frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Han anförde bl.a. att ränta inte skall tas ut för en period då han inte hade velat ha de för högt beslutade studiemedlen, att enligt 2 § räntelagen kan ränta inte utgå för tid innan fordringen är förfallen och att han inte hade givits möjlighet att betala tillbaka den överskjutande summan innan beslut om åter- krav sändes ut. I en skrivelse inkommen begärde F.N. inhibi- tion av CSN:s beslut samt att beslutet avseende ränta och expeditionsavgift inte skulle verkställas innan det slutliga beslutet hade vunnit laga kraft. I en skrivelse underrättades F.N. att hans omprövningsbegäran hade överlämnats till för om- prövning och att den genomsnittliga handläggningstiden på huvudkontoret f.n. var ca . I ett e-postmeddelande undrade F.N. om handläggningstiden av hans omprövningsbegäran. besvarade CSN e-postmeddelandet och meddelade att det hade vidarebefordrats till omprövningsenheten och att han kunde ta kontakt med enheten på angivet telefonnummer om han hade frågor. CSN:s huvudkontor meddelade beslut i ärendet . I beslu- tet konstaterades att tidigare fattat beslut om återkrav av för mycket utbetala de studiemedel till ett kapitalbelopp om inte ändrades samt att ränta, enligt 9 kap. 2 § studiestödslagen, togs ut på det återkrävda kapitalbeloppet fr.o.m. t.o.m. men att räntan sattes ned till för tiden . Kravet på ränta uppgick således till per . Ränta enligt lag skulle tillkomma efter detta datum. Vidare konstaterades att en expeditionsavgift om hade påförts enligt 9 kap. 1 a § studiestödsförordningen. I anledning av omprövningsbeslutet expedierades ett nytt beslut om återkrav. Återkrävt kapitalbelopp uppgick till , ränta till och expeditionsavgift till . Kammarrätten i har i beslut , mål nr 1379-2000, avvisat F.N:s ansökan om rättsprövning och inhibition av CSN:s beslut . Han har överklagat kammarrättens beslut till Regeringsrätten. expedierade CSN inbetalningskort till F.N. på var- av avsåg expeditionsavgift, ränta och kapitalbelopp. För- fallodatum bestämdes till . I en skrivelse som kom in till CSN begärde F.N. överpröv- ning av CSN:s beslut . Han yrkade att inhibition skulle meddelas avseende räntekravet på av de som återkravet gäller samt att åter- kravsräntan skulle fastställas till . meddelade CSN F.N. brevledes att hans begäran om inhibition inte skulle prövas eftersom frågan var anhängiggjord i domstol samt att om- prövning av omprövningsbeslutet inte skulle utföras innan Re- geringsrätten hade avgjort hans överklagande av Kammarrättens i beslut . Han expedierades ett inbetalningskort på summan varav utgjorde ränta, expeditionsavgift och kapi- talbelopp. inkom ett e-postmeddelande från F.N. i vilket han undrade om inhibition meddelats i enlighet med hans begäran därom. I ett e-post- meddelande inkommet undrade F.N. varför han fått en betalnings- påminnelse på återkravet med tillhörande räntekrav när han fått uppfattningen att några sådana åtgärder inte skulle vidtas i avvaktan på Regeringsrättens avgörande. CSN meddelade F.N. brevledes sammanfattat följan- de: Beslutet om återkrav förlorar inte sin giltighet talan är an- hängig i Regeringsrätten och att lagstadgad ränta således löper på återkrävt belopp i enlighet med beslutet . De automatiska utskicken av inbetalningskort har fortsatt för att bereda möjlighet till inbetalning och där- igenom undvika påförande av ytterligare ränta i väntan på Regeringsrättens ställningstagande. Eventuella inbetalningar på återkravet kommer att återbe- talas för det fall CSN förlorar processen om återkravet. Utskick av nya inbe- talningskort har stoppats, enligt önskemål, men ränta löper ändå på det åter- krävda beloppet. Innan Regeringsrätten prövat överklagandet kommer vare sig beslutet att omprövas eller inhibitionsyrkandet att prö- vas. Bilagt översänds dokumentationen av e-postmeddelandet från F.N. skickat och CSN:s svar (ej bifogad här, JO:s anm.). Meddelandet har sparats i CSN:s e-postregister samt med tillhörande svar i ärendet 2000-2371-2631. Avslutningsvis väljer CSN att besvara de numrerade frågor F.N. ställer i sin skrivelse till JO i den ordning de där framställs. 