frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — Enligt min mening borde emellertid socialförvaltningen ha behandlat begäran om aktinsyn i enlighet med bestämmelserna om allmänna handlingar i 2 kap. tryckfrihets- förordningen. När det gäller tillämpningen av bestämmelserna är utlänning, enligt 14 kap. 5 § andra stycket tryckfrihetsförordningen, likställd med svensk medborgare. Enligt 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen skall en allmän handling som får lämnas ut, på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av 2 kap. 13 § tryckfri- hetsförordningen framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän hand- ling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut skall den som begär hand- lingen underrättas om detta. Han skall också enligt 15 kap. 6 § sekretesslagen underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överkla- gas. I sammanhanget kan nämnas att en myndighet inte kan vägra tillmötesgå en begäran om att få ta del av allmän handling på grund av att sökanden själv har gett in handlingen eller att sökanden har en kopia av hand- lingen. Däremot föreligger det givetvis inte något hinder mot att myndigheten kontaktar sökanden för att efterhöra om begäran kvarstår trots att den avser sådana handlingar. För att en handling skall vara allmän erfordras att den förvaras hos en myndighet och att den är att anse som inkommen till myndigheten eller upp- rättad hos myndigheten. Enligt huvudregeln i 2 kap. 6 § tryckfrihetsförord- ningen anses en handling vara inkommen då den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Regler om när en handling anses upprättad finns i 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen. En handling anses upprättad hos en myndighet när den har expedierats, dvs. sänts i väg till nå- gon utanför myndigheten. Hos en myndighet finns det emellertid många handlingar som aldrig expedieras. Sådana handlingar anses upprättade när det ärende de hör till har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när handlingen har justerats av myndighe- ten eller på annat sätt färdigställts. Från denna huvudregel finns det flera undantag som jag inte finner skäl att gå närmare in på här. Av utredningen framgår det att vissa av de handlingar som fanns hos soci- alnämnden rörande saken var av den karaktären att de utgjorde allmänna handlingar. Som jag redan har nämnt borde socialnämnden ha prövat M.B.N:s begäran i enlighet med det regelsystem som jag har redogjort för. har anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något utta- lande från min sida. Fråga om det förelegat skäl för en länsstyrelse att kritisera en nämnden bl.a. inte verkat för att i ett visst fall få till stånd s.k. samarbetssamtal (Dnr 3050-2000) meddelade en dom i vilken förord- nades att modern . skulle ha vårdnaden om parternas barn A., född , och C., född , samt att fadern . skulle ha sedvanligt umgänge med barnen. Hämtning och lämning vid umgängestillfällena skulle ske på neutral plats eller i närvaro av kontaktperson utsedd av socialförvaltningen i . Domen överklagades och huvudförhandling i hovrätten ägde rum . I ett beslut riktade i län, Sociala funktionen, kritik mot i för att nämnden inte verkat för att erbjuda eller få till stånd samarbetssamtal mellan de f.d. makar- na. anmodade socialnämnden att rapportera till vilka åtgärder som vidtagits i anledning av beslu- tet. kallades till samarbetssamtal . hör- sammade inte socialförvaltningens kallelse. meddelade en dom enligt vilken M.W. dömdes till två månaders fängelse, bl.a. för olaga hot gentemot B.C.W. begärde i en anmälan till JO att JO skulle granska be- slut. Han anförde att , som i beslutet utpekat socialförvaltningens handläggning som felaktig, saknat all förståelse för den utsatta situation B.C.W. befunnit sig i och därtill uppmanat socialförvaltningen som dittills accepterat och respekterat hennes inställning och bevekelsegrunderna