frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — RFV har numera i sin Vägledning 2001:7 (Om- prövning, ändring och överklagande av allmän försäkringskassas beslut) kommit till motsvarande slutsats. På s. 29 anges bl.a. att om det framgår av en begäran om omprövning av beslut om pensionsrätt och pensionspoäng att den försäkrade är missnöjd med beräkningsunderlagen för besluten, dvs. med besluten om PGI och/eller PGB skall också de sistnämnda be- sluten omprövas. Då det gäller beslut om PGI gäller detta endast fr.o.m. (min kurs. En fråga som i sammanhanget kan ställas är vad lagstiftaren åsyftat med hänvisningen i 44 § InfL till 13 kap. 9 § andra stycket LIP, dvs. att ett beslut om pensionsgrundande inkomst eller andra pensionsgrundande belopp, som huvudregel, får omprövas på begäran av den enskilde bara i samband med att ett beslut om pensionsrätt eller pensionspoäng omprövas. Ett beslut enligt 28 § innefattar dock inte ett beslut om pensionsgrundande inkomst och hän- visningen till bestämmelserna i gäller endast i tillämpliga delar. Jag utgår därför från att 13 kap. 9 § andra stycket, vid omprövning av ett beslut om pensionsrätt för förfluten tid, endast är tillämpligt med avseende på pröv- ningen av andra pensionsgrundande belopp. Av en, enligt min mening, vidsträckt men rimlig tolkning av 4 § första stycket InfL kan således anses följa att inte skulle ha skick- at G.L:s ärende till skattemyndigheten för prövning av den pensionsgrundan- de inkomsten. G.L:s ärende borde i stället ha handlagts på motsvarande sätt som jag ovan har redogjort för avseende K.S:s begäran om omprövning. Det var således G.L. som, om hon ansåg att hennes pensionsgrundande inkomster för de aktuella åren var felaktiga, hade att begära omprövning hos skattemyn- digheten av dessa. Såvitt jag kan bedöma hade G.L. heller inte åsamkats nå- gon rättsförlust om kassan avslagit hennes begäran om omprövning med hän- visning till att kassans beslut var riktigt utifrån de uppgifter kassan hade, om nu så var fallet. I 44 § InfL finns nämligen en hänvisning till 13 kap. 7 § LIP. Enligt den sistnämnda bestämmelsen skall ett beslut enligt LIP ändras om det föranleds av bl.a. en ändring som gjorts i beräkningsunderlaget för beslutet. I den ovan nämnda propositionen kan i detta avseende läsas följande (s. 345). Pensionspoängen för ATP för något av åren 19601998 kan i vissa fall t.ex. på grund av omtaxering komma att ändras efter det att beslut om pensions- rätt för förfluten tid inom det reformerade ålderspensionssystemet redan har fattats. I sådana fall bör ex officio ändra beslutet om pen- sionsrätt för förfluten tid. Jag vill avslutningsvis anföra följande. Jag är inte alls förvånad över att haft svårigheter att fast- ställa på vilket sätt en begäran om omprövning av ett beslut om pensionsrätt för förfluten tid skall handläggas. Enligt min mening är nämligen lagtexten alltför otydlig i aktuellt hänseende. Det faktum att jag kommit till ett annat resultat än vad kassan inledningsvis gjorde kan ses som en bekräftelse på detta. har anfört att det , då besluten om pensionsrätt för retroaktiv tid sändes ut, inte fanns några handläggningsanvis- ningar för en begäran om omprövning av ett sådant beslut. RFV har å sin sida uppgett att haft de allmänna råden 1998:14 och 15 att tillgå. Dessa allmänna råd innehåller emellertid inte några närmare anvisningar för kassans handläggning i aktuellt avseende. Det förefaller vara först genom sin Vägledning 2001:7 som RFV i skrift kommit fram till att också ett beslut om pensionsgrundande inkomst skall omprövas vid en begäran om omprövning av pensionsrätt, där den försäkrade är missnöjd med beräkningsunderlaget, först fr.o.m. . RFV har även gjort gällande att verket ge- nomfört att antal utbildningar och konferenser rörande bl.a. handläggningen av begäran om omprövning av beslut om pensionsrätt. Jag betvivlar inte detta. Denna information förefaller dock inte helt ha kunnat bota bristen på hand- läggningsanvisningar i övrigt. Jag vill här framhålla att jag finner det högst märkligt att en enskild försäkringskassa i samband med ikraftträdandet av en ny lagstiftning skall behöva ägna tid och kraft åt att utarbeta handläggnings- rutiner. Detta arbete borde enligt min mening i rimlig tid ha utförts av RFV. Vad sedan gäller det av RFV levererade datastödet anser jag att det är mycket