäran om bevisupptagning framgår inte om denna grundades på be- stämmelsen i 23 kap. 13 § eller 23 kap. 15 § RB. I tingsrättens protokoll anges emellertid att fråga var om bevisupptagning enligt 23 kap. 15 § RB. Dokumentation, som efterfrågat, föreligger i utredningen. Det är mot bakgrund av vad som ovan under rättslig reglering sagts av stor vikt att en korrekt och skyndsam dokumentation sker under förundersökning- en och att den ger en riktig bild av vad som förekommit. För att en försvarare på ett tillfredsställande sätt skall kunna iaktta sin klients rätt vid en bevisupp- tagning är det av vikt att försvararen får del av det material eller de uppgifter, som ligger till grund för bevisupptagningen, om detta kan ske utan men för utredningen. Frågan om ett sådant utlämnande till försvararna var till men för utredningen i förevarande fall är i viss mån en bedömningsfråga, varvid möj- ligheter att förordna om sekretess har betydelse. Enligt min uppfattning hade, med beaktande av de sekretessmöjligheter som förelegat, utrymme funnits för att närmare ange grunden för bevisupp tagningen och också att närmare ange vilken dokumentation som förelegat och översiktligt redovisa innehållet däri. Beträffande handläggningen vid tingsrätten har anfört följande. chefsåklagaren ringde upp mig i min bostad under ons- . Hon meddelade att det fanns ett vittne till ett mord på Tidaholmsanstalten, beträffande vilket förundersökning pågick, och att vittnet var beredd att inför domstol under ed berätta vad han hade sett. Anledningen till telefonsamtalet var att vittnet, som själv avtjä- nade straff på Tidaholmsanstalten, skulle friges under kommande helg och därefter utvisas till ett avlägset beläget land. För att inte vittnets uppgifter, som bedömdes vara av väsentlig betydelse för utredningen, skulle gå förlora- de var det enligt åklagaren angeläget med en bevisupptagning under förunder- sökningen senast . Hon meddelade också att vittnet fruktade för sin säkerhet och därför endast var beredd att vittna om hans identitet inte röjdes för de misstänkta och deras försvarare. Åklagaren uppgav vidare att hon inte slutligen hade bestämt sig för om hon skulle göra en framställning om bevisupptagning och att hon skulle återkomma med slut- ligt besked under . Efter lunch dagen därpå, , inkom en formell begäran till tingsrätten om bevisupptagning under förundersökningen. Möjligheten att närmare överväga de frågor som framställningen reste framför allt frågorna om vittnets identitet och de misstänktas närvaro vid bevisupptagningen var mycket begränsad med hänsyn till den korta tid som stod till buds. Som framgår av tingsrättens beslut under bevisupptagningen och sva- ret till kunde jag konstatera att i några fall tillåtit användningen av anonyma vittnen, dock endast under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda (jfr SOU 1998:40 sid. 325 f). Dessa villkor anges vara att vittnets liv eller personliga frihet och säkerhet är i fara, att den tillta- lades försvarare har fått tillfälle att ställa frågor till vittnet samt att en fällande dom inte grundas enbart eller ens väsentligen på uppgifter som lämnats av ett anonymt vittne. Eftersom det var fråga om en bevisupptagning under förun- dersökningen var det endast de två första av dessa villkor som var aktuella. Utifrån åklagarens uppgifter och brottets art mord på en krimi- nalvårdsanstalt ansåg jag att det första villkoret om vittnets säkerhet var uppfyllt. Det andra villkoret skulle också uppfyllas genom att de misstänktas försvarare kallades till bevisupptagningen. Då jag härutöver inte kunde finna att det enligt svensk rätt finns något legalt förbud mot att under förundersök- ningen ta upp bevis på det sätt som åklagaren önskade jämför bestämmelsen i 23 kap. 18 § 1 st andra meningen beslutade jag mig för att låta kalla till bevisupptagning i enlighet med åklagarens framställning. Eftersom tiden inte medgav skriftliga kallelser kontaktades de tre försvararna per telefon från tingsrättens kansli och kallades till bevisupptagning dagen därpå. Vad gäller frågan om de tre misstänktas närvaro vid bevisupptagningen hade åklagaren upplyst att två av dem avtjänade längre fängelsestraff medan den tredje var frigiven efter att ha avtjänat det straff han ådömts. Eftersom bevisupptagningen inte kunde ske senare än bedömde jag att det skulle vara förenat