frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Av de i en anmälan ingående handlingarna framgick bl.a. att Tekniska nämn- den i enligt protokoll , § 32, hade beslu- tat att fastställa riktlinjer för utplacering av egna tillfälliga farthinder i bo- stadsområden enligt följande. Riktlinjer för tillfälliga farthinder i bostadsområden Antalet telefonsamtal från föräldrar som kräver åtgärder för att förbättra bar- nens säkerhet i trafiken ökar . är det fråga om lokalgator och återvändsgator i bostadsområden. Genomgående är att man vill att 30-skyltar skall sättas upp eller att farthinder av något slag helst gupp skall anläggas. Tekniska förvaltningen anger i tjänsteutlåtande bl a att möjlig- heterna att besluta om hastighetsbegränsning i rena bostadsom- råden är små. Enligt , nuvarande , rekom- mendationer skall sådan föreskrift endast utfärdas vid skolor och barnstugor, där antalet barn på eller vid vägen är större än man har anledning förvänta sig. Möjligheterna för de boende att få farthinder anlagda genom kommunens försorg är inte heller stora, då antal fordon liksom uppmätt hastig- het praktiskt taget aldrig uppgår till sådana nivåer som motiverar anläggande av farthinder. De boende upplever riskerna mera påtagligt än vad förvaltningen har möj- lighet till. Därför har de boende själva fått placera ut farthin- der i form av blomlådor, ställda i sicksack på lämplig sträcka med varningsmärke Avsmalnande väg i varje ände. Dessvärre har utformning, placering och skötsel av blomlådorna varierat. Eftersom kommunen har väghållaransvar är det viktigt att tillse att lådorna utformas och placeras på ett tilltalande och trafiksäkert sätt. För att få ett enhetligt utseende på dessa tillfälliga farthinder har tekniska förvaltningen utarbetat riktlinjer för utformning, utmärkning och placering enligt följande: 4.Utplacering skall endast medges på lokalgator och återvändsgator i bo- stadsområden. 5.Blomlådorna skall vara av trä, fyrkantiga, vitmålade, storlek , med självhäftande eller fastspikade reflexer på varje sida. 6.Blomlådorna skall placeras på följande avstånd: avstånd mellan blomlådorna, ca Blomlådorna får endast vara utställda september. 8.De boende svarar på egen bekostnad för tillverkning, anskaffning, utpla- cering och tillsyn av lådor, plantor och varningsmärken efter samråd med väghållningsenheten. 9.De boende skall utse kontaktperson, som dels håller kontakt med väghåll- ningsenheten, dels informerar sina grannar om blomlådeprojektet. 10.Särskild överenskommelse skall träffas om villkoren för utplacering av blomlådorna. I en inom väghållningsenheten upprättad, odaterad handling, rubricerad Utformning av tillfälliga farthinder i bostadsområden, återgavs ovan angiv- na riktlinjer med några undantag och tillägg, bl.a. följande punkt (en dubble- rad 5): Varningsmärket VMF 1.1.3.1 Avsmalnande väg skall uppsättas i varje ände av den aktuella sträckan. I en gjord anmälan till JO ifrågasatte R.K., med hän- visning till tekniska nämndens beslut om farthinder och följder härav, om kommunen hade rätt att anmana/tillåta kommuninnevånarna bilda medbor- gargarde. Därvid beskrev han trafiksäkerhetsmässiga brister som enligt hans mening hade uppkommit, delvis genom att nämndens riktlinjer inte hade efterlevts; bl.a. förekom att vägmärken saknades. I vad han ytterligare anförde reste han frågor om bl.a. ansvar enligt vissa bestämmelser om rubbande av anordningar för trafiken samt om förorsakande av fara eller olägenhet för trafiken på en väg. Genom remiss begärdes av tekniska nämnden yttrande över anmälan mot bak- grund av kommunens ansvar som väg- eller gatuhållare, varvid angavs att bland annat 80, 82 och 85 §§ vägmärkesförordningen (1978:1001) var att beakta. Nämnden svarade genom att överlämna tekniska förvaltningens utlå- tande i ärendet. Då många önskemål framförts till förvaltningen från boende om att förbättra trafiksäkerheten så behandlade nämnden , § 32 riktlinjer för till- fälliga farthinder i bostadsområden. Dessa riktlinjer