för den att i andra och framtida ärenden agera annorlunda än vad man gjort i föreva- rande fall. Anmälan remitterades till i län för yttrande. Länssty- relsen överlämnade som sitt remissvar ett av länsöverdirektören och förste länsassessor upprättat yttrande jämte bilagor. I remissvaret anfördes följande. Socialkonsulenten har upprättat en promemoria över ärendets handläggning. Promemorian jämte bilagor bifogas. Enligt 12 a § första stycket 1. socialtjänstlagen (1980:620) skall kommu- nen sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad, boende och umgänge (samarbetssam- tal). Detta innebär enligt bedömning en långtgående skyldig- het för kommunen att se till att ett sådant samtal kommer till stånd oavsett om båda eller endast den ene av föräldrarna önskar det. Det är inte ovanligt att endast den ena föräldern framställer önskemål om ett samarbetssamtal medan den andre av olika skäl är ovillig att medverka. Givetvis uppstår i sådana fall gränsdragningar där det för kommunen kan vara svårt att anse det menings- fullt att bistå med hjälp i detta avseende. 1997/98:7 sid. 39 ff behandlas domstols initiativ att förordna om samarbetssamtal. Bl a sägs där att domstol inte bör förordna om samarbets- samtal när det förekommer anklagelser om sexuella övergrepp, misshandel m.m. om inte särskilda skäl föreligger. Med en hänvisning till tidigare utta lande i prop. 1990/91:8 s. 30 framhålls att utgångspunkten bör vara att ett förordnande om samarbetssamtal bör meddelas så snart det kan antas tjäna något syfte. Därefter anförs att det dock i vissa fall kan vara olämpligt att förordna om samarbetssamtal. Som exempel anges sådana fall där en av för- äldrarna misshandlat eller gjort sig skyldig till andra övergrepp mot den andre föräldern. Vad som återgivits är knutet till domstols verksamhet. Motsvarande resonemang bör vara vägledande även för frågor om samarbetssamtal som väcks i annan ordning. kritik mot nämnden har tillkommit sedan det klarlagts att inte några försök att tillgodose socialtjänstlagens bestämmelser om samar- betssamtal har gjorts. Detta särskilt som det i ett tidigt skede från nämnden hade framförts att så skulle ske. Mot bakgrund av de ansträngda relationerna mellan föräldrarna i det nu aktuella ärendet, där hot och våld förekommit, kan det råda delade meningar om det funnits anledning att kritisera den inte vidtagit några åtgärder för att få till stånd ett samarbetssamtal mellan föräldrarna, eftersom det dessutom med stor sannolikhet kunnat förutsägas att modern inte skulle ställa upp på det. Å andra sidan har fadern begärt att få ett samtal till stånd. Nämndens åtgärd att kalla till ett samtal, även om ett sådant sedan inte kom till stånd, har trots allt kunnat ses som ett tillmötesgående av faderns många enträgna vädjanden om ett samarbetssamtal. I det beslut som meddelade nämnden har det på sid. 2 angivits att kommunen har skyldighet att sörja för att samarbets- samtal kommer till stånd om båda föräldrarna begär det och att det också föreligger sådan skyldighet om endast en av föräldrarna begär det. Formule- ringen är inte helt riktig. Som tidigare nämnts måste avvägningar göras i det enskilda fallet huruvida det är meningsfullt eller lämpligt att erbjuda samar- betssamtal. Socialkonsulenten anförde i sin promemoria följande. (Bilagorna här utelämnade; JO:s anm.) Första gången M.W. tog kontakt med var då han ringde sociala funktionens jour. Han berättade att han försökt förmå kommun att erbjuda honom och hans fd hustru samarbetssamtal. tog kontakt med ansvarig hand- läggare och dennes arbetsledare som lovade att samarbetssamtal skulle erbju- das föräldrarna. Någon vecka senare inkommer M.W. med en skrivelse till som utmynnar i beslut med diarienr 509-11790-99 (se bilaga). Därefter inkommer M.W. med ytterligare tre anmälningar mot social- nämnden i . I två av dessa finner inte skäl att vidta ytter- ligare åtgärder utan avslutar ärendena, beslut