beklagligt att försäkringskassorna fått vänta på detta. De olika beske- den om när stödet kunde förväntas och det förhållandet att det levererades så sent har givetvis skapat både irritation och merarbete hos kassorna. Jag skall avslutningsvis knyta an till det som jag inledningsvis berörde, dvs. handläggningstider för en begäran om omprövning. Även om ett ärende, som i G.L:s fall, inte omfattas av någon av RFV rekommende- rad handläggningstid skall givetvis ett krav på skyndsamhet ändå prägla handläggningen av ärendet. Min förhoppning är att numera har fått erforderligt handläggar- och datastöd så att rimliga handläggningsti- der för omprövningsärenden kan uppnås. Det som har framkommit i ärendet föranleder mig att skickat en kopia av beslutet till såväl () som socialförsäk- ringsutskottet. Fråga om mot vem försäkringskassa skall rikta återkrav på för mycket utbetald assistansersättning (Dnr 4068-2000) JO Pennlöv meddelade ett beslut med följande innehåll. beviljade Z.L., född , assistanser- sättning per fr.o.m. . I moti- veringen till beslutet angavs att behovet av assistans bedömdes ha en omfatt- ning som motsvarade i genomsnitt . Denna tid motsvara- de per . Vidare angavs i beslutet att ersättningen betalades ut till , eftersom kommunen var arbetsgivare för Z:s assistenter. Z:s mor, , var hans personliga assistent. Hon fick ersättning av Got- lands kommun för de timmar hon arbetade. Fram till den period som är aktu- ell i ärendet hade kommunen lämnat ersättning mot räkning. För den nu aktuella perioden, februarijuli 2000, hade i stället betalat ut preliminära belopp till . De utbetalda beloppen grundades på antalet beviljade assistanstimmar enligt beslut. Vid slutavräkningen uppmärksammade försäk- ringskassan att antalet faktiskt utnyttjade assistanstimmar uppgick medan antalet ersatta assistanstimmar uppgick . För- säkringskassan fattade därför ett beslut om återbetal- ning av för mycket utbetald assistansersättning med för tiden feb- ruarijuli 2000. Beslutet ställdes till målsman för Z.L. och en kopia skickades för kännedom till . I beslutet angavs att Z.L. måste betala tillbaka den för högt utbetalda assistansersättningen, och att kas- san skulle reglera skulden med fr.o.m. . Som tillämpade bestämmelser angav kassan 16 § lagen (1993:389) om assistansersättning och 10 § föreskrif- ter om assistansersättning (RFFS 1993:24). Beslutet saknar helt motivering såväl såvitt avser frågan varför betalningsskyldighet uppkommit som vem denna betalningsskyldighet åvilar. klagade på att krävt hennes minderårige son, Z., på för mycket utgiven assistansersättning, trots att han aldrig erhållit pengarna. Z. var visserligen den som var berättigad till assistansersättningen, men assi- stansersättningen utbetalades till kommunen. Hon arbetade som Z:s personli- ga assistent och redovisade de arbetade timmarna till kommunen som arbets- givare enligt ett avtalat system. klagade också på att inte heller hade berett henne tillfälle att yttra sig över de omständigheter som låg till grund för kassans beslut om återkrav innan beslutet fattades. När hon kontaktade försäkrings- kassan fick hon besked att beslutet kanske inte var rätt och att hon för Z:s räkning inte behövde ta hänsyn till innehållet i beslutet. Något nytt beslut som visade att det tidigare beslutet var felaktigt och därför upphävts hade försäk- ringskassan emellertid inte fattat. Det var därför oklart enligt hennes mening om Z. häftade i skuld till det allmänna eller inte. yrkade vidare ska- destånd med för kränkning av Z:s integritet. akt begärdes in och granskades. Anmälan remitterades därefter till för yttrande över vem som kassan ansåg vara part i ärendet om återbetalning av assistansersättning och mot vem beslutet om återbetalning av assistansersättning skall riktas i de fall assistansersätt- ningen utbetalats till annan än den ersättningsberättigade. anförde i remissvaret följande. uppger i sin anmälan, har beslutet om återkrav fattats utan någon föregående kommunicering, varken skriftlig eller muntlig. Kassan är väl medveten om att detta förfarande strider mot förvaltningslagens regler om kommuniceringsskyldighet och vi ser naturligtvis allvarligt på det inträffade. Den telefonkontakt L.L. omnämner är troligtvis den som enligt journalan- teckningar ägt rum . Anteckningarna bekräftar en osäkerhet om huruvida beslutet om