framgår av bifogade handlingar [se Bakgrund ovan; JO:s anm.] Som underlag för dessa riktlinjer har kunskaper inhämtats från andra kommuner som prövat att låta enskilda personer på egen bekostnad få anordna tillfälliga anordningar för att på så sätt skapa ökad trafiksäkerhet . Utformning av anordningar och tillhörande vägmärken följer de regler som finns i vägmärkesförordning- en. När ett önskemål blir aktuellt så sker en prövning från fall till fall. Vad som är väsentligt i de fall kommunen tillstyrker önskemålet är att utformning- en blir korrekt, att berörda grannar tillstyrker förslaget samt att det finns ansvarig person som kommunen kan nå. Efterlevnaden av dessa villkor är väsentliga eftersom kommunen som väghållare är ansvarig för trafiksäkerheten på vägarna även om anordningarna bekostas och placeras ut av enskilda personer. Under de tre sommarperioder som dessa riktlinjer funnits har ett tiotal an- sökningar behandlats . Ansökningarna har i de flesta fall berört lokala bostadsgator. De riktlinjer som ställts upp har i huvudsak följts. har det visat sig att det vid flertal tillfällen kommit upp anordningar utan förvaltningens kännedom eller tillstånd. Vidare har gällande föreskrifter ej följts. Detta har också i brev framförts till kommunen av R.K. Handläggningen av detta brev påbörjades ca innan tiden för de tillfälliga tillstånden löpte ut. I tjänsteanteckningar har förvaltningen per telefon försökt meddela R.K. att en generell översyn och omprövning av villkoren för tillstånden skulle ske via tekniska nämnden . R.K:s begäran om att få placera blomlådor vid fastigheten 21:434 har inte behandlats av skäl som redovisats ovan. Av olika anledningar kunde förvaltningen ej komma i kontakt med den sökande per telefon. Något skriftligt svar har ej lämnats. Skälet till detta är att de aktuella frågeställningarna vid ett flertal tillfällen har diskuterats med R.K. varför förvaltningen bedömde att ett skriftligt svar ej var nödvändigt. En utvärdering av de av nämnden godkända riktlinjerna har behandlats vid nämndens sammanträde , § 82. Förvaltningen konstaterade bl.a. vid utvärderingen att fastighetsägarna över lag ej följde gällande regler och vissa tillfrågade inte kommunen utan arrangerade diverse egna anordningar. Resultatet av detta var att trafiksäkerheten i många fall försämrades. Utvärde- ringen av riktlinjerna innebar att nämnden beslöt [se nedan; JO:s anm.] I nämndens protokoll redovisades utvärderingen, efter en inledning, så som följer. har överenskommelse tecknats med boende på ett 10-tal vägar. Åtgärderna har medverkat till sänkt hastighet vid farthindren, men i övrigt har försöket till övervägande del givit negativa erfarenheter. Dessa redovisas i tekniska förvaltningens tjänsteutlåtande . Förvaltningen som efter försöksperiodens slut inte kan finna att utplacer- ingen av farthinder i form av blomlådor givit några tydliga positiva effekter föreslår att fartdämpning i stället bör göras permanent av kommunen enligt den plan som ska upprättas efter det att trafiknätsanalys gjorts för kommunen med Lugna gatan som målsättning. att inför kommande år inte tillåta utplacering av egna tillfälliga farthinder annat än i speciellt motiverade fall. yttrade sig över vad nämnden anfört. I ett beslut anförde JO följande. Anmälan har gett anledning att ställa den grundläggande frågan huruvida kommunen över huvud taget ägt överlåta till enskilda att på gator anordna farthinder och att sätta upp tillhörande vägmärken. Bakgrunden är bestäm- melser i regeringsformen och kommunallagen (1991:900) om möjligheterna att till enskilda överlämna förvaltningsuppgifter. En förvaltningsuppgift kan sålunda enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen överlämnas till bo- lag, förening, samfällighet, stiftelse, registrerat trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar eller till enskild individ. Innefattar uppgiften myn- dighetsutövning, skall det ske med stöd av lag. I avsaknad av en närmare reglering har frågor om