med diarienr 502-26143-99 och 502-5283-00 (se bilagor). Den tredje anmälan med diarienr 502-7952-00 leder till att beslutar att granska ärendet enligt 68 § socialtjänstlagen med anledning av att M.W. och hans fd hustru fortfarande inte erbjudits tid för samarbetssamtal. skriver i sitt yttrande att de ej har för avsikt att vidta några åtgärder med anledning av M.W:s anmälan utan hänvi- sar i första hand till verkställd vårdnads- och umgängesutredning från 99 07 05. Nämnden ifrågasätter i sitt yttrande om de ska verka för att samar- betssamtal kommer till stånd i ett ärende där våld, hot och kränkningar före- kommer. I beslut riktar kritik mot de inte verkat för att erbjuda eller få till stånd samarbetssamtal samt an- modar nämnden att inkomma med rapport över vilka åtgärder som vidtagits med anledning av beslutet. erbjöds tid för samarbetssamtal . har gjort bedömningen att eftersom föräldrarna har uppenba- ra svårigheter med att hantera sina konflikter och samarbeta i frågor som rör deras barn skulle samarbetssamtal kunna möjliggöra en dialog mellan föräld Därför finner det anmärkningsvärt att nämnden inte gjort några försök för att tillmötesgå M.W:s begäran. Han anförde bl.a. att vid tid- punkten för sitt beslut kände till att tingsrätten som handlagt målet om vård- nad inte tagit initiativ till samarbetssamtal, liksom att M.W. stod under åtal för brott mot B.C.W. Han upplyste vidare att M.W. på nytt åtalats för bl.a. olaga hot mot B.C.W. I ett beslut anförde JO följande. Kommunen skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som gäller vårdnad, boende och um- gänge (samarbetssamtal), numera 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453). På samma sätt som gäller för verksamhet i övrigt enligt socialtjänstlagen skall frågan om samarbetssamtal hanteras på ett sätt som bygger på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Frågor om vårdnad, boende och umgänge kan ytterst avgöras av domstol. I sådana mål får domstolen uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att i barnets intresse anordna samarbetssamtal i syfte att nå enighet mellan för- äldrarna (6 kap. 18 § andra stycket ). Inte heller i detta fall föreligger tvång för en förälder att delta i samtalen. Detta förhållande innebär emellertid inte att domstolens möjlighet att ta initiativ till samarbetssamtal förutsätter samtycke från föräldrarnas sida. Även om det i det nu aktuella fallet inte är fråga om domstols förordnande om samarbetssamtal, finns det anledning att längre fram i mitt beslut något beröra de omständigheter som en domstol har att beakta vid bedömningen av om ett förordnande skall medde- las eller ej. Motsvarande omständigheter kan nämligen ligga till grund för en socialförvaltnings bedömning när en begäran om samarbetssamtal inkommit från endast en av föräldrarna. I förevarande fall aktualiserades frågan om samarbetssamtal genom att M.W. vid olika tillfällen begärde att kommunen skulle ordna sådana samtal mellan honom och B.C.W. Om bara en av föräldrarna vänder sig till kommu- nen med en begäran om samarbetssamtal framstår det som naturligt att social- förvaltningen kontaktar den andre föräldern och efterhör dennes inställning. Om den föräldern motsätter sig att delta i samtal kan förvaltningen, oavsett om den anser att föräldern anfört några godtagbara skäl eller ej mot del- tagande, inte anordna något samtal. Det faktum att allt deltagande i samar- betssamtal bygger på frivillighet från föräldrarnas sida behöver dock inte hindra förvaltningen från att aktivt verka för att ett samtal ändå kommer till stånd (jfr prop. 1990/91:8 s. 70). Därvid ankommer det självfallet på förvalt- ningens tjänstemän att inte uppträda på ett sätt som gör att en förälder kan uppleva det som någon form av tvång att delta i samtalen. Vid bedömningen av lämpligheten i att försöka övertyga en förälder om att samarbetssamtal kan vara en framkomlig väg måste, utöver