återkrav skulle ha ställts till L.L., som vårdnadshavare för Z.L., eller till som tagit emot ersätt- ningarna. Enligt anteckningarna har tjänstemannen framfört en ursäkt för misstag som begåtts. Vad avser beslutet anser kassan att det i sak är korrekt. Kassan beklagar dock utformningen av beslutet och motiveringen till detsamma. Vidare borde L.L. [ha] informerats om hur regleringen av skulden rent praktiskt skulle gå till. Upplysningsvis kan meddelas att den uppkomna skulden kvittas löpande mot ersättning som betalas ut till . Slutre- glering sker i och med utbetalningen i mars månad 200l . Sammanfattningsvis framför kassan sin ursäkt till det inträffade och kassan beklagar också de olägenheter som L.L. Hade kassan tagit kontakt med L.L. när misstämningen uppmärksammades och informerat henne om den uppkomna situationen och hur den skulle kunna lösas, hade förmodligen mycket av det obehag som L.L.upplevt kunnat undvikas. Partsfrågan och vem som beslutet om återbetalning skall riktas mot när assistansersättning betalas ut till annan än den ersättningsberättigade Enligt 16 § lag (1993:389) om assistansersättning skall besluta om återbetalning av assistansersättning bl.a. i de fall den som erhållit ersättning eller hans ställföreträdare borde ha insett att ersättning betalats ut med för högt belopp. Den som fått ersättning kan vara den ersättningsberättigade själv. Det kan också vara annan enskild eller juridisk person eller en kommun som försäk- ringskassan på begäran av den ersättningsberättigade betalar ut assistanser- sättning till. Se 11 § förordning (1993:1091) om assistansersättning och Riks- försäkringsverkets allmänna råd 1998:6, assistansersättning, s. 71. har beviljats assistansersättning. Eftersom han är omyndig är det hans moder, såsom vårdnadshavare, som är att anse som part. Assistansen till Z.L. anordnas i kommunens regi. Ersättningen betalas ut till kommunen. är den ersättningsberättigade personen. I och med detta anser försäk- ringskassan också att det formellt är L.L., såsom vårdnadshavare för Z.L., som kravet på återbetalning skall riktas mot. Det förhållandet att den faktiska ersättningen betalats ut till kommunen förändrar inte, enligt försäkringskas- sans uppfattning, att det är den ersättningsberättigade som kravet skall riktas mot. Vad erfar finns varken i förarbeten eller i praxis något klart uttalande i frågan. Ärendet remitterades därefter till för yttrande över vem som verket ansåg vara part i ärendet om återbetalning av assistansersättning och mot vem beslutet om återbetalning av assistansersättning skall riktas i de fall assistansersättningen utbetalas till annan än den ersättningsberättigade. anförde i remissvaret följande. konstaterar att det kan bli fråga om återbetalning i två fall, dels då den assistansberättigade inte utnyttjat alla de beviljade assistans- timmarna, dels i övriga fall då 16 § blir aktuell. I det första fallet ska utan någon prövning besluta om kvittning. I det andra fallet måste först pröva om förutsättningarna för återbetalning är uppfyllda enligt 16 § första stycket. anser att i detta fall ska pröva om förutsättningar föreligger för återbetalningsskyldighet enligt 16 § . Efter lagändringen betalar ofta ut assistansersättning direkt till en kommun eller ett kooperativ. Den assistans- berättigade tar aldrig emot någon assistansersättning från . Den som är anställd redovisar de timmar han/hon arbetat och uppbär lön för sitt arbete. Enligt uppfattning är det svårt att ur lagen utläsa om det är den assistansberättigade eller kommunen som återbetalningskravet ska ställas till. Det torde kunna inträffa fall då den assistansberättigade har lämnat felaktiga uppgifter osv. och som därför fått för mycket assistansersätt- ning och därför borde betala tillbaka ersättningen. anser att i ett fall som det förevarande kommunen får anses ha erhållit ersättningen enligt 16 § och att beslutet om åter- betalning därför bör ställas till kommunen. Givetvis måste övriga villkor som anges i lagrummet vara uppfyllda för att ska äga rätt att återkräva beloppet. I 10 § lagen (1993:389) om assistansersättning () anges att assistanser- sättningen utbetalas med visst belopp för det antal beviljade assi- stanstimmar som assistans lämnats. I 11 § anges att om den ersätt- ningsberättigade genom kommunen fått biträde av personlig assistent får besluta att