frsrdg · GQ04RR7 · 2003-01-01 00:00:00 — Företrädare för uppger vidare att För-svarsmakten tycks ha problem med sin interna kommunikation och styrning. I uppstår det ibland en osäkerhet om hur Försvarsmakten ställer sig i olika frågor. Enligt företrädare för händer det att de olika enheterna och nivå-erna i Försvarsmakten agerar olika i sin relation gentemot . revisorer har i tidigare granskningar uppmärksam-mat Högkvarterets styrproblem. Uppdelningen i strategiledning, krigsorganisationsledning och grundorganisationsledning har medfört att Högkvarteret har haft svårt att samordna verksamheten i Försvarsmakten (Styrningen av försvarets materielförsörjning, 2001/02:RR7). Översyn av Försvarsmaktens centrala ledning Inom Försvarsmakten är man väl medveten om att Högkvarteret har problem att samordna verksamheten. Försvarsmakten har också konstaterat att det finns otydliga ansvarsförhållanden mellan de olika enheterna i Högkvarteret (Försvarsmakten, dnr 02 300: 75617). Även har riktat kritik mot Försvars-maktens interna styrning och organisation (ESV, dnr 12-171/2001). Enligt ESV behöver Högkvarteret bl.a. utveckla sina metoder och arbetssätt så att man får en mer sammanhållen styr-ning och uppföljning. ESV konstaterar också att det har saknats en konstruktiv och kontinuerlig dialog mellan Högkvarteret och för-banden ute i landet när det gäller ekonomiska frågor (ESV, dnr 12-171/2001). beslutade ÖB att tillsätta en utredning med uppdrag att se över hur Försvarsmaktens centrala ledning bör för-ändras. Enligt direktiven ska utredningen lämna sin slutrapport (Försvarsmakten, HKV 02 300:75617). Sammanfattning: har betonat att förvaltningen av ändamålsfastigheter ska vara utformad så att hyresgästens nytta blir optimerad. För att hyresgästerna skulle kunna sätta press på fastighetsägarna är det angeläget att fastighets-ägarna öppet redovisar sina kostnader för drift, underhåll, kapital m.m. har också betonat att förvaltningen av ändamålsfast-igheter ska vara effektiv. Kundnyttan får inte drivas på så sätt att det kapital som investerats i fastigheterna inte genererar erfor-derlig avkastning eller så att fastigheternas värde successivt urholkas. Som framgått har och regeringen beslutat att lokalför-sörjningen och förvaltningen av försvarets fastigheter så långt som möjligt skulle tillgodoses enligt samma principer som i statsför-valtningen i övrigt. Enligt statsmakterna var det särskilt viktigt att åstadkomma en klar åtskillnad mellan rollerna som ägarföreträdare och som brukare av försvarsfastigheterna. Särlösningar i försvars-sektorn och dubblering av kompetenser skulle undvikas (prop. 1992/93:37, 1992/93:FiU8, rskr. 1992/93:123). Utvärdering av den allmänna fastighetsreformen tillsatte regeringen en utredning, Utredningen om utvär-deringen av m.m. (dir. 1996:03), i syfte att ut-värdera fastighets-reformen. Utredningen konstaterade att reformen hade haft positiva ef-fekter på hur fastigheterna förvaltades och brukades. Bland annat innebar det nya systemet en ökad medvet-enhet om lokalutnyttjande och lokal-kostnader (SOU 1997:96). Utredningen kom dock fram till att fastighetsreformen inte enbart hade haft positiva följder. Bland annat hade brist på tydliga spel-regler mellan fastighetsägare och hyresgäster lett till svårigheter i hyresförhandlingar kring ändamålsfastigheter. Utredningen visade att fastighetsägare och hyresgäster ofta var oeniga om vilken hy-resmodell som skulle tillämpas. Riksdag konstaterade att fastighetsreformen i stort var lyckad (prop. 1997/98:137, bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98: 252). ansåg emellertid att det fanns behov av att göra vissa förtydliganden när det gällde relationen mellan fast-ighetsägare och hyresgäster. Enligt riksdag och regering får inte förvaltningen av ändamålsfas-tigheter utgöra någon affärsidé i sig. Inriktningen på förvaltningen bör därför vara utformad så att den optimerar hyresgästens nytta, dvs. att till en given hyresnivå erbjuda maximal nytta i form av t.ex. funktionella