överlämnande på det kommunala området av sådana förvaltningsuppgifter, som inte innefattar myndighetsutövning, varit diskuterade i den juridiska litteraturen (se Marcus- son, Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, 1989, bl.a. s. 29 f., 104 f. och 382 f. med hänvisningar). Rättsfall har emellertid förekommit, innebärande att en kommuns skyldighet enligt en viss lag inte får överlåtas på någon annan (jfr RÅ 1976 ref. 51 och RÅ 1977 ref. 38). Bestämmelser har införts i kommunallagen genom regler om kommunala företag (bet. 1990/91:KU38 s. 42 f. och 161). Efter en senare utvidgning av tillämpningsområdet föreskrivs med allmän räckvidd (prop. 1993/94:188 s. 38 f.) följande i 3 kap. 16 §. Kommuner och landsting får efter beslut av fullmäktige lämna över vården av en angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte före- skrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell förening, en stiftelse eller en enskild individ. Vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning får dock enligt 11 kap. 6 § regeringsformen överlämnas endast om det finns stöd för det i lag. Vad som menas med att en särskild ordning föreskrivits har i någon mån belysts i förarbeten till paragrafen. Regeringen anförde sålunda följande (prop. 1992/93:43 s. 5; se även prop. 1990/91:117 s. 51). En grundläggande princip är att den verksamhet som överlämnas till privat- rättsliga organ skall falla inom den kommunala kompetensen och att risken för kompetensöverskridanden vid verksamhetens utövande skall vara ringa. En ytterligare begränsning gäller på de specialreglerade områdena. En kom- munal angelägenhet får i princip inte överlåtas till ett särskilt rättssubjekt, om det i en författning har angivits att ett visst kommunalt organ skall handha detta. Detta utesluter dock inte att vissa delar av en specialreglerad uppgift, t.ex. vissa driftsfrågor eller andra verkställighetsuppgifter, kan bedrivas i privaträttsliga former. Möjligheterna till detta är främst beroende av hur spe- ciallagstiftningen är utformad inom det aktuella området. En förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning får överlämnas till ett privaträttsligt subjekt bara om det finns lagstöd för detta. Detta följer av 11 kap. 6 § regeringsformen. Också andra författningsbestämmelser kan innebära att verksamheten skall bedrivas i viss form. När det nu gäller förhållandena i ärendet förutsätter jag att kommunen är huvudman för berörda gator och därmed skall svara för iordningställandet och underhållet av dessa i enlighet med 6 kap. 26 och 30 §§ (1987:10, PBL). PBL anger inget om möjligheter att till enskilda överlämna sådana uppgifter, utom genom bestämmande om själva huvudmannaskapet. I fråga om kommunens organiserande av dessa uppgifter anges i det nu berörda avsnittet i lagen inte något närmare. Enligt 1 kap. 7 § gäller emellertid att det i varje kommun skall finnas en eller flera nämnder som skall fullgöra kommu- nens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet och ha det närmaste inseen- det över byggnadsverksamheten. (Lydelsen, som tillkommit med nya kom- munallagen och därvid inte särskilt motiverats i förarbetena, var ursprungli gen en annan, men kommunen förutsattes då vid tillämpningen av ett nära- liggande avsnitt av 6 kap., om gatukostnader m.m., verka genom en kommu- nal nämnd efter delegation; prop. 1985/86:1 s. 222 och 660.) Redan det i 6 kap. PBL angivna får anses innebära att en i kommunalla- gens mening särskild ordning gäller för kommunens gatuhållning. Området är, med ett annat uttryck, specialreglerat, varför enligt lagens ordalydelse sådan förvaltning inte får överlämnas till enskild. Vad beträffar den närmare innebörden av uppgifterna med gatuhållning märks att gator m.m. till bredd och utformning i övrigt skall stämma överens med detaljplanen för området; mindre avvikelser får göras, om syftet med planen inte motverkas (6 kap. 27 §). I en detaljplan kan bestämmas även sådana detaljer som bredd på körbanor, separering av olika