1.När F.N. anmälde att hans inkomst överstigit fribeloppet konstaterades att studiemedel hade betalats ut till honom med för högt belopp. Eftersom beslu- tet att bevilja honom studiemedel inte kunde omprövas med stöd av 4 kap. 28§ studiestödsförordningen och ändringen verkställas genom avdrag på studiemedel som betalas ut under samma kalenderhalvår återstod för CSN endast att fatta beslut om återkrav enligt 9 kap. 2 § studiestödslagen. Återkrav av studiemedel skall, enligt det senare lagrummet, ske med ränta som beräk- nas från den dag när medlen tagits emot efter en räntesats som vid varje tid- punkt överstiger statens utlåningsränta. Det kan således förenklat sägas att F.N. i den stund studiemedel hade betalats ut till honom med för högt belopp ådrog sig en återkravsskuld vilken också löpte med ränta från denna tidpunkt. 2.I beslutet underrättades F.N. om att han hade fått studiemedel för höstterminen utbetalat med ett för högt belopp och att ett särskilt beslut om återkrav kommer att tillställas honom. expedierades beslutet om återkrav till F.N. Återkrävt belopp uppgick till 338kr varav avsåg kapital och ränta. Förfallodag var den 31 janu- ari 2000. Inbetalningsavi med förtryckta uppgifter enligt beslutet om återkrav sändes ut till honom. Enligt CSN:s uppfattning har F.N. inte förvägrats någon möjlighet att återbetala återkravet. En förtryckt avi för inbetalning av återkrävt belopp tillställdes honom efter att han underrättats om att studiemedel hade betalats ut med för högt belopp. Han har också som gick från det att underrättelsen skedde haft möjlighet att själv kon- takta CSN för att få en uppgift om belopp inklusive ränta som skall återbeta- las samt aktuellt kontonummer för betalningen. Det kan tilläggas att CSN:s handläggare numera rekommenderas att i beslut om ändring av beviljade studiemedel även ange eventuellt belopp som betalats för mycket samt att beloppet kan betalas på angivet kontonummer och således inte bara att ett särskilt beslut om återkrav kommer att expedieras. 3.Eftersom F.N:s studiemedel för hade betalats ut i sin helhet och det som hade betalats ut för mycket författnings- enligt inte kunde avräknas mot studiemedel avseende åter- stod för CSN endast att besluta om återkrav av det för mycket utbetalade beloppet. Att expeditionsavgift tillkommer återkravet framgår av 9 kap. 2 § studiestödslagen och 9 kap. 1a § studiestödsförordningen. 4.CSN har inte inhiberat något återbetalningskrav på . F.N. har när som helst kunnat betala in beloppet på CSN:s konto för återkrav. 5.F.N:s begäran om omprövning av beslutet kom in till CSN . I underrättelsen till honom om att ärendet överlämnats till för omprövning uppgavs bl.a. att Den genomsnittliga handläggningstiden på för ärenden om återkrav av studiemedel är f.n. ca . meddelade CSN:s huvudkontor omprövningsbeslutet, ärendenummer 2000-2371-2631. Handläggningstiden för omprövningsärendet har visserligen överstigit den i underrättelsen angivna genomsnittliga och gällande tiden. Det kan emellertid inte anses vara på något sätt anmärkningsvärt att hand- läggningstiden för en omprövning av ett tidigare beslut uppgår till ca . CSN har inte verkställt någon återbetalning till F.N. i anledning av huvud- kontorets beslut om avslag av hans begäran om omprövning. Kanhända syftar F.N. med frågan på det faktum att ett nytt inbetalningskort på det åter- krävda beloppet efter beslutet kom att få förfallodatum . Till grund för expedieringen av inbetalningskortet låg den tekniska verkställigheten av beslutet vilken skedde och att förfallodatum bestämdes till kan ha sin grund i att handläggaren ansåg det rim ligt med den betalningsfristen. Naturligtvis fanns också i detta fallet en möj- lighet för F.N. att begära att få en tidigare förfallodag för det återkrävda be- loppet eller en plan för återbetalningen av detsamma. 