frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Sådan tvångsvård regleras i av de psykiatriska tvångsvårdslagarna LPT och LRV. Man anser att utövande av annat tvång inom psykiatrisk vård är etiskt oförsvarbart. Psykiatriska föreningens ställningstagande kan diskuteras, och vid vår kli- nik anser vi att retentionsrätten i enstaka fall etiskt kan försvaras, nämligen om patienten i annat fall riskerar att avlida eller allvarligt skadas. Detta ställ- ningstagande är emellertid så grannlaga att det inte kan regleras i kliniköver- gripande riktlinjer, utan får bli den enskilda specialistens suveräna beslut. I de fall ställningstagandet blir att patienten inte kvarhålls informeras socialtjäns- ten och/eller polisen så snart därefter som verksamheten tillåter. Vi kan därför inte finna att handläggningen i detta ärende brustit, varken formellt eller medicinskt. Vi vill också påpeka att flera patienter undersöks på akuten inför beslut om LVM-vård. All personal är infor- merad om hur handläggning av patienterna skall gå till. Patienterna undersöks av mottagande personal och medföljande personal eller andra intervjuas också. Alla läkare ges information rörande LVM-lagstiftning och intygsskrivande i samband med nyanställning. Han anförde bl.a. att han hade flera telefonkontakter med Mariaenheten i ärendet före , bl.a. då en biträdande överläkare lovade att sätta upp information om att F.J. var välkommen närhelst med polisen. I beslut anförde JO följande. Enligt 24 § första stycket LVM skall vård enligt LVM inledas på sjukhus, om förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hän- syn till den planerade vården i övrigt. Enligt bestämmelsens andra stycke skall den som behöver sjukhusvård beredas tillfälle till sådan vård. Av tredje stycket framgår att verksamhetschefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vårdas skall se till att socialnämnden eller den som förestår vården vid LVM-hemmet genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen får besluta att missbru- karen skall hindras att lämna sjukhuset som behövs för att sä- kerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem. I förevarande ärende har Mariaenheten underrättat nämnden om att F.J. De närmare omständigheterna kring underrättelsen t.ex. om den gjordes genast som föreskrivs i bestämmelsen framgår inte av utred- ningen här. Klagomålen rör emellertid att F.J. tilläts lämna kliniken. Min bedömning tar därför sikte på den frågan. Jag har trots detta funnit skäl att nedan beröra underrättelseskyldigheten mer generellt eftersom denna skyl- dighet är nära förknippad med rätten att hålla kvar en patient. Vad gäller sistnämnda rättighet kan följande anföras. Enligt 2 a § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall hälso- och sjukvården bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Detta innebär enligt tredje punkten att den särskilt skall bygga på respekt för pati- enternas självbestämmande och integritet. Patienten har i princip en obegrän- sad rätt att avstå från behandling och kan därmed kräva att en åtgärd genast avbryts eller aldrig vidtas. Här kan också hänvisas till det förbud mot påtvingat kroppsligt ingrepp som har kommit till uttryck i 2 kap. 6 § reger- ingsformen. I annan lagstiftning finns dock bestämmelser som inskränker patientens rätt till självbestämmande, däribland kan nämnas smittskyddslagen (1988:1472) och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. När det gäller kvarhållningsrätten enligt LVM påpekades i förarbetena till lagen att det inte var fråga om att hålla kvar patienten för behandling utan endast en åtgärd för att trygga att patienten inte avviker från LVM-vården. Bestämmelsen i 24 § tredje stycket LVM anses således inte innebära något avsteg från principen om självbestämmande och frivillighet inom hälso- och sjukvården (prop. 1987/88:147 s. 83 f.). Föredragande statsrådet anförde vidare i denna del bl.a. följande. Patientens önskemål om att få avstå från behandling