lokaler, hög standard och god service. Enligt utgår förvaltningsuppdraget från att tillgodose en pri-märverksamhets behov av ändamålsenliga lokaler (prop. 1997/98:137, bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98:252). betonar öppenhet, insyn och självkostnadshyra För att hyresgästerna ska kunna sätta press på fastighetsägarna är det enligt angeläget att fastighetsägarna öppet redovisar sina kostnader för drift, underhåll, kapital m.m. betonar att självkostnadshyra bör vara den självklara utgångspunkten i de fall hyresgästen har begränsade alternativ och är beroende av en statlig hyresvärd. Hyreskontraktens närmare utformning bör enligt vara föremål för förhandlingar och ömsesidiga överenskom-melser mellan fastighetsägare och hyresgäster (bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98:252). Enligt ska dock fastighetsägarna uppfylla bl.a. följande villkor: Fastigheterna ska ha förvaltningsplaner som upprättas ge-men-samt av fastighetsägare och hyresgäst. Fastighetsägaren får inte ta ut mer än marknadsmässig er-sättning för underhåll, service m.m. I hyressättningen ska det vara möjligt att särskilja drifts- och un-derhållskostnader. betonar också att fastighetsförvaltningen ska bedrivas kostnadseffektivt. I detta ligger att man beaktar dels statens kost-nad för det kapital som investerats i fastigheterna, dels att drifts- och underhållsinsat-ser är effektiva (bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98:252). Enligt får inte kundnyttan drivas på så sätt att det ka-pital som investerats i fastigheterna inte genererar erforderlig avkastning eller så att fastigheternas värde successivt urholkas. Neddragning av underhåll får inte hota fastighetens långsiktiga värde. En sådan utveckling skulle innebära att primärverksamhe-ten subventioneras på bekostnad av fastighetsförvaltningen och att hyressättningen inte görs på ett korrekt sätt (bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98:252). revisorers granskning av statens ändamålsfastigheter Sedan förtydligat sin syn på förvaltningen av ändamålsfastigheter har revisorer genomfört en granskning i syfte att undersöka hur fastighets-förvaltarna til-lämp-ade principer för hyressättning och hur förvalt-ningen be-drevs och uppfattades av hyresgästerna. över-lämnade revisorerna sin skrivelse Statens ändamålsfastigheter - hyressättning och förvaltning (förs. 2001/02:RR12) till . Granskningen visade bl.a. följande: Regeringen hade inte uttryckt mening att parterna borde förhandla om hyreskontraktets utformning. Fastighets-förvaltarna för-handlade inte heller om vilken modell för hyr-essättning som skulle tillämpas. Regeringen hade inte vidarebefordrat uppfattning att hyres-gästerna skulle ha god insyn i förvaltningen. De fast-ighetsförvaltare som tillämpade marknadshyror redovisade inte förvaltningskostna-derna. De som tillämpade kostnadshyra hade en mer öppen redovis-ning av förvaltningskostnader. Regeringen hade inte instruerat om att förvaltningsplaner skulle upp-rättas gemensamt av parterna. Underhållsplaner upprättades av fastighetsförvaltarna men med varierande med-verkan av hyres-gästerna. Av granskningen framgår att de flesta hyresgäster var relativt nöjda med sin statliga hyresvärd som fastighetsförvaltare. Bristan-de insyn i förvalt-ningen och oklara förutsättningar för hyressätt-ningen var dock förhållan-den som många av hyresgästerna kritise-rade. Oenighet kring om mark-nads- eller kostnadsbaserad hyra skulle gälla hade uppstått i vissa fall. Hyresgästerna uppfattade att de inte kunde påverka vilken modell för hyressättning som skulle gälla. Med anledning av granskningen föreslog revisorer att regeringen skulle vidarebefordra uppfattning om att hyresgästerna ska ha god insyn i förvaltningen och att förvalt-ningsplaner ska upprättas gemensamt av parterna. Revisorerna föreslog också att det borde inrättas ett rådgivande expertorgan dit myndigheterna skulle kunna vända sig vid konflikter om vilken princip för hyressättning som borde tillämpas. instämde i allt