assistansersättningen skall betalas ut till kom- munen i den utsträckning den motsvarar kommunens avgift för assistansen. Ytterligare bestämmelser finns i 11 § förordningen (1993:1091) om assistans- ersättning som anger att utöver vad som följer av 11 och 12 §§ får på begäran av den ersättningsberättigade besluta att assi stansersättningen skall betalas ut till någon annan enskild person, en juridisk person eller en kommun. I 16 § anges att skall besluta om återbetalning av assistansersättning, om den som erhållit ersättning eller hans ställföreträdare genom att lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet eller på annat sätt har förorsakat att ersättning har lämnats felaktigt eller med för högt belopp. Detsamma gäller om ersättning i annat fall har lämnats felaktigt eller med för högt belopp och den som erhållit ersättning eller hans ställföreträdare skäligen borde ha insett detta. Om det finns särskilda skäl får efterge kravet på återbetalning helt eller delvis. Vid en senare utbetalning till någon som skall betala tillbaka ersättning får hålla inne ett skäligt belopp i avräkning på vad som har lämnats för mycket. I allmänna råd (1998:6) om assistansersättning an- ges att beslut om återbetalning av assistansersättningen avser den som fått ersättningen och att detta i vissa fall t.ex. kan vara en kommun som på begäran av den ersättningsberättigade betalat ut assistansersättningen till. Den fråga som har aktualiserats i detta ärende är mot vem återkrav av assi- stansersättning skall riktas när assistansersättningen utbetalats till annan än den som enligt beslut av är berättigad till assistansen. hade av beviljats assistansersättning. Ersättningen betalades emellertid ut till som i sin tur avlönade Z:s mor, , som Z:s personliga assistent. Någon assistansersättning hade således aldrig utbetalats till Z. Trots detta riktade beslutet om åter- krav till honom i egenskap av part i ärendet, dvs. den som var berättigad till assistansersättningen. I beslutet anges inte varför betalningsskyldighet enligt 16 § uppkommit och inte heller varför kravet riktats mot Z.L. Varken lagen om assistansersättning eller förarbetena till lagstiftningen ger någon konkret anvisning om mot vem återkravet skall riktas i ett fall som detta. I 16 § anges att den som erhållit ersättningen under vissa förut- sättningar kan bli återbetalningsskyldig om assistansersättning har lämnats med felaktigt eller med för högt belopp. Begreppet den som erhållit ersätt- ningen skulle kunna tyda på att lagstiftaren avsett den som faktiskt fått ersätt- ningen utbetald till sig, dvs. i detta fall , och inte den som enligt beslut av är berättigad till ersättningen. Som Riksför- säkringsverket har anfört är det dock svårt att direkt ur lagen utläsa vilken som avses. läns allmänna försäkringskassas beslut att rikta återkra- vet mot den assistansersättningsberättigade visar också på otydligheten i lag- stiftningen. Denna oklarhet får också till följd att det kan ifrågasättas vilken grund för- säkringskassan i detta fall har haft för att avräkna löpande assistansersättning som utbetalas till mot den uppkomna skulden. I 16 § anges att vid en senare utbetalning till någon som skall betala tillbaka ersättningen får hålla inne ett skäligt belopp i avräkning på vad som har lämnats för mycket. Avräkningen bygger således på att det finns ett beslut som visar vem som är återbetalningsskyldig och att det är vid utbe- talning till denne som avräkning kan ske. I detta fall har beslutat att Z.L. är återbetalningsskyldig men avräkning av återkravsbeloppet har skett mot utbetalningen till kommunen, trots att något beslut att kommu- nen är återbetalningsskyldig inte föreligger. Jag vill i sammanhanget också peka på en ytterligare aspekt av frågan om till vem beslutet om återkrav riktas. För det fall någon återbetalning av åter- kravsbeloppet inte sker, kan besluta att skicka ett inkasso- krav (betalningsanmaning) till den som enligt kassans beslut är återbetal- ningsskyldig. Om skulden inte betalas har möjlighet att ansöka om betalningsföreläggande hos kronofogdemyndigheten eller väcka talan i domstol. När exekutionstitel utfärdats kan den läggas till grund för utmätning genom kronofogdemyndighetens försorg. Jag har ovan pekat på den oklarhet som enligt min uppfattning råder be- träffande återkrav av assistansersättning i när annan än den assistansbe- rättigade uppburit ersättningen. Jag får härmed, efter samråd med chefsjusti- tieombudsmannen , enligt 4 § lagen (1986:765) med instruk- tion för ombudsmän väcka fråga om sådan författningsändring som kan undanröja de oklarheter som ovan berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till (). Jag över- lämnar också en kopia av beslutet till socialförsäkringsutskottet för känne- dom. handläggning av ärendet förtjänar kritik såväl för den bristande kommuniceringen innan återkravsbeslutet fattades som för den bristande motiveringen av beslutet. JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd. Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd Statens jordbruksverks handläggning av ett ärende rörande destruktion av nötkreatur; bl.a. tillämpning av EG-förordningar (Dnr 3743-1999) I en anmälan begärde S-I.S. att JO skulle granska Statens jordbruksverks handläggning och beslut i ett ärende rörande destruktion av nötkreatur. An- mälan baserades på uppgifter ur en tidningsartikel i om att sex nötkreatur på en gård utanför skju- tits ihjäl efter beslut från därför att korna saknade EU:s gula registreringsplattor i öronen. Tidningsartikeln var fogad till anmälan. Statens jordbruksverks akt lånades in och granskades. I en promemoria som upprättades hos JO anfördes föl- jande. beslöt med stöd av artikel 1.1 i kommissionens förordning (EG) nr 494/98 av att för- bjuda P.S. att förflytta sina djur till eller från sin anläggning med visst angivet produktionsplatsnummer. P.S. förelades att senast inom två arbets- dagar från det han fick del av beslutet bevisa identiteten av samtliga djur som avsågs i en bifogad kontrollrapport. beslöt med stöd av artikel 1.2 i sam- ma förordning att sex nötkreatur tillhöriga P.S. skulle destrueras, eftersom han inte hade kunnat bevisa identiteten på djuren. Avlivningen av nötkreaturen ägde enligt en rapport av distriktsveterinä- ren som på uppdrag övervakade saken rum . Händelsen väckte stor uppmärksamhet i nyhetsbevakningen och har resulterat i femton anmälningar till JO som samtliga grundar sig på uppgifter i massmedierna. JO har med anledning av anmälningarna lånat in akt i ärendet. Av akten framgår utöver vad redan angivits att beslutet med föreläggande för P.S. att bevisa identiteten av djuren delgavs ho- nom . Beslutet kunde enligt meddelad fullföljdshän- visning överklagas hos länsrätten från den dag då P.S. fick del av beslutet. Fullföljdstiden gick således ut . nästa beslut om destruering av nötkreaturen fattades re- dan . I beslutet angavs att det gällde med omedelbar verkan. Detta beslut skickades till P.S. . Av akten framgår inte om P.S. fick del av beslutet innan djuren avlivades. Även i detta beslut angavs att det kunde överklagas hos länsrätten från delgivningen. I anledning av det nu redovisade bör yttrande inhämtas från . Yttrandet skall särskilt avse de omständigheterna att destrueringsbeslutet fattades innan föreläggandebeslutet vunnit laga kraft och att destrueringsbeslutet verkställdes innan P.S. som det synes fått rimlig möjlighet att utnyttja sin rätt att överklaga det. bör också yttra sig i frågan om verket övervägt andra al- ternativ för att komma till rätta med problemet med utebliven identifiering av djuren. Ärendet remitterades till för yttrande enligt promemorian. anförde i sitt remissvar, som beslutats av generaldirektören , följande (bilagorna här uteslutna). Ärendets gång och den rättsliga grunden Enligt 24 och 26 §§ förordningen (1994:1715) om EG:s förordningar om jordbruksprodukter fattar beslut i den tillsyns- och kontroll- verksamhet som verket bedriver vad avser efterlevnaden av rådets förordning (EG) nr 820/97 av om upprättandet av ett system för identi- fiering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter och kommissionens förordning (EG) nr 494/98 av om när- mare föreskrifter för genomförandet av rådets förordning (EG) nr 820/97 vad gäller tillämpningen av administrativa minimipåföljder inom ramen för sy- stemet för identifiering och registrering av nötkreatur. har tillämpat följande bestämmelser i ovan nämnda EG- förordningar i det aktuella ärendet. Av artikel 3 första stycket i rådets förordning (EG) nr 820/97 framgår att systemet för identifiering och registrering av nötkreatur skall omfatta följande delar. a.Öronmärken för individuell identifiering av djur. c.