med stora svårigheter att få de misstänkta inställda till bevisupptagningen. Att föranstalta om inställelse av de två som avtjänade fängelsestraff skulle krävt en omfattande säkerhetsinsats och att få tag på den tredje, som var på fri fot, torde inte ha varit möjligt med den korta tid som stod till buds. Enligt 23 kap. 15 § jämförd med 35 kap. 9 § skall parterna kallas, då bevis skall upptas utom huvudförhandling. Även om kallelse inte torde kunna underlåtas finns dock enligt den sistnämnda be- stämmelsen möjlighet att uppta beviset, även om parten uteblir. I det extraor- dinära läge som förelåg ansåg jag, mot bakgrund bl.a. av den praxis från Eu- ropadomstolen som redovisats ovan, som tillräckligt att försvararna var närva rande vid bevisupptagningen och fick tillfälle att ställa frågor till vittnet. Nå- gon kallelse eller begäran om inställelse utfärdades därför inte beträffande de tre misstänkta. De bedömningar som gjordes inför kallelserna till bevisupptagningen var endast av förberedande eller preliminärt slag. För att försvararna skulle få tillfälle att framställa eventuella erinringar mot formerna för bevisupptag- ningen såg jag det som angeläget att åklagaren inledde sammanträdet med en noggrannare redogörelse för skälen till hennes framställning och önskemålet om skydd av vittnets identitet. Som framgår av protokollet skedde så också, varvid åklagaren bl.a. uppgav att frågan om vittnets identitet kom i ett annat läge om vittnesmålet skulle komma att åberopas vid en kommande huvudför- handling. Som vidare framgår av protokollet fick försvararna därefter tillfälle att framföra synpunkter, varefter tingsrätten fattade ett formellt beslut om att tillåta bevisupptagningen under de former som åklagaren önskat. Det aktuella målet är lottat på rotel 1, som innehas av lagmannen. Bl.a. med hänsyn till formerna för den bevisupptagning som skett ansåg jag att en annan domare skulle handlägga de häktningsframställningar mot de tre miss- tänkta, som sedermera kom in. Skälet härtill var att en helt fristående bedöm- ning skulle kunna göras vad gällde såväl formerna för bevisupptagningen som bevisvärdet av de uppgifter som kommit fram vid denna. , som innehar den andra roteln vid tingsrätten, kom därför att hand- lägga häktningsförhandlingarna. Oavsett tillåtligheten vid en huvudförhandling av ett vittne som är ano- nymt för den tilltalade och hans försvarare avsåg det förhör som hölls en bevisupptagning under förundersökningen jämlikt 23 kap. 15 § rättegångsbal- ken. När framställningen om bevisupptagning kom in till tingsrätten var det fortfarande okänt om de uppgifter som kom fram vid förhöret skulle komma att åberopas i ett fortsatt rättsligt förfarande eller ej. Som framgår ovan hade för övrigt åklagaren antytt att frågan om vittnets identitet skulle komma i ett annat läge om uppgifterna åberopades vid en huvudförhandling. Det fanns i detta läge därför inte anledning för tingsrätten att ta ställning till någon annan fråga än om bevisupptagningen skulle tillåtas eller ej. Som framgår gjordes den bedömningen att det saknades grund för att inte tillmötesgå åklagarens framställning. En förutsättning för att uppgifterna över huvud taget skulle kunna komma till användning var dock att förhöret genomfördes med tillgo- doseende av rimliga rättssäkerhetsgarantier. I enlighet med den praxis som kan utläsas från anser jag att så var fallet. Att formerna för bevisupptagningen vittnets identitet, den korta förberedelsetid försvararna fick till förfogande och frånvaron av de misstänkta under förhöret naturligt- vis förringar bevisvärdet fanns inte anledning för tingsrätten att beakta i sam- band med bevisupptagningen. 7.2.1 Allmänt om förundersökning De grundläggande reglerna om förundersökning finns i 23 kap. RB och för- undersökningskungörelsen (1947:948) (FUK). För förundersökningar gäller enligt 23 kap. 4 § första stycket RB en ob- jektivitetsprincip. Denna innebär att inte endast de omständigheter, som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom skall beak- tas och att bevis, som är till hans förmån, skall tillvaratas. Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för för- undersökningen i dess helhet, och han skall bl.a. se till att den enskildes rätts- säkerhetsintressen tas till vara. Vid förundersökningen skall protokoll föras över vad som därvid före- kommit av betydelse för utredningen (23 kap. 21 § första stycket RB). I 20 25 §§ FUK finns närmare bestämmelser om protokoll och anteckningar vid förundersökning. 