väsentligt med revisorer-nas kritik (bet. 2001/02:FiU14, rskr. 2001/02:165 och 166). Riks-dagen ansåg det angeläget att de frågor som revisorerna lyft fram blev allsidigt belysta av en utredning som regeringen planerade tillsätta med uppgift att se över utvecklingen av hyressättningen för ändamålsfastigheter inom kultur-, universitets- och högskolesek-torn (bet. 2001/02:FiU14, rskr. 2001/02:165 och 166). har arbetat med att ta fram förslag till di rektiv för utredningen. Regeringen har ännu inte beslutat om direktiven för utredningen. utvärderingar av fastighetsreformen i försvaret Sammanfattning: utredningar visar att Försvarsmakten och har haft olika syn på fastighetsreformen i försvaret. I Försvarsmakten har man uppfattat att man har haft svårt att påverka . I har man upplevt att Försvarsmakten inte fullt ut accepterat uppdelningen av fastigheterna och anläggning-arna i ägande och brukande. I stället för att agera som vanlig hyr-esgäst har Försvarsmakten agerat som om man ägde fastigheterna och anläggningarna. tillsatte regeringen en särskild utredare för att gen-omföra en uppföljning av LEMO-reformen. Utredningen, Utred-ningen för utvärderingen av försvarets ledning och struktur (UT-FÖR) fick också i uppdrag att utvärdera fastighetsreformen i för-svaret. UTFÖR konstaterade att reformen av den mili-tära fastig-hetsförvaltningen i huvudsak hade varit framgångsrik. Genom att överföra ägandet och ansvaret för den juridiska och ekonomiska förvaltningen från Försvarsmakten till hade förvaltningen av försvarets fastigheter blivit ef-fektivare (SOU 1996:97). Försvarsmakten och hade olika syn på fastighetsreformen UTFÖR uppmärksammade att Försvarsmakten och hade olika syn på fastighetsreformen. Det fanns en målkon-flikt mellan Försvarsmakten och . Försvarsmakten hade krigsorganisationen i centrum. mål var att be-vara fastigheternas värde (SOU 1996:97). Enligt UTFÖR hade man i Försvarsmakten svårt att se något värde i att ägde fastigheterna och anläggningarna. Detta ledde endast till onödig byråkrati, risk för dubbelarbete m.m. Försvarsmakten hade svårt att påverka eftersom verket hade mono-polställning på försvarsfastigheter (SOU 1996:97). I Försvarsmakten ansåg man att inte var till-räckligt "kundorienterat". hade relativt litet intresse av att uppträda som stödfunktion till förbandsproduktion-en. I Försvarsmakten upplevde man att un-derhåll oftast syftade till att bibehålla fastigheternas och anlägg-ningarnas värde och först i andra hand till att stödja Försvars-maktens verksamhet. hade dessutom tagit på sig en roll som rege-ringens "kontrollant". I Försvarsmakten upp-fattade man att kontrollerade att Försvarsmakten gjorde "rätt" saker ur ett regeringsperspektiv. Det ansågs därför olyckligt att låg under Försvarsdepartementet (SOU 1996:97). å sin sida upplevde att Försvarsmakten hade missuppfattat fastighetsreformen. Försvarsmakten detaljkontrolle-rade vilket uppfattades som kränkande. En brist var att verket inte kunde styra de resurser Försvarsmakten hade för driften av fastigheterna och anläggningarna. menade att verket inte kunde bedriva en effektiv fastighetsförvaltning om man inte fick kontrollen över driften och det löpande underhållet (SOU 1996:97). UTFÖR kom fram till att det fanns en del särlösningar i den mili-tära fas-tighetsförvaltningen som borde rättas till. För att skulle kunna fungera i sin roll som förvaltare ansåg UTFÖR bl.a. att Försvarsmaktens resurser för drift och löpande underhåll borde flyttas över till (SOU 1996:97). Trots att UTFÖR önskade undvika särlösningar ansåg utred-ningen att man borde göra ett undantag från fastighetsreformens generella principer när det gällde anläggningar för krigsorganisa-tionen. UTFÖR ansåg att det kunde vara aktuellt att Försvars-makten fick ansvaret för krigsanläggningarna. UTFÖR lämnade dock inget förslag om förvaltningen av anläggningarna. UTFÖR menade att denna fråga krävde ytterli-gare utredning (SOU 1996:97). Starkt beroende mellan Försvarsmakten och Ett annat problem som UTFÖR