och vistelse på sjukhus skall alltid uppfyllas. Patienten är emel- lertid genom beslutet om LVM-vård redan berövad friheten. Det är därför naturligt att han förs över till LVM-hemmet när han avstår från sjukhusbe Det är därför också naturligt att han hindras att lämna sjukhuset medan han väntar på transport. Verksamhetschefen har i dessa fall även rätt att begära handräckning av polis för att föra den som skall beredas vård enligt LVM eller som är omedel- bart omhändertagen till ett LVM-hem (45 § 3 LVM). Jag vill i detta sammanhang framhålla att verksamhetschefen är skyldig att underrätta antingen socialnämnden eller den som förestår LVM-hemmet om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Här föreligger således inte någon möjlighet för verksamhetschefen att underlåta denna åt- gärd. Däremot får verksamhetschefen själv avgöra huruvida missbrukaren skall hindras lämna sjukhuset eller inte. Jag vill dock betona att det i många fall kan vara av stor betydelse för den enskilde att verksamhetschefen använ- der sig av sin möjlighet att med stöd av LVM hålla kvar patienten för att säkerställa att denne inte avviker från LVM-vården. JO har tidigare behandlat frågor om underrättelseskyldigheten och kvar- hållningsrätten enligt nu aktuellt lagrum (JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s. 218 och 1993/94 s. 298). I sistnämnda beslut aktualiserades frågan hur vårdas i 24 § tredje stycket första meningen skall tolkas. som yttrade sig till JO i det ärendet anförde att en företagen undersökning inte kan anses vara påbörjad vård, då denna endast ligger till grund för läkarens beslut huruvida patienten skall erhålla vård. synes således ha tolkat ordet vårdas så att därmed avses sjukhusvård. JO ställde sig tveksam till den tolkningen och ansåg sannolikheten tala för att lagstiftaren avsett den pågående LVM-vården. Då bestämmelsens utformning lämnade öppet för olika tolkningar ansåg hon sig inte kunna kritisera veder- börande läkare för att han underlåtit att anmäla till socialnämnden att patien- ten lämnat sjukhuset. Bestämmelsen om verksamhetschefens kvarhållningsrätt förutsätter på motsvarande sätt att patienten vårdas på sjukhuset. Jag konstaterar att det saknas anledning att kritisera Mariaenheten för att F.J. inte hindrades att lämna enheten. Någon skyldighet att hålla kvar honom förelåg inte. Mot bakgrund av den ovan redovisade oklarheten i lagstiftningen kan därtill ifrågasättas om Mariaenheten över huvud taget hade kunnat kvar- hålla F.J. Jag finner i detta ärende inte skäl att själv uttala en uppfattning om hur be- stämmelsen skall tolkas eftersom det inte har någon betydelse för utgången här. Det är dock önskvärt att oklarheten i lagstiftningen undanröjs. Regering- en har tillkallat en särskild utredare med uppdrag att se över tillämpningen av LVM (Dir. 2002:10). Jag finner skäl att sända en kopia av detta beslut till för kännedom. har beslutat att begränsa tiden för ett anförande av den försäkrades ombud (Dnr 3301-2000) I en anmälan till JO klagade på allmän- na försäkringskassas handläggning av ett livränteärende rörande A.J. Han anförde bl.a. följande. När ärendet skulle prövas begärde A.J. att få närvara vid nämndens sammanträde. Han ville visa sina arbetsredskap och en video- film. Nämndens ordförande inledde dock med att förklara att nämnden inte avsåg att ta del av videofilmen och att A.J. endast hade till sitt förfogande. begärde då att detta skulle antecknas i sam- manträdesprotokollet. I protokollet finns antecknat att A.J:s redogörelse vara- de , vilket i och för sig är riktigt. I protokollet från socialförsäkringsnämndens sammanträde och i underrättel- sen om nämndens beslut, vilka bifogades anmälan, anges följande. informerade om att den video som inskickats i ärendet ej skulle förevisas nämnden då handläggaren redovisat innehållet i arbetsutred- ningen och några nya omständigheter utöver vad som framgår i arbetsutred- ning, fotografier och övrigt material ej framkommit. Därutöver