hänsynen till vad som är bäst för bar- net, även beaktas de skäl föräldern har för att inte vilja delta i samtal, och givetvis måste det finnas en lyhördhet för omständigheterna i det enskilda fallet. Förhållandet mellan föräldrarna kan ibland vara av en art som gör att förvaltningen inte bör agera för att samtal skall komma till stånd. Det är vid dessa, inte sällan grannlaga, överväganden som förvaltningen kan få vägled- ning av de uttalanden som i lagstiftningssammanhang har gjorts vad gäller de bedömningar domstol har att göra inför ett eventuellt förordnande om samar- betssamtal. Utgångspunkten för domstolens ställningstagande har ansetts vara att ett förordnade om samarbetssamtal bör meddelas så snart det kan antas tjäna något syfte. Ytterst måste det bli beroende av omständigheterna i det enskilda fallet huruvida domstolen skall ta initiativ till samarbetssamtal. Som god- tagbara skäl till att en förälder inte vill delta i samarbetssamtal har departe- mentschefen som exempel angett erfarenheter från tidigare familjerådgivning eller misshandel eller annat oacceptabelt beteende från den andra makens sida (se prop. 1990/91:8 s. 30). I ett senare lagstiftningsärende har uppmärksammats de risker som i vissa fall kan vara förenade med samtalen (prop. 1997/98:7 s. 40 f., 1997/98:LU12 s. 21). Detta ledde emellertid inte till någon inskränkning i domstolarnas befogenheter att förordna om samarbetssamtal. Dock inskärptes vikten av att domstolarna och är medvetna om och observanta på denna problematik. fann i sitt beslut det anmärkningsvärt att nämnden inte gjort några försök för att tillmötesgå M.W:s begäran om samar- betssamtal och få till stånd sådana samtal. fann uppenbarligen att nämnden inte gjort vad som ankom på den att göra. I ärendet förelåg emellertid av allt att döma en situation där det var känt för socialnämnden att B.C.W. inte ville delta i samarbetssamtal, samt att den orsak hon angav för detta var M.W:s agerande gentemot henne. Social- nämndens skyldighet att erbjuda samtal torde under sådana förhållanden vara uppfylld så snart nämnden kontaktat B.C.W i anledning av M.W:s önskemål. Såvitt framkommit har sådana kontakter också förekommit men B.C.W. har förklarat att hon inte var beredd att medverka i några samtal. Huruvida nämn- den borde ha verkat för att samarbetssamtal ändå skulle komma till stånd är som ovan sagts en bedömningsfråga. Enligt min uppfattning har inte fram- kommit något som talar för att nämndens bedömning skulle vara felaktig. för beslut var M.W. åtalad för brott mot bl.a. B.C.W. Kort tid därefter skulle vårdnadsfrågan prövas av hovrätten. Enligt min mening manar sådana omständigheter till viss återhållsamhet från inblan- dade myndigheters sida. I en situation som denna kan en förälder som fruktar för sin säkerhet känna sig tvingad att delta i samtal av rädsla för att hon an- nars skall anses inte utgå från sitt barns bästa (jfr prop. 1997/98:7 s. 41). Det är visserligen inte klarlagt om kände till de nära förestående rättegångarna. Däremot var det, enligt vad som framgår av remissvaret, känt för att det förekom våld, hot och kränkningar mellan parterna. Därtill framgår av beslut att styrelsen under tillsynsärendet tagit kontakt med B.C.W. och att hon då klargjorde att hon skulle komma att bli kränkt av M.W. om hon gick med på samarbetssamtal. Mot den bakgrun- den och alldeles oavsett vilka bedömningar gjort vad gällde förfluten tid är det något förvånande att anmodade nämnden att senast visst datum återrapportera vilka åtgärder som nämnden vidtagit med anledning av beslutet. Det måste ha stått klart för att detta skulle tolkas på det sätt som nämnden också gjorde, dvs. som en uppmaning att utan dröjsmål kalla till samarbetssamtal. Jag kan bara notera att denna uppmaning, med hänsyn bl.a. till de stundande rättegångarna, kom som rent faktiskt framstår som särskilt olämplig. Sammanfattningsvis har jag i det nu aktuella fallet