7.CSN:s beslut att ompröva beslutet av återkrav följer av bestämmelsen i 2 § studiestödsförordningen. Eftersom F.N. för talan mot beslutet om återkrav i förvaltningsdomstol och då han egentligen inte framfört några nya omständigheter till stöd för sin begäran om förnyad omprövning har CSN funnit det lämpligt att avvakta Regeringsrättens bedömning i ärendet innan den förnyade omprövningen äger rum. Vad gäller frågan om att verkställa kravet vill CSN påpeka att myndighetens beslut om återkrav inte utgör någon exekutionstitel. Den verkställighet av återbetalningskravet som skett från CSN:s sida har bestått i att fyra inbetalningskort sänts ut. De två första var knutna till beslutet om återkrav respektive omprövningsbeslutet. De övriga var påminnelser till följd av omprövningsbeslutet. Den första påminnelsen hade förfallodatum och förfallodatum flyttades till efter att F.N. hört av sig till CSN. Den andra avin, med förfallo- datum , annullerades efter att F.N. ånyo hört av sig och han fick då beskedet att nya utskick av inbetalningskort inte skulle ske. 8.CSN:s kontakt med Regeringsrätten skedde i anledning av att F.N. yrkade inhibition av CSN:s beslut och syftet var att få veta när Re- geringsrätten skulle pröva hans överklagande. vid Reger- ingsrätten meddelade att hon inte kunde säga när målet skulle tas upp till prövning. I brev underrättades F.N. om bl.a. att hans ärende låg hos Regeringsrätten. 9.I skrivelsen som kom in till CSN yrkade F.N. bl.a. att hans återbetalningsskyldighet skulle fastställas till samt att skyldigheten att betala ränta och expeditionsavgift skulle avskrivas. I en skrivelse som kom in yrkade han inhibition av kravet på ränta och expeditionsavgift. Eftersom ränta på för mycket utbetalade studiemedel, enligt studiestödsla- gen, skall tas ut från den dag när medlen togs emot är besluten som lett till expediering av inbetalningskort till F.N. inte felaktiga såvitt gäller påförd ränta. Ränta skall således påföras oavsett utgången av hans begäran om inhi- bition om beslutet om återkrav står fast. F.N. yttrade sig över remissvaret. Föredraganden inhämtade att Regeringsrätten beslutat att inte meddela F.N. prövningstillstånd i det från Kammarrätten i överklagade målet om rättsprövning (Regeringsrättens mål nr 3761-2000). Slutligen inhämtades kompletterande upplysningar från verksjuristen , handläggare av CSN:s ärende 2000-2379-19394. I beslut anförde JO följande. CSN har redogjort för handläggningen mot bakgrund av den lagstiftning som var aktuell och har därvid i huvudsak bemött F.N:s klagomål och frågor. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till vad CSN har anfört och finner inte anledning att, utom i ett par avseenden, anläg- ga några synpunkter på handläggningen. Det som jag vill ta upp särskilt rör CSN:s besked till F.N. om att omprövningsärendet (2000-2379-19394) inte skulle komma att avgöras förrän Regeringsrätten hade avgjort sitt mål och handläggningen av de framställda inhibitionsyrkandena. Den första frågan som jag behandlar i det följande är således om det var riktigt av CSN att inte fatta beslut med hänvisning till den pågående dom- stolsprocessen. Av 27 § förvaltningslagen (1986:223) följer att en myndighet under vissa förutsättningar skall ompröva ett beslut. Skyldigheten att ompröva ett beslut föreligger emellertid inte om beslutet har överklagats och myndigheten över- lämnat handlingarna till den högre instansen. Bestämmelsen innebär inte något hinder för en myndighet att ompröva ett beslut också i andra fall än då den är skyldig att göra det enligt förvaltningslagen. I förvaltningslagen anges sålunda inte uttömmande i vilka fall en myndighet får ändra ett redan fattat beslut. När det gäller CSN finns det särskilda bestämmelser om omprövning i 9 kap. 2 § studiestödsförordningen (1973:418). Av dessa följer att ett beslut om studiestöd i ett ärende enligt studiestödslagen eller