7.2.2 Den misstänktes och hans försvarares rätt till insyn I finns ett antal bestämmelser om information till den miss- tänkte och hans försvarare som i olika hänseenden ger uttryck för en grund- läggande princip av innebörd att den som är part i ett mål inför allmän dom- stol skall ha rätt att ta del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet i målet. Den misstänkte och hans försvarare har sålunda rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid förundersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom skall lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skä- ligt rådrum skall beredas dem, s.k. slutdelgivning. Åtal får inte beslutas innan detta har skett (23 kap. 18 § första stycket RB). Så snart åtal beslutats, har den misstänkte eller hans försvarare rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Har offentlig försvarare förordnats för den misstänkte, skall en avskrift utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen (23 kap. 21 § fjärde stycket RB). Vidare skall stämningsansökan och därvid fogade handlingar delges den tilltalade. Uppgift om målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostads- adress som saknar betydelse för åtalet skall inte framgå av de handlingar som delges (45 kap. 9 § andra stycket RB). Principen om rätten för en part vid allmän domstol att få del av alla om- ständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller ärende kom- mer också till uttryck i 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) (SekrL), som reglerar förhållandet mellan lagens bestämmelser om sekretess och den rätt till partsinsyn i domstolars och andra myndigheters handläggning av mål och ärenden som kan finnas föreskriven på annat håll. Av paragrafens andra stycke framgår att sekretesslagens regelsystem över huvud taget inte kan åberopas mot parten i ett mål vid allmän domstol såvitt avser omständigheter som läggs till grund för domstolens avgörande (se JO 1995/96 s. 46 f., SOU 1998:46 s. 90 f. och SOU 1999:53 s. 391 f.). 7.2.3 Förhör under förundersökningen och bevisupptagning utom huvudförhandling Under förundersökningen får förhör hållas med envar som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen (23 kap. 6 § RB). Om någon vid förhör vägrar att yttra sig angående en omständighet som är av vikt för utredningen och är han, om åtal väcks, skyldig att vittna i målet eller om det annars är av synnerlig vikt för utredningen att någon, som är skyldig att vittna i målet redan under förundersökningen hörs som vittne, får på undersökningsledarens begäran vittnesförhör med honom äga rum inför rätten (23 kap. 13 § första stycket RB). Ett sådant förhör får inte äga rum, innan förundersökningen fortskridit så långt, att någon skäligen kan misstän- kas för brottet. Om förhöret gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs om bevisupptagning utom huvudförhandling. Den misstänkte skall ges tillfälle att närvara vid förhöret (andra stycket). Om det är fara att ett bevis, som skall åberopas vid huvudförhandlingen, går förlorat eller då endast med svårighet kan föras, får på yr- kande av undersökningsledaren eller den misstänkte rätten genast ta upp bevi- set. Om beviset gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om bevis, som tas upp utom huvudförhandling (23 kap. 15 § RB). Bestämmelser om bevisning i allmänhet finns i 35 kap. RB. Huvudregeln är att bevisning skall tas upp vid huvudförhandling. Under vissa närmare angivna förutsättningar får emellertid bevisupptagning ske utom huvudför- handling. Till en sådan bevisupptagning skall parterna kallas. Om den tilltala- de är anhållen eller häktad och hans närvaro finns erforderlig, skall rätten förordna om hans inställande. Om parten uteblir får beviset emellertid ändå tas upp (9 §). Vid huvudförhandlingen skall de bevis som upptagits utom huvudförhand- lingen tas upp på nytt, om rätten finner detta vara av betydelse i målet och det inte föreligger hinder mot att ta upp beviset (13 § första stycket). Om ett bevis inte tas upp på nytt, skall det läggas fram på lämpligt sätt (13 § fjärde styck- et). Bestämmelser om vittnen finns i 36 kap. RB. Det är en medborgerlig skyldig- het att vittna, vilket