en annan uppfattning än vilket innebär att jag för egen del inte anser att det var befogat att kritisera socialförvaltningens handläggning; ställningsta- gande tycks för övrigt i viss mån ifrågasättas i eget yttrande till JO. Eftersom ärendet ytterst rör en bedömningsfråga vill jag däremot inte gå så långt att jag riktar någon egentlig kritik mot för innehållet i tillsynsbeslutet utan jag nöjer mig med att konstatera att jag i sakfrågan har en annan ståndpunkt än . Fråga om två avtal angående umgänge med barn var utformade så att socialnämnden bort godkänna dem (Dnr 4089-2001) Vid en inspektion av i Sala kommun granskades bl.a. ärenden vid familjerättsenheten. Med anledning av vad som då kom fram uttalade JO i ett protokoll bl.a. följande. Föräldrar kan träffa avtal rörande vårdnaden om barnet, barnets boende och en förälders umgänge med barnet. Frågan om godkännande av sådana avtal prövas av socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört (se 6 kap. 17 a § FB). Vid granskningen uppmärksammades ett avtal där faderns umgänge med sonen var bestämt till till . I ett annat avtal angavs att barnet skall åka till sin far på höstlovet och i samband med . Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad, boende eller umgänge söks enligt 21 kap. 1 § FB hos länsrätten. Av tredje stycket samma paragraf framgår att verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § och 15 a § söks hos länsrätten. Det som föreskrivs om verk- ställighet av dom eller beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. När länsrätten förordnar om verkställighet finns möjlighet för rätten att enligt 21 kap. 4 § tredje stycket, när det påkallas av förhållanden som har inträffat efter domen eller beslutet, jämka vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för umgänget. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1982/83:165 s. 16 och 3031) framhölls bl.a. att en ändring av tidpunkten för umgänge kunde gälla inte bara tidpunkterna för hämtning och avlämnande av barnet som hade bestämts utan också tiden för själva umgänget som sådant. har vid utformningen av dessa avtal att aktivt verka för att framtida tvistigheter mellan föräldrarna undviks. Ett avtal som är så oklart att det inte kan verkställas torde inte heller kunna godkännas av socialnämnden. Jag vill i detta sammanhang hänvisa till Regeringsrättens avgörande RÅ 2000 ref. 30 där rätten hade att ta ställning till en ansökan om verkställighet av umgänge som enligt allmän domstols dom skulle ske vartannat veckoslut till . Regeringsrätten uttalade bl.a. att i ett fall som det förevarande, där tingsrätten inte har angett om det första um- gängestillfället skall infalla under en jämn eller en udda vecka, bör verkstäl- lighet kunna komma i fråga, åtminstone om det kan klarläggas att parterna är ense i fråga om valet mellan jämna och udda veckor. Mot bakgrund av det anförda vill jag uppmärksamma nämnden på vikten av att det av avtalen klart framgår vad parterna har kommit överens om. Det kan därför ifrågasättas om de aktuella avtalen inte borde ha utformats på ett mer preciserat sätt. Fråga om en socialnämnds möjlighet att till en tjänsteman delegera rätten att överklaga domar och beslut som meddelats av en länsrätt (Dnr 4089-2001) Vid en inspektion av i Sala kommun granskades bl.a. nämndens delegationsordning. Med anled- ning av vad som då kom fram uttalade JO i ett protokoll bl.a. följande. Enligt gällande delegationsordningar hade nämnden till chefen för förvalt- ningen i stor utsträckning delegerat rätten att fatta beslut i hos nämnden före- kommande ärenden. Nämnden hade gett förvaltningschefen rätt att i flertalet fall i sin tur uppdra åt annan anställd att besluta i stället (jfr 6 kap. 33 och 37 §§ kommunallagen [1991:900]). I vissa slag av ärenden får beslutanderätten inte delegeras. Delegationsförbu- det gäller, enligt 6 kap. 34 § kommunallagen, bl.a. ärenden som rör myndig- hetsutövning