studiestöds- förordningen som meddelats av CSN och som inte kan överklagas skall om- prövas av CSN, om den som beslutet angår skriftligen begär det. Vid ompröv- ningen får beslutet inte ändras till nackdel för den som begärt omprövningen. Enligt 7 § förvaltningslagen skall varje ärende där någon är part handlägg- as så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. En myndighet bör följaktligen inte avvakta med att avgöra ett ärende om en så- dan åtgärd inte är befogad i det enskilda fallet. CSN har anfört att det befanns lämpligt att avvakta Regeringsrättens bedömning innan den förnyade om- prövningen ägde rum (i ärendet 2000-2379-19394). CSN har därvid hänvisat till att F.N. hade fört talan mot återkravet i allmän förvaltningsdomstol och att han egentligen inte hade framfört några nya omständigheter i sin begäran om förnyad omprövning. För att ta ställning till om det var befogat att låta ärendet vila i avvaktan på domstolarnas avgörande måste först undersökas vilken form av prövning som var aktuell hos domstolarna. Den talan som F.N. förde mot CSN:s omprövningsbeslut (CSN:s ärende 2000-2371-2631) var en ansökan om rättsprövning. Enligt 1 § lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut skall domstol, på ansökan av en enskild part i vissa förvaltningsärenden, pröva om avgöran- det i ärendet strider mot någon rättsregel på det sätt som sökanden angivit eller som i övrigt klart framgår av omständigheterna i ärendet. Av 4 § följer att ett förvaltningsbeslut skall gälla trots att rättsprövning kan ske. Domstolen får dock, enligt samma paragraf, bestämma att beslutet tills vidare inte skall gälla. Om domstolen finner att förvaltningsbeslutet strider mot någon rättsre- gel och det inte är uppenbart att felet saknat betydelse för avgörandet, skall domstolen enligt 5 § samma lag upphäva beslutet och, om det behövs, återförvisa ärendet till den myndighet som meddelat beslutet. I annat fall står beslutet fast. Den fråga som inställer sig är om CSN, på grund av den vid domstolarna pågående rättsprövningen, var förhindrad att fatta beslut i anledning av F.N:s förnyade begäran om omprövning. Frågan om en förvaltningsmyndighet är förhindrad att ompröva ett beslut efter att den enskilde har överklagat eller på annat sätt angripit det tidigare beslutet, är inte alldeles självklar och är knap past möjlig att besvara i generella termer. När det gäller förvaltningsbesvär, dvs. sådana ärenden där en förvaltningsdomstol överprövar ärendet i sak och har möjlighet att sätta ett annat beslut i det överklagade beslutets ställe, måste ärendets karaktär bli avgörande. I förevarande fall var det emellertid fråga om en begränsad laglighetskontroll, vilken endast kunde ha utmynnat i att det angripna beslutet stod fast eller upphävdes. Det finns knappast skäl att i såda- na fall frånkänna beslutsmyndigheten möjlighet att ompröva det tidigare be- slutet. Huvudregeln bör alltså i enlighet med vad som gäller vid laglighets- prövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) vara att en ansökan om rättsprövning inte hindrar beslutsmyndigheten från att fatta ett nytt beslut i samma sak som är föremål för sådan prövning (se , Allmän förvalt- ningsrätt, 20:e uppl, s. 74 f. och där gjorda hänvisningar). I enlighet härmed utgjorde den pågående rättsprövningen inte något hinder mot att CSN fattade beslut i anledning av F.N:s förnyade begäran om omprövning och framställda inhibitionsyrkande. Mot bakgrund av det anförda utgjorde det som CSN har åberopat, enligt min mening, inte något skäl för CSN att avvakta förvaltningsdomstolarnas slutliga avgörande. Jag finner emellertid inte anledning att kritisera CSN för att myndigheten har gjort en annan bedömning än den som jag har redovisat. Verksjuristen har upplyst att CSN ännu inte har avgjort om- prövningsärendet (2000-2379-19394) trots att Regeringsrätten beslutade att inte meddela prövningstillstånd i det dit överklagade målet om rättsprövning. En orsak