innebär att i princip var och en är skyldig att på begäran vittna om de iakttagelser han har gjort (jfr Fitger, , del 3, s. 36:3). Från denna huvudregel finns emellertid vissa undantag. Exempelvis får den som är part i målet inte vittna, och i brottmål får inte vittnesförhör äga rum med den som har åtalats för medverkan till den gärning förhöret gäller eller för någon annan gärning som har samband med den gärning- en (1 §). Innan vittnesmål avläggs skall rätten höra vittnet om hans fullständiga namn och, om det behövs, ålder, yrke och hemvist. Rätten skall också försöka klargöra om vittnet till part eller till saken står i något förhållande som kan vara av vikt för bedömandet av tilltron till vittnets berättelse, eller om det annars finns omständigheter av betydelse i detta hänseende (10 § första styck- et). Vittnet skall innan han lämnar sin berättelse avlägga vittnesed (11 §). Från skyldigheten att avlägga ed finns vissa undantag. Vittnesed får inte avläggas av den som är eller av den som på grund av psykisk störning befinns sakna erforderlig insikt om betydelsen av ed. I brottmål får inte heller ed avläggas av någon den tilltalade närstående (13 § jämförd med 3 §). Av 19 § första stycket framgår att ett vittnesförhör får äga rum utom hu- vudförhandling, om det inte är möjligt för vittnet att infinna sig vid huvudför handlingen eller om en inställelse vid huvudförhandlingen skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen. 7.2.5 Uttalanden om synen i svensk rätt på anonyma vittnen Det finns i svensk rätt inte någon bestämmelse som tillåter ett vittne eller en målsägande att vara anonym. Frågan om anonymitet för vittnen och målsä- gande har aktualiserats vid ett flertal tillfällen. I det följande lämnas en översiktlig redovisning av uttalanden i frågan i olika rapporter, betänkanden och lagstiftningsärenden. En arbetsgrupp vid , den s.k. KRIPUT-gruppen, föreslog i rapporten ett visst anonymitetsskydd för vittnen. För- slaget innebar bl.a. att vittnenas identitetsuppgifter i vissa fall skulle kunna hemlighållas för den misstänkte/tilltalade, medan identiteten under tystnads- plikt däremot skulle vara känd för polis, åklagare, försvarare och domstol (RPS rapport 1990:4). undersökte bl.a. hur vanligt det var att parter och vitt- nen utsattes för våld och hot i anslutning till förundersökning och rättegång. I sitt slutbetänkande Våld och brottsoffer uttalade kommissionen att det av flera skäl är olämpligt att hemlighålla ett vittnes identitet för den tilltalade. Enligt kommissionens uppfattning fanns det inte någon anledning att vidta åtgärder som rubbar de principer om offentlighet och insyn i processmaterialet som svensk rättsordning omfattar (SOU 1990:92 s. 24 och 175). Med anledning av en motion om att införa anonymitetsskydd för vittnen uttalade justitieutskottet att det är en grundläggande princip i ett rättssamhälle att en part i ett mål eller ärende skall ha fullständig insyn i de förhållanden som kan läggas till grund för en domstols eller myndighets avgörande, vilket även i stor utsträckning gäller sekretessbelagda uppgifter. En part skall näm- ligen känna till och kunna bemöta alla uppgifter som domstolen eller myn- digheten grundar sitt avgörande på (bet.1992/93:JuU6 s. 9 f.). avstyrkte bifall till motionen. Frågan har vidare behandlats i den i upprättade pro- memorian Brottsoffren i blickpunkten åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning. Det skulle enligt vad som där sägs föra för långt att ändra de nuva- rande reglerna om sekretess eller om parts rätt till insyn, eftersom dessa utgör de minimikrav som rättssäkerheten föreskriver i förevarande sammanhang. Att undanhålla den misstänkte uppgift om namn på målsäganden eller ett vittne borde därför inte komma i fråga (Ds 1993:29 s. 51). avstyrkte, med hänvisning till utskottets tidigare ställ- ningstagande i frågan, ett motionsyrkande om att vittnen och andra uppgifts- lämnare bör få vara anonyma inför den tilltalade i mål som gäller allvarlig brottslighet, t.ex. narkotikabrott och terrorism. Utskottet tillade att Europa- domstolen i två avgöranden (Kostovski mot och Windisch mot ) hade avvisat möjligheten att använda anonyma vittnen under hän- visning till att den europeiska konventionen om de mänskliga rättig-heterna och de grundläggande friheterna inte tillåter detta (bet.1993/94:JuU4 s. 19).