uppmärksammade var det starka beroen-det mellan Försvarsmakten och . UT-FÖR ansåg det olyckligt att de båda myndigheterna hade blivit så beroende av var-andra och hänvisade till LEMO-reformens inten-tioner (SOU 1996:97). Enligt LEMO skulle förvaltningen bli effektivare om Försvars-makten och fick möjlighet att vända sig till andra förvaltare respektive hyresgäster (1992:85). Denna valfrihet hade visserligen formellt tillgodosetts genom att För-svarsmakten hade möjlighet att hyra fastigheter av andra förvalt-are. hade också möjlighet att hyra ut sina fast-igheter till de andra försvarsmyndigheterna. Den enda begräns-ningen var att endast fick äga och förvalta försvarsfastigheter. UTFÖR konstaterade att denna formella valfrihet inte hade varit tillräcklig för att bryta beroendet mellan Försvarsmakten och . Enligt UTFÖR fanns det därför anledning att hitta en lösning som gav en större spridning av hyresgäster re-spektive förval-tare (SOU 1996:97). Utredningen om utvärderingen av ombildning m.m. ang. försvarsfastigheter Utredningen om utvärderingen av ombildning m.m. fick i uppdrag av regeringen att utvärdera den stat-liga fastighets-reformen. Utredningen fick också i direktiv att göra en fördjupad analys av hanteringen av försvarsfastigheter. Enligt direktiven skulle utred-ningen bl.a. analysera om hela eller delar av bestånd kunde samordnas med . Utredningen skulle också belysa hur drift och under-håll borde organiseras (SOU 1997:144). Utredningen tveksam till samordning med Utredningen kom fram till att det inte fanns några nämnvärda ef-fekti-vitetsvinster med en sammanslagning eller samordning mel-lan och . De båda myn-digheterna var rela-tivt stora och det fanns inga betydande stor-driftsfördelar med att lägga samman verken. Utredningen pekade också på att det fanns stora skillnader mellan försvarsfastigheter och civila ändamålsfastigheter. Enligt ut-redningen kunde det bli svårt för en gemensam organisation att effektivt förvalta både försvars-fastigheter och civila ändamålsfastigheter (SOU 1997:144). Försvarsmakten hade för lite inflytande Enligt utredningen fanns det inte någon enhetlig bild av hur sam-spelet mellan och Försvarsmakten fungerade. Det som fungerade bra på ett ställe kunde vara fyllt av problem vid ett annat. Utredningen konstaterade att Försvarsmakten ansåg att man inte hade tillräcklig kontroll över fastigheterna och anläggningarna eftersom de hyrdes från . I Försvarsmakten fanns det en uppfatt-ning att rena krigsanläggningar borde ägas och förvaltas av Försvars-makten. I Försvarsmakten ansåg man att det var orimligt att Försvars-makten var tvungen att förlita sig på Fortifikationsver-ket när det gällde förvaltningen av rent militära anläggningar. Utredningen instämde med Försvarsmaktens kritik. Enligt utred-ningen borde inte uppdelningen i ägande och brukande påverka Försvarsmaktens kontroll över krigsanläggningarna. Utredningen menade att uppdelningen i ägande och brukande endast var ett sätt att effektivisera fastighetsförvaltningen. Utredningen tyckte dock inte att anläggningarna skulle föras tillbaka till Försvarsmakten. Enligt utredningen borde dock Försvarsmakt-en få större inflytande över fastigheterna och anläggningarna i försvaret. Utredningen ansåg att Försvarsmakten borde få större inflytande över förvaltningen För att Försvarsmakten skulle få större inflytande över fastigheterna och anläggningarna föreslog utredningen att regeringen skulle göra bl.a. följande precisering när det gällde Försvarsmaktens och roller: I instruktionen till borde man tydliggöra att För-svarsmaktens verksamhet skulle vara målet för för-valtningen. Försvarsmakten skulle ha sista ordet när det gällde drift och underhåll. För anläggningarna var det lämpligt att Försvarsmakten gjorde förvaltningsplanerna. Utredningen ansåg det viktigt att myndigheterna lokalt hade frihet att avgöra vem som skulle göra vad. var det ra-tionellt att För-svarsmakten ansvarade för skötseln. I andra fall kunde vara bäst lämpat att sköta skötseln. Försvarsmakten