gavs J. och ombudet för att re- dogöra för ytterligare uppgifter rörande ärendet. yttrade sig efter remiss. kommentera- de remissvaret. I sitt beslut anförde JO Pennlöv i denna fråga följande. och hans ombud begärde att få närvara och framläg- ga sina synpunkter när socialförsäkringsnämnden prövade A.J:s rätt till liv- ränta. Nämndens ordförande beslutade då att de skulle få tillfälle till det i . Det framgår inte av utredningen anledningen till ordförandens beslut att tidsbegränsa anförandet. Jag anser att det är ytterst olämpligt att på sätt som skedde i förväg begränsa en parts möjlighet att muntligen komplettera sin talan. För det fall nämndens ordförande under partens anförande finner att detta blir onödigt omfattande, t.ex. genom upprepning av redan föredraget material eller genom utvikningar utan relevans för ärendet, ankommer det på honom att ta ställning till om anförandet skall förkortas eller avbrytas. Parten bör upplysas om att han bör försöka begränsa sitt anförande. förtjänar kritik för sin handläggning av ärendet i denna del. Vad därefter beträffar hur tidsåtgången redovisades i protokollet och i be- slutsunderrättelsen anser jag att det i och för sig hade räckt att ange att A.J. företrädde inför nämnden utan att närmare ange hur det tog. Eftersom inledningsvis hade begärt att tidsåtgången skulle redovi- sas i protokollet har jag dock förståelse för att gjorde så och att kassan då också angav den faktiska tid A.J:s och Jag ställer mig dock tveksam till behovet av att redovisa detta även i beslutsunderrättelsen eftersom uppgiften gällde en handläggningsfråga och inte nämndens beslut i sakfrågan. Brister i socialförsäkringsnämndens protokoll (Dnr 3972-2000) I en anmälan klagade på hur ett beslut av socialförsäk- ringsnämnden i ett livränteärende avseende D.K. I proto- koll från den aktuella socialförsäkringsnämndens sammanträde den 17 no- vember 1999 hade angetts två beslut; ett avslagsbeslut med motivering samt ett beslut att återremittera ärendet. Av föredragningspromemorian och kass- ans journalanteckningar framgår dessutom att socialförsäkringsnämnden hade funnit D.K. berättigad till livränta. I journalanteckningarna hade kassan angett Eftersom ett delbeslut ej går att göra återremitterades ärendet för utredning av årsinkomst och ev samordningsprocent .... I protokollet från socialförsäkringsnämndens sammanträde angavs bl.a. följande. K. kan inte få livränta för sin inkomstförlust, trots att olycksfall den 4 decem- ber 1992 godkänts som arbetsskada. Anledningen till beslutet är att de besvär som medfört en inkomstförlust för K., inte har något samband med olycksfallet. (2 kapitlet 2 § och 4 kapitlet 1 § lagen om arbetsskadeförsäk- ring). Återremiss för vidare utredning av årsinkomst. Därefter angavs i protokollet motivering till avslagsbe- slutet. I föredragningspromemorian angavs under rubriken se/komplettering av socialförsäkringsnämndens beslut följande överstrukna text. hos beslöt att orsakssamband finns mellan K:s olycksfall och nuvarande besvär. K. beviljades livränta fr.o.m. med samordning . 2 ledamöter begärde avvikande mening. I en journalanteckning angavs följande. Ärendet föredrogs i SFN. Nämnden ville ändra beslutet så att K. skulle få livränta för de besvär hon ådrog sig vid olycksfallet. Nämnden ansåg att en samordningsprocent på . Eftersom ett delbeslut ej går att göra återremit- terades ärendet för utredning av årsinkomsten och ev samordningsprocent. Därefter skall ärendet ånyo föredras i SFN, samma SFN som gjorde återre- . Hos JO utreddes ärendet på så sätt att akt begärdes in och granskades. Därefter inhämtades yttrande. Försäkrings- kassan anförde genom direktören bl.a. följande. När en socialförsäkringsnämnd skall fatta beslut i ett ärende skall nämndle- damöterna ta ställning till det presenterade beslutsunderlaget, bedöma och väga samman de olika omständigheterna som föreligger i ärendet och fatta beslut i enlighet med de regler och den praxis som gäller. Det