trafikslag, be- läggning, farthinder, utfartsbegränsningar, plantering, belysning etc. (Bover- ket, Boken om detaljplan och områdesbestämmelser, Allmänna råd 1996:1, s. 74; se även s. 75, 90 och 161. Jfr 5 kap. 3 § andra stycket PBL och prop. 1985/86:1 s. 583 f.). Av detta framgår att gatuhållning inbegriper åtskilligt mer än ren skötsel av gator o.d. Med det senare avser jag sådant som beträffande allmänna vä- gar, för vilka staten genom i allmänhet är väghållare (1, 5 och 6 §§ väglagen, 1971:948), framgår av de relativt utförliga bestämmelserna om i väghållning ingående drift av väg. Däri innefattas t.ex. reparation, renhåll- ning och underhållsarbeten (4 och 26 §§ väglagen samt 45 § vägkungörelsen, 1971:954). Motsvarande åtgärder med gator torde kunna hänföras till vad som enligt återgivna förarbeten till kommunallagen kan överlämnas till en- skilda (driftsfrågor eller andra verkställighetsuppgifter). I gatuhållning ingår, enligt vad som alltså följer av planlagstiftningen, nå- got mera: kvalificerade ställningstaganden till och kontroll av gatornas ut- formning, t.ex. begränsningar i deras användning för avsett ändamål (6 kap. 26 § andra stycket PBL). Att en kommun till enskilda överlämnar sådana centrala, i en författning föreskrivna uppgifter är inte ens enligt kommunalla- gens ovan återgivna förarbeten tillåtet. Nämnden har i det aktuella fallet visserligen fattat ett grundläggande beslut härvidlag, om riktlinjer. Men enligt dessa har de enskilda fått svara för bl.a. utplacering och tillsyn av lådor m.m. efter samråd med företrädare för nämnden. Något uppdrag åt t.ex. en anställd att besluta på nämndens vägnar i de enskilda fallen har inte meddelats, såvitt direkt framkommit om handlägg- ningen i anslutning till fastställandet av riktlinjerna (jfr 6 kap. 33, 35 och 37 §§ kommunallagen, om delegering av ärenden inom en nämnd). Däremot uppges i nämndens yttrande till JO att det skulle ha förekommit ansökningar och att en prövning skett från fall till fall, något som i och för sig kan tyda på att beslut om utformningen har fattats av nämnden eller av någon på dess vägnar. Av utredningen framgår att nämnden ändå inte haft det inflytande på de faktiska förhållandena som varit nödvändigt. Med hänsyn till det nu angivna är det oklart i vad mån tekniska nämnden genom beslutet om riktlinjer och efterföljande handläggning till enskilda överlämnat delar av gatuhållningen. I alla händelser tyder inget på att kom- munfullmäktige i sammanhanget skulle ha fattat något beslut av det slag som avses i 3 kap. 16 § första stycket kommunallagen, vilket utgör en förutsätt- ning för en förvaltningsuppgifts överlämnande. Vad som enligt riktlinjerna kunde överlämnas till de enskilda inbegrep uppgiften att ombesörja vägmärken om farthindren. Därvidlag blir den närma- re regleringen i vägmärkesförordningen av intresse. Sådana märken som det här gällde (varningsmärke enligt 15 § 1.1.3.1) skall enligt 80 § första stycket sättas upp och underhållas, i fråga om väg som inte är enskild, av den myndighet som handhar väg- eller gatuhållningen. Detsamma gäller för övrigt även andra trafikanordningar som är tänkbara i sammanhanget, såsom utmärkning av fast hinder enligt 68 §. Vidare skall, med här inte aktuella undantag, kostnader för uppsättning och underhåll be- talas av den som svarar för åtgärderna (82 §). Dessa åtgärder får inte utföras av någon annan än den som det åligger att vidta dem, och de får inte heller utföras på annat sätt än som anges i förordningen eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av den (85 §). Förbudet är straffsanktionerat: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 85 § döms till böter (86 §). Specialregleringen av gatuhållningen innebär i denna del således ett ut- tryckligt förbud mot att annan än ansvarig myndighet utför åtgärderna. Nämndens riktlinjer var inte förenliga med detta förbud och kunde tydligen leda till att enskilda begick straffbelagda förseelser. Dessutom var de ofören- liga med