måste kunna sätta press på Utredningen konstaterade att Försvarsmakten var helt beroende av eftersom verket i praktiken hade monopol på försvarsfastigheter. För att Försvarsmakten skulle kunna sätta press på krävdes det tydliga "prislappar" så att Försvarsmakten kunde jämföra kostnader med marknadsmässiga kostnader. För att För-svarsmakten skulle kunna bedöma om hyror var rimliga var det enligt utredningen vik-tigt med en öppen redovisning av hur verket an-vände sina resurser. Utredningen föreslog en komponenthyra Utredningen ansåg att en komponenthyra där olika typer av kost-nader anges (kapitalkostnader, administrativa kostnader och kost-nader för drift, underhåll, uppvärmning m.m.) var nödvändig för att Försvarsmakt-en skulle kunna bedöma om verkets hyresnivåer var rimliga. beslutade regeringen att uppdra åt att i samråd med Försvarsmakten vidta nödvändiga åtgärder för att införa en modell för hyressättning där samtliga kostnadskomponenter ingick, en s.k. totalhyra (Försvarsdepartementet, dnr Fo96/3000/MIL). Från tillämpar myndigheterna en totalhyres-modell. Myndigheternas tillämpning av hyresmodellen diskuteras mer ingående i avsnitt 9.2 Tillämpningen av hyresmodellen. Sammanfattning: I den formella styrningen av Fortifikationsver-ket har regeringen lyft fram mål som kostnadseffektivitet och att fastigheternas långsiktiga värde ska bevaras. Regeringen har också uttryckt att förvaltningen ska vara utformad på sådant sätt att Försvarsmakten och de andra hyresgästerna blir nöjda. Regeringen har dock varit dålig på att vidarebefordra vad riks-dagen i övrigt angett när det gäller förvaltningen av ändamålsfas-tigheter. Fram t.o.m. finns det inga uppgifter i regeringens formella styrning om att t.ex. öppenhet och insyn är viktigt för att Försvarsmakten ska kunna sätta press på . Tjänstemän i uppger att otydligheten i den formella styrningen har kompletterats med en väl utvecklad infor-mell styrning Fram t.o.m. låg under Försvarsdepar-tementets ansvarsområde tillsammans med de övriga stödmyndig-heterna i försvaret. valde regeringen att flytta Försvarsde-partementets ansvar för till Finansdeparte-mentet. Regeringens motiv var att man ville samla statens för-valtning av fastigheter till samma de-partement. Syftet med över-flyttningen var också att regeringen ville tydliggöra att man hade skilt på ägandet och brukandet av försvarsfastigheterna. Därmed är regeringens ansvar för försvaret och försvarsfas-tig-heterna uppdelat på två departement. ansvar-ar för ägarstyrningen av . Försvarsdeparte-mentet har ansvaret att styra Försvarsmakten. Regeringen styr med hjälp av en rad förord-ningar. De allmänna principerna för ledningen av framgår av verksförordningen (1995:1322). uppgifter och ledningsform regleras mer specifikt av förordning (1996:102) med en instruktion för . Inget om kundnytta och öppenhet I regeringens instruktion till finns det inga uppgifter om vilken relation ska ha gentemot Försvarsmakten. Av instruktionen framgår inte vad har angett när det gäller (prop. 1997/98:137, bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98:252): Att Försvarsmakten ska ha insyn i förvaltningen. Att förvaltningsuppdraget ska utgå från att tillgodose För-svarsmaktens behov av ändamålsenliga lokaler. Att förvaltningen ska vara utformad så att Försvarsmaktens och andra hyresgästers nytta blir optimerad. Att ska redovisa sina kostnader för drift, underhåll, kapital m.m. på sådant sätt att Försvarsmakten och andra hyresgäster kan sätta press på verket. Betoning på god hushållning och hög effektivitet I instruktionen har regeringen tagit fasta på vad uttalat när det gäller krav på effektivitet och att fastigheternas långsiktiga värde ska bevaras. Enligt instruktionen ska förvalta ändamålsfast-igheterna med god hushållning och hög effektivitet. Verket ska tillhandahålla ändamålsenliga försvarsfastigheter på konkurrens-kraftiga villkor. Enligt instruktionen ska se till att ändamålsfastigheternas långsiktiga värden tas till vara. Exempel på andra viktiga