är den före dragande tjänstemannens uppgift att vara expert på de materiella och formella regler som gäller och att ge nämnden den information som den behöver i sitt beslutsfattande. Det innebär att om en nämnd anser att beslutsunderlaget behöver kompletteras görs utredningen av tjänsteman. Ärendet återremitteras i sin helhet då beslutsunderlaget är ofullständigt. Innan beslut fattas av nämnden vid ett senare sammanträde redovisas kompletterande uppgifter efter eventuell kommunicering med den försäkrade. i allmänna rådet (l982:4) (härmed torde avses all- männa rådet 1992:4, JO:s anmärkning) uttalar att de åtgärder som ingår i ett ärende i största möjliga utsträckning vidtas innan ärendet prövas av socialför- säkringsnämnden. Exempel på åtgärder som kan göras innan ärendet prövas i nämnden är t.ex. uträkning av förmånens storlek efter eventuell samordning med andra förmåner. Det är först när bedömningar gjorts av samtliga delar i ett ärende som ett slutligt beslut föreligger. Det är enligt FÖD l983:1 (härmed torde avses FÖD 1993:1, JO:s anmärkning) detta samlade ställningstagande som utgör beslut och det beslut som enligt förvaltningsla- gen skall expedieras till den försäkrade. När en socialförsäkringsnämnd efter föredragning dokumenterar sitt ställ- ningstagande i ett protokoll utgör detta protokoll beslutsdokumentet i ärendet (jfr Regeringsrättens dom i mål nr 7670-1995, RÅ 1999 ref 51, och JO:s ämbetsberättelse l997/98 s 390 f). Nämndens beslut skall med andra ord anses ha det innehåll som framgår av protokollet. På föredragningspromemorian under socialförsäkringsnämndens beslut har antecknats att K. beviljades livränta fr.o.m. sam- ordning och att två ledamöter begärde avvikande mening. Detta har dock strukits över och signerats. På föredragningspromemorian står istället med stor text Återremiss för utredning av årsinkomst. En socialförsäkrings- nämnd kan fram till protokollet justerats ändra sitt ställningstagande. Innehållet i det beslut som socialförsäkringsnämnden fattat bestäms av vad som framgår av protokollet . Enligt detta protokoll har nämnden beslutat att återremittera ärendet för kompletterande utredning om årsinkomst, vilket även överensstämmer med beslutsmeddelandet som sändes till och . Även förslag på beslut utgörande avslag på livränta framgår av protokollet vilket inte borde noterats. Något beslut om beviljande av förmån föreligger inte. I sitt meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedöm- ningsdelen följande. D.K:s livränteärende föredrogs i socialförsäkringsnämnden . I protokollet från sammanträdet anges som nämndens beslut inled- ningsvis att D.K. inte kan få livränta för sin inkomstförlust. Därefter anges att ärendet är återremitterat för vidare utredning av årsinkomsten. Protokollet justerades av ordföranden . I föredragningspromemori- an anges under rubriken från nämndens beslut, men överstruket, att nämnden beslutat att bevilja D.K. arbetsskadelivränta med en samordnings- procent på . I journalanteckningar anges att socialför- säkringsnämnden ville besluta att D.K. skulle få livränta. Eftersom det inte går att fatta ett delbeslut så återremitterades ärendet i stället för inkomstutred- ning. Vidare noterades att ärendet därefter skulle tas upp med samma social- försäkringsnämnd som fattat beslutet om återremiss. I detta ärende har således fråga uppkommit vad som egentligen har utgjort socialförsäkringsnämndens beslut i ärendet vid sammanträdet den 17 novem- ber 1999. Man kan tänka sig tre varianter. Den första varianten är att D.K. inte beviljades livränta. Den andra varianten är att ärendet återemitterades för utredning av årsinkomst och slutligen den sista varianten att D.K. beviljades livränta med en viss samordningsprocent. För att kunna ta ställning till vad som är socialförsäkringsnämndens beslut får man gå till protokollet från nämndens sammanträde. protokoll är beslutsdokumentet i ett ärende som har prövats av nämnden (se JO 1997/98 s. 375). Nämndens beslut