till detta synes vara att Regeringsrättens beslut inte har diarieförts i ärendet. Jag förutsätter att CSN omgående tar ställning till den fortsatta handläggningen av ärendet och emotser en kopia av CSN:s avgörande. Som jag har nämnt inledningsvis vill jag även beröra CSN:s handläggning av F.N:s inhibitionsyrkanden. Det ligger i sakens natur att ett sådant yrkande skall handläggas skyndsamt. Den som har framställt ett inhibitionsyrkande bör omgående få ett besked om hur myndigheten har bedömt yrkandet, dvs. om yrkandet bifalls, avslås eller avvisas. Jag kan konstatera att F.N. fram- ställde sitt första inhibitionsyrkande i en skrivelse som inkom till CSN och att han inte erhöll något besked förrän CSN:s huvudkon- tor avslog hans begäran om ändring i beslut . Det andra inhibitionsyrkandet framställdes och föranledde ett besked om att yrkandet inte skulle prövas förrän Regeringsrätten hade avgjort sitt mål. Jag kan konstatera att det tog innan F.N. erhöll besked i anledning av de framställda inhibitionsyrkandena. Ärendet avslutas med gjorda uttalanden. sökte vid indrivning av en fordran verkställighet av en icke lagakraftvunnen, senare upphävd, dom utan att ånyo kräva betalning, vilket ledde till registrering för betalningsförsummelse (betalningsanmärkning). Förfarandet har prövats enligt såväl regler om utsökning och personlig integritet som en allmän proportionalitetsprincip (Dnr 2204-1999) Av en inkommen anmälan från M.K. framgick bl.a. följande. ansåg sig inte skyldig att betala vad krävde ho- nom i avgift för ett tillstånd för radiosändare, knutet till ett av honom drivet exportföretag. På talan av styrelsen hade förpliktat honom att betala avgiftsbeloppen. Utan att domen, som M.K. överklagat, hade vunnit laga kraft sökte styrelsen hos kronofogdemyndigheten verk- ställighet, vilket ledde till utmätning. Härigenom blev M.K. registrerad hos kreditupplysningsföretag med en betalningsanmärkning. anförde i detta sammanhang bl.a. följande. Men genom denna dom [tingsrättens] utnyttjar sin rätt att kräva in utdömt belopp. Dock inte att som normalt först kräva svaranden på kapitalet, utan man går direkt till för utfående av beloppet. Genom detta sätt att agera innan domen vunnit laga kraft, utmätes beloppet via och jag hamnar i alla de register som finns i landet vad gäller denna typ av ärende. Ärendet tillfördes kopior av tingsrätts dom i målet (FT 53/98) och Hovrättens över och efter överkla- gande meddelade dom (mål FT 469-98). Den senare domen innebar att Post- och talan om avgift ogillades, sedan M.K:s yrkande i den delen hade medgivits. Vid slutbehandlingen av ärendet var av Datainspektionen meddelade beslut om tillstånd för att bedriva kreditupplysningsverksamhet och föra ett personregister tillgängliga. anmodades att yttra sig beträffande påståendet att utsökning begärts utan att krav med stöd av dom framställts. Remissen besvarades enligt följande. erhöll av ett prov- och demonstra- tionstillstånd för radiosändare. Ett nytt tillstånd, betecknat Bevis, som avsåg samma radiosändare utfärdades . Till följd av utebliv- na betalningar yrkade PTS [], genom Kammarkollegiet, hos kronofogdemyndigheten (KFM) i ansökan om betalningsföreläggande att M.K. skulle åläggas att betala en fordran som avsåg sådana avgifter som årli gen skulle erläggas av tillståndshavare för tillståndet i fråga, för åren 1994 1997. bestred kravet och målet överlämnades till tingsrätten. förpliktade i dom (Mål nr FT 53/98) M.K. att utge visst belopp till PTS. Med tingsrättens dom som exeku- tionstitel verkställde kronofogdemyndigheten, på ansökan av PTS, utmätning i M.K. tillkommande överskjutande skatt. Vid kontakt med såväl kronofogdemyndigheten som Upplysningscentralen (UC) har framkommit att M.K. har en betalningsanmärk- ning. Anmärkningen har dock inte uppkommit som en följd av PTS ärende utan har uppkommit i ett annat ärende där PTS inte varit part. PTS har vid upprepade tillfällen, förutom vid den ursprungliga