förordningens reglering av betalningsansvaret. Även om den rätts- liga regleringen i ärendet i övrigt kan anses på sätt och vis svårgripbar, före- ligger i fråga om vägmärkena tydliga bestämmelser, som nämnden alltså har förbisett eller satt sig över. Vägmärken har, jämte sin uppenbara praktiska betydelse, följande särskil- da rättsliga innebörd. Vägmärkesförordningen gäller anvisningar för trafik på väg och i terräng genom bl.a. vägmärken såsom varningsmärken och vägmarkeringar (1, 3 och 5 §§ vägmärkesförordningen). Enligt 2 kap. 2 § första stycket trafikförordningen (1998:1276) skall trafikanter följa anvis- ningar för trafiken som meddelas genom bl.a. vägmärken. Brott mot denna bestämmelse medför straff (penningböter) enligt 14 kap. 3 § 1 a och 6 § 1 a. (Motsvarande bestämmelser var tidigare 7 § första stycket och 164 § första stycket 2 vägtrafikkungörelsen, 1972:603.) Med hänsyn härtill kan det göras gällande att befattning med vägmärken utgör myndighetsutövning, åtminstone i den utsträckning som därvid bestäms att sådana skall sättas upp och var det skall ske (jfr bl.a. 11 § vägmärkesförordningen). Det rör sig här visserligen inte om myndighetsutövning av välkänd typ, såsom meddelande av tillstånd och förbud. Men åtgärderna har indirekta rättsverkningar på det sättet, att de kommer att läggas till grund för senare beslut eller kommer att utgöra rätts- fakta vid tillämpning av olika rättsregler (, Allmän förvaltnings- rätt, 20 u. 2000 s. 59 f., jfr s. 20; se även Ragnemalm, Förvaltningsprocess- rättens grunder, 7 u. 1992 s. 32). I så fall krävs, enligt den inledningsvis angivna grundlagsbestämmelsen, stöd i lag för att överlämna förvaltningsuppgifter som innefattar sådan befatt- ning med vägmärken. Sådant stöd finns inte i detta fall. Av vad jag ovan sagt följer emellertid att tekniska nämndens förfarande i den nu berörda delen stred mot författning, oberoende av vilken uppfattning man har i frågan om myndighetsutövning. anfört i övrigt ger inte tillräcklig anledning till utredning. Med den kritik i vissa hänseenden som jag ovan uttalat avslutas ärendet. Kritik mot en kommun för domstolstrots i ett upphandlingsärende (Dnr 3497-2000) I en anmälan mot uppgav , Föreningen , att kommunen gjort sig skyldig till domstolstrots vid tillämpning av lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. I anmälan framfördes bl.a. följande. Kommunfullmäktige i beslutade vid sammanträde (§ 54) att godkänna överenskommelser med föreningen enligt vilka kommunen dels till föreningen skulle upplåta ett markområde för uppförande av en simhall, dels från föreningen skulle hyra simhallen med en rätt för kommunen att efter hyrestidens utgång lösa sim- hallsbyggnaden och inventarierna till restvärde. Någon infordran av konkurre- rande anbud hade inte förekommit utan avsikten var att ett större byggföretag på föreningens uppdrag skulle uppföra anläggningen. Mot kommun- fullmäktiges beslut anhängiggjordes talan om överprövning enligt lagen om offentlig upphandling och om laglighetsprövning enligt kommunallagen (1991:900). Vid överprövning enligt lagen om offentlig upphandling för- ordnade Kammarrätten i , i beslut som meddelades , att kommunfullmäktiges beslut tills vidare inte fick verkställas. för kammarrättens beslut förelåg inte något för kommunen civil- rättsligt bindande avtal i upphandlingen. Kammarrätten beslutade sedermera dom i målet, , och förordnade att, för det fall kommunfull- mäktiges beslut (§ 54/99) vann laga kraft, simhallen skulle upphandlas enligt bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling. Domen vann laga kraft. Trots domstolens förordnanden har kommunen inte verkställt upphandlingen. Till anmälan fogades kopior bl.a. av kammarrättens beslut om verkställig- hetsförbud och dom i målet om överprövning enligt lagen om offentlig upp- handling. Från inhämtades bl.a. kopior av de beslut som kommunen hade fattat i ärendet om uppförande av simhallen. Av handlingarna framkom följande. Kommunfullmäktige beslutade (§ 54) att