förordningar Exempel på andra viktiga förordningar som reglerar verksamhet är avgiftsförordningen (1992:191), kapi-talförsörjnings-förord-ningen (1996:1188), förordningen (1996:882) om myndigheternas årsredovisning, bokföringsförordningen (1979:1212) och förordningen (1993:527) om förvaltning av statliga fastigheter m.m. Ingen av dessa förordningar tar heller upp vad uttalat om insyn i förvaltningen och att förvaltning av ändamålsfastighet-er ska utgå från att tillgodose Försvarsmaktens behov av ända-målsenliga lokaler (prop. 1997/98:137, bet. 1997/98:FiU25, rskr. 1997/98:252). är ett viktigt styrdokument genom vilket rege-ringen styr, följer upp och utvärderar myndigheternas verksamhet. är också viktigt för myndigheterna som planerar och utför sina verksamheter efter de mål som regeringen anger. En genomgång av de regleringsbrev som regeringen skrivit till sedan myndigheten bildades visar att regle-ringsbreven sett ungefär likadana ut fram t.o.m. för . Enligt regeringens direktiv i regleringsbreven ska anskaffa och förvalta fastigheterna kostnadseffektivt och på sådant sätt att fastigheternas värden tas till vara på en för både ägaren och brukaren rim-lig nivå. ska genomföra anskaffning och förvaltning så att Försvarsmakten och de andra hyresgästerna blir nöjda. Inget om vikten av öppenhet och insyn I regleringsbreven fram t.o.m. för finns det inga uppgifter om vad uppgivit om öppenhet och insyn i förvalt-ningen. Inte heller finns det några uppgifter i regler-ingsbreven om att förvaltningsuppdraget utgår från att tillgodose Försvarsmaktens behov av ändamålsenliga lokaler. Stora förändringar i regleringsbrevet för Sedan revisorer överlämnade sin granskning Statens ändamålsfastigheter - hyressättning och för-valtning (förs. 2001/02:RR12) till har det blivit stora föränd-ringar i regleringsbrevet till . Som framgått var revisorerna kritiska till att regeringen i den formella styrningen inte hade vidarebefordrat vad uttalat när det gällde än-damålsfastigheter. I regleringsbrevet för har regeringen varit mycket tydlig med att återge det uttalat angående ändamålsfastigheter vad gäller kundnytta, öppenhet och effektivitet: Förvaltningen av ändamålsfastigheterna ska utgå från att tillgo-dose en primärverksamhets behov av ändamålsenliga lokaler och optimera brukarens nytta av de resurser som läggs på lokalan-skaffning. I kundnyttan ingår att och För-svarsmakten gemensamt ska upprätta garnisonsplaner inklusive underhållsplaner för de olika bestånden. ska iaktta stor öppenhet och föra en aktiv dialog med Försvarsmakten i lokalfrågor. De olika hyresdelarna vad avser såväl drift och underhåll som de delar som ingår i kapitalkostnaderna ska redovisas öppet. Större underhållsåt-gärder ska planeras i samråd med Försvarsmakten. Fastigheterna ska förvaltas på ett ekonomiskt effektivt sätt så att ändamålsfastigheternas värden bibehålls och om möjligt ökas. Neddragning av underhåll ska inte göras för att frigöra pengar för Försvarsmakten på så sätt att fastigheternas långsiktiga värden hotas. måste beakta dels statens kostnad för det kapital som tillförts fastigheterna, dels inflations- och ränterisk, dels drifts- och underhållsinsatser. Källa: Regeringens regleringsbrev till för . Informella kontakter är ett viktigt komplement till regeringens formella styrning av myndigheterna. Regeringen använder infor-mella kontakter bl.a. för att förtydliga och kommentera formella beslut. Genom informella kontakter får också regeringen syn-punkter från myndigheterna i olika sakfrågor. Myndigheterna kan i sin tur med hjälp av informella kontakter begära att regeringen t.ex. förtydligar ett återrapporteringskrav (SOU 1997:15). Förändringarna i regleringsbrevet för är ingen kursändring Tjänstemän i uppger att de stora förändring-arna i regleringsbrevet för inte handlar om någon kursänd-ring i regeringens styrning av . I de informella kontakterna med har departementet tidigare varit noga med att meddela verket vad uttalat när det gäller förvaltningen av ändamålsfastigheter.