fram- går således av det justerade protokollet och inte av någon annan handling. Efter det att protokollet har justerats kan inte ett för parten gynnande beslut ändras av annat än med stöd av 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Det är därför utomordentligt viktigt att protokollet på ett korrekt sätt återger vad nämnden har beslutat. I detta ärende återger nämndens protokoll två skilda och oförenliga beslut i ärendet. Av remissvar framgår att föredragandens förslag till avslagsbeslut uppenbarligen av misstag noterats i det justerade protokollet, vilket som har framhållit inte borde ha skett. Ansvaret för att protokollet på ett korrekt sätt visar vad nämnden beslutat åvilar genom justeringen nämndens ordförande. Jag anser att det är utomordentligt an- märkningsvärt att ett så viktigt dokument som socialförsäkringsnämndens protokoll hanteras på ett så vårdslöst sätt som skett i detta ärende. De anteckningar i föredragningspromemorian och journalen som utförts efter socialförsäkringsnämndens sammanträde rörande nämndens beslut har fått till följd att det uppstått ytterligare förvirring rörande vad som beslutats vid nämndsammanträdet . Utformningen av anteck- ningarna ger intryck av att nämnden faktiskt fattat ett annat beslut än det som återges i protokollet. Enligt min mening är det olämpligt att i föredragnings- promemoria eller journalhandlingar nedteckna vad som diskuterats i nämn- den. Den motivering som kan finnas till nämndens ställningstagande i ett ärende bör i förekommande fall framgå enbart av protokollet. Även i övrigt har journalföringen i ärendet varit bristfällig och dokumen- tation saknats om relevanta åtgärder. Jag vill avslutningsvis anmärka att jag är utomordentligt förvånad över vad kassan uppgivit med hänvisning till rättsfallet FÖD 1993:1. Av bl.a. det i remissvaret åberopade regeringsrättsavgörandet och ett stort antal JO- avgöranden framgår med fullkomlig tydlighet att det är fråga om två beslut; ett fattat av socialförsäkringsnämnden och ett fattat av tjänsteman vid kassan. Besluten är såväl fattade som meddelade , de överklagas på skilda sätt och tiden för överklagandet är olika. Sammantaget förtjänar mycket allvarlig kritik för sin hand- läggning av ärendet. Initiativärende mot läns allmänna försäkringskassa angående socialförsäkringsnämnds upphävande av ett fattat beslut (Dnr 3641-2000) I ett meddelat beslut anförde JO Pennlöv följande. Vid min inspektion av läns allmänna försäkringskassa (dnr 3125-2000) framkom följande i ett av de granskade ären- dena gällande vårdbidrag. fattade vid ett sammanträde ett beslut att bevilja helt vårdbidrag fr.o.m. för F.S. Underrättelse om beslutet skickades ut . ringde F.S:s mor, , och upp- gav att beslutet måste ha blivit fel eftersom vårdbidraget rätteligen skulle utgå fr.o.m. . tog därför upp ärendet för ny pröv- ning i socialförsäkringsnämnden. fattade socialförsäkrings- nämnden följande beslut. beslut upphävs då felaktig fr.o.m.-tidpunkt angivits. NYTT BESLUT: Helt vårdbidrag fr.o.m. för F.S. När ärendet kom till pensionsenheten uppmärksammades att det återigen hade angetts fel datum beträffande från vilken tidpunkt vård- bidraget skulle utgå. beslutade därför att inte skicka ut någon underrättelse om beslutet, eftersom ärendet skulle tas upp för ny prövning i socialförsäkringsnämnden. fattade socialför- säkringsnämnden följande beslut. beslut upphävs då felaktig fr.o.m.