fakture- ringen och därpå följande betalningspåminnelser bl.a. , skriftligen haft kontakt med M.K. angående obetalda fakturor avseende till- stånd. Han har inte visat betalningsvilja. Efter tingsrättens dom beslutade PTS att med stöd av bestämmelsen i 3 kap. 6 § utsökningsbalken begära verkställighet. Att PTS inte vände sig till M.K. med begäran om betalning med stöd av tingsrättens dom torde ha berott på att han tidigare inte visat någon betalningsvilja och att en förnyad direkt- kontakt med honom inte framstod som meningsfull. Det bör framhållas att PTS mycket sällan vänder sig till KFM. När myn- digheten trots allt söker betalning genom betalningsföreläggande har uppre- pade påminnelser redan skickats och den bristande betalningsviljan får såle- des anses klarlagd. yttrade sig över vad hade anfört. I ett beslut anförde JO följande. För indrivning av fordringar av det slag, som här hade, gäller förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar. Det följer av 2 § första stycket och, såvitt framkommit, av 3 §, enligt vilken för- ordningen skall tillämpas, om inte något annat följer av lag eller förordning eller av ett särskilt beslut av regeringen. Om fordran inte har betalats senast på förfallodagen, skall myndigheten skicka en betalningspåminnelse till den betalningsskyldige, och om fordran inte betalas efter påminnelse, skall myndigheten vidta de åtgärder som behövs för att få betalt (10 och 11 §§). Enligt föreskrifter för verkställigheten av förordning- en (föreskrifter, 1993:1681, om hantering av statliga fordringar) gäller i denna del följande. Om fordran inte betalas efter påminnelse skall myndigheten utan dröjsmål vidta indrivningsåtgärder enligt inkassolagen (1974:182) och om detta inte ger resultat ansöka om betalningsföreläggande enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Bestrider gäldenären betalningsskyldighet skall talan föras vid domstol el- ler andra rättsliga åtgärder vidtas. Angivna åtgärder vidtas i den omfattning som är motiverat med hänsyn till fordringens belopp, gäldenärens betalningsförmåga och omständigheterna i övrigt. I den rättsliga bakgrunden i ärendet ingår bl.a. också 9 kap. 19 § sekretessla- gen (1980:100), vilken till lyder så. Sekretess gäller inom exekutionsväsendet i mål eller ärende angående exeku- tiv verksamhet för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhål- landen, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte uppgift om förpliktelse som avses med den sökta verkställigheten och inte heller beslut i målet eller ärendet. Motsvarande sekretess gäller i myndighets verksamhet som avser förande av eller uttag ur ett utsökningsregister för uppgift som har tillförts registret. Den i ärendet aktuella frågan gäller inte krav eller påminnelse på det typiskt sett tidiga stadium som ovan angivna bestämmelser reglerar (jfr JO 1991/92 s. 175 beträffande motsvarande äldre reglering) utan i det sena skede, när myndigheten, efter att ha påfört och påmint om en avgift, har utverkat dom- stols dom som exekutionstitel (jfr 3 kap. 1 § första stycket 1 och 6 utsök- ningsbalken). När hos kronofogdemyndigheten sökte verkställig- het av tingsrättens dom, vilket ledde till utmätning, var det med utnyttjande av bestämmelserna för fall där betalningsskyldighet har ålagts genom en dom; en sådan är verkställbar genast, utan hinder av att den inte vunnit laga kraft, om inte gäldenären nedsätter pengar eller vidtar vissa andra motsvarande åtgärder (3 kap. 6 § utsökningsbalken). Den nu redovisade regleringen medgav att vidtog den åtgärd för verkställighet som medförde att M.K. ådrog sig en betal- ningsanmärkning. Styrelsens handläggning kan emellertid prövas från lämp- lighetssynpunkter och mot bakgrund av en allmän proportionalitetsprincip, inte bara med hänsyn till författningsenligheten i inskränkt mening. (Denna och andra allmänna rättsprinciper berörs i t.ex. prop. 1993/94:117 s. 39 f. och , Allmän förvaltningsrätt 20 u. 2000 s. 68).