godkän- na upprättade förslag till avtal mellan kommunen och Team under förutsättning att kommunfullmäktiges beslut vann laga kraft, samt att kom munen skulle finansiera sin del i projektet, , genom upplå- ning. Efter kammarrättens beslut om verkställighetsförbud fattade kommunfullmäktige (§ 121) ett nytt beslut om att kommunens del av projektet skulle finansieras genom upplåning. I full- mäktiges protokoll angavs att fullmäktiges beslut om finan- sieringen inte kunde verkställas till följd av det av kammarrätten beslutade verkställighetsförbudet, utan att det fattades ett nytt beslut om detta i full- mäktige. Enligt protokollet hade kommunstyrelsen varit beredande organ i ärendet och det hade behandlats i styrelsen vid ett sammanträde (§ 198). Sedan kammarrätten slutligt prövat målet om överprövning enligt lagen om offentlig upphandling anförde kommunstyrelsens arbetsutskott i beslut (§ 37) att kommunfullmäktiges beslut hade vunnit laga kraft och att kommunen därmed var civilrättsligt bunden av avtalen med Team samt att det därför inte var möjligt att då göra en upphandling av simhallen, varför utskottet beslutade att lägga ärendet till handlingarna. Från Länsrätten i inhämtades kopia av ett beslut av länsrät- ten att avskriva ett mål om laglighetsprövning enligt kommunallagen av kommunfullmäktiges beslut (§ 54), sedan klaganden hade återkallat sitt överklagande. Länsrätten upplyste att avskrivningsbeslutet inte hade överklagats. Anmälan remitterades till Kommunstyrelsen i för upplys- ningar och yttrande över kommunstyrelsens och arbetsutskottets handlägg- ning av ärendet om uppförande av simhallen, särskilt i frågan rörande på vilket sätt kammarrättens verkställighetsförbud och dom hade beaktats. Kommunstyrelsen beslutade att ställa sig bakom ett av sty- relsens ordförande och kommunchefen upprättat förslag till yttrande, vari anfördes bl.a. följande. Frågan om byggandet av ett badhus i har varit på den kommunala agendan men utrymme har inte kunnat anvisas i den kommunala investeringsbudgeten. kom frågan att diskuteras i föreningen , som är en mycket aktiv näringslivsförening med 13 medlemsföretag, och som verkat i för att utveckla tätorten. Team hade då avslutat ett EU-projekt för ca som in- nebar att man uppfört ett Informationscentrum i tätorten. Under detta projekt hade nya lösningar som bygger på en unik samverkan mellan näringsliv och det allmänna kommit att prövas. Kommunen uppvaktades av Team som presente- rade ett tänkbart upplägg för att uppföra ett badhus i . Upplägget pre- senterades som en utmaning från Team till kommunen där föreningen tog på sig att bygga och äga ett badhus i . Finansieringen skulle ske på det sättet att Team samlade in från allmänhet och näringsliv. Kommunens prestation skulle vara att stå för ett lån på till föreningen och att stå för drift och underhåll av badhuset. Team bjöds in till kommunfullmäktiges sammanträde och gjorde en grundlig genomgång och beskrivning av hur projektet skulle läggas upp och genomföras. Upplägget som föredrogs var identiskt med det upplägg som fullmäktige beslutade senare (, § 59) och som kom att prövas av länsrätt och kammarrätt. Kommunfullmäktige beslutade , § 67, att ställa sig positiv till projektet och förband sig att ställa upp med sin del av finansieringen på under förutsättning att Team klarade av sin del av finansieringen nämligen att samla in . Fullmäktiges beslut vann laga kraft . beslut påbörjades ett intensivt arbete från Team sida för att klara sin del av finansieringen. hade Team samlat in och rättsförhållandet mellan Team och formalisera- des i ett antal avtal som kommunfullmäktige godkände på sitt sammanträde , § 54. I omedelbar anslutning till kommunfullmäktiges godkännande träffade Team ett avtal med om uppförande av badhusbyggnaden. Detta utformades som ett entreprenadavtal som, vad kommunen känner till, inte var villkorat av att kommunfullmäktiges beslut skulle vinna laga kraft. Byggnationen påbörjades med schaktnings- och grundläggningsarbeten.