mot enskilda, om ärendena är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Av punkt 7 av förvaltningschefens delegationsordning, daterad den 14 feb- ruari 2001, framgick att den som har fattat ett beslut vilket sedan överklagas har delegation att överklaga länsrättens beslut till kammarrätten samt har rätt att begära inhibition. Enligt vad som uppgavs vid det avslutande mötet inne- bär detta att det inte är ovanligt att en tjänsteman överklagar till kammarrät- ten. Det gäller främst ärenden angående ekonomiskt bistånd. Enligt nämndens praxis skall de ärenden som är av mer principiell karaktär överklagas av nämnden. I detta sammanhang bör två avgöranden från Regeringsrätten uppmärk- sammas. I RÅ 1991 ref. 60 fann Regeringsrätten att ett delegationsbemyndi- gande, som inte är försett med ett förbehåll om att delegation inte får ske med avseende på ärenden av principiell beskaffenhet eller andra ärenden av större vikt, i princip inte kan anses stå i överensstämmelse med kommunallagens regler om delegation. Vidare prövade Regeringsrätten i RÅ 1994 ref. 67 hu- ruvida en socialchef enligt den givna delegationen kunde anses behörig att överklaga en länsrättsdom angående bistånd. Delegationsbemyndigandet saknade det i kommunallagen angivna förbehållet att, vad gäller ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda, delegationen inte får omfatta ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Regeringsrätten kon- staterade att socialchefen hade utnyttjat sin beslutanderätt enligt den för nämnden gällande delegationsordningen i ett ärende som är av sådant slag att kommunallagen tillåter delegation av beslutanderätt. Under sådana omstän- digheter saknade det betydelse att delegationsordningen inte var försedd med ett förbehåll av den innebörd som föreskrivs i kommunallagen. Mot bakgrund av dessa uttalanden från Regeringsrätten samt nämndens praxis att de ärenden som är av mer principiell karaktär skall överklagas av nämnden bör delegationsförteckningen kompletteras med ett förbehåll av det slag som följer av bestämmelsen i 6 kap. 34 § kommunallagen. Fråga om det på grund av jäv förelåg hinder för en ledamot i en socialnämnd att delta i ett beslut om svar på ett brev (Dnr 1128-1999) har förelegat en konflikt angående vårdnad om och umgänge med deras dotter . Frågor rörande vårdnaden och umgänget har mer eller mindre kontinuerligt varit föremål för handläggning i olika domstolar och hos andra myndigheter . Ärenden rörande J. har aktualiserats hos i . De har gällt utredningar med anledning av vårdnadstvisten och behovet av insatser från sida beträffande J. har även handlagt frågor i samband med att I.S. haft umgänge med J. förordnade i ett s.k. interimistiskt beslut att I.S. skulle äga rätt till umgänge med J. som angavs i beslutet och att umgänget skulle ske i närvaro av en kontaktper- son som skulle utses av i . var , som var ledamot i socialnämnden, kontaktperson vid umgängestillfällena. I skrivelser till JO begärde I.S. att JO skulle granska hur i handlagt olika ärenden beträffande J. En av de frågor som I.S. väckte var om en ledamot i socialnämnden hade delagit i ett beslut trots att han varit jävig. Efter företagen utredning anförde JO i ett beslut följande såvitt gällde frågan om jäv. I en skrivelse daterad som var ställd till Social- nämndens ordförande och samtliga ledamöter i socialnämn- den framförde I.S. synpunkter/klagomål beträffande socialnämndens hand- läggning av ärendena angående J. Hon uppehöll sig bl.a. vid kontaktperso- nens, , agerande vid några umgängestillfällen. hade kontaktpersonen hindrat bl.a. I.S:s nye mans barn från att vara med vid umgängestillfällena. I sin skrivelse hemställde I.S. att socialnämnden skulle svara på frågor enligt sju punkter, bl.a. följande. 1)Tycker Ni att det är humanitärt att när man som mor frågar om hur ens barn mår får som svar av socialsekr. att hon ej kan besva- ra den frågan pga sekretess.