-tidpunkt angivits. NYTT BESLUT: Helt vårdbidrag fr.o.m. för F.S. Jag beslutade att i ett särskilt ärende granska handläggning i ärendet. anmodades att yttra sig över en promemoria, som innehöll det som upptagits ovan. I sitt svar anförde direktören följande. Vid av läns allmänna försäkringskassa framkom att socialförsäkringsnämnd 5 vid sitt sammanträde formlöst ändrat sitt beslut . Ytterligare en formlös ändring gjordes vid socialförsäkringsnämndens sammanträde då även beslutet blev fel. medger att handläggningen i socialförsäkringsnämnd 5 har varit felaktig. P.S. var beviljad helt vårdbidrag . beslutade att rätt till merkostnadsersättning inte förelåg. Ny ansökan om vårdbidrag inkom . Av den ansökan om fortsatt vårdbidrag framkom att sökanden numera hade merkostnader i sådan omfattning att rätt till merkostnadsersättning förelåg. I motiv till beslut i socialförsäkringsnämnden anges att rätt till vårdbidrag föreligger fr.o.m. . Utöver det hela vårdbidraget utges av prisbasbeloppet som skattefri merkostnadsersättning från samma tidpunkt. I nämndens beslut angavs dock felaktigt Helt vårdbidrag fr.o.m. för F.S. Det är nämndens beslut, så som det framkommer av det justerade proto- kollet, som är det egentliga beslutet. Det skrivfel som gjordes i protokollet skulle således ha ändrats med stöd av bestämmelserna i 20 kap. 10 a § 1 p. [AFL]. I det nu aktuella ärendet har nämnden formlöst rättat första skrivfelet, var- vid ett nytt skrivfel uppstod, nu felaktigt år. Ytterligare en formlös rättelse gjordes innan beslutet blev det avsedda. har efter det nu aktuella ärendet, men innan JO:s in- spektionsbesök, tagit fram vissa riktlinjer för vad man bör tänka [på] vid rättelse av felaktiga beslut respektive underrättelse om beslut och när ett be- slut skall ändras med stöd av 20 kap. 10 a § [AFL] eller allmänna förvalt- ningsrättsliga principer. Ärenden om rätt till bl.a. vårdbidrag avgörs enligt 21 § lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag av socialförsäkringsnämnd. Enligt 22 § i samma lag gäller i tillämpliga delar bl.a. 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) om ändring av ett beslut. Av sistnämnda lagrum framgår att skall ändra ett beslut i ärende om försäkring som har fattats av kassan och inte prövats av domstol, bl.a. (p. 1) om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller up- penbar oriktighet. Som kassan påpekat i sitt remissvar är det socialförsäkringsnämndens protokoll som utgör beslutsdokumentet i ärenden som beslutas av nämnden. I detta fall har nämndens beslut blivit felaktigt inte bara vid ett, utan . Felen bestod i att nämnden angav fel tidpunkt från vilken förmånen skulle utbetalas. När dessa fel upptäcktes har socialförsäkringsnämnden upp- hävt sina beslut och satt nya beslut i deras ställe. Detta förfarande har, som kassan också anfört i sitt remissvar, varit oriktigt. De uppdagade felen var tveklöst av sådant slag att nämnden i stället hade kunnat ändra besluten med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Det som hänt ger mig anledning att särskilt un- derstryka, att en socialförsäkringsnämnd inte har möjlighet att formlöst och utan lagstöd upphäva sina egna beslut. Jag har i ett annat beslut denna dag (dnr 3642-2000) kritiserat kassan för dess handläggning av en omprövning enligt 20 kap. 10 a § AFL. Uppenbarli- gen finns det hos kassan avsevärda brister i kunskaperna om lagrummets tillämpning. I sitt remissvar uppgav kassan att den har tagit fram vissa rikt linjer för handläggningen. Jag förutsätter att kassan noggrant följer upp till- lämpningen av reglerna och avslutar därmed ärendet här med den kritik som ligger i det ovan sagda. Initiativärende mot läns allmänna försäkringskassa angående handläggningen av en begäran om omprövning enligt 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (Dnr 3642-2000) I ett meddelat beslut anförde JO Pennlöv följande. Vid min inspektion av läns allmänna försäkringskassa (dnr 3125-2000) granskade jag bl.a. ärenden gällande arbets- skadeförsäkring. I ett av dessa ärenden framkom följande. 1 i hade avslagit en an- sökan om förtidspension. Sedan den försäkrade (A.S.) överklagat beslutet hade nämnden ändrat sitt beslut och i stället beviljat sjukbi- drag . I sitt ändringsbeslut hade nämnden åberopat 20 kap. 10 a § 3 AFL. Enligt den bestämmelsen skall ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt lagen, som har fattats av kassan och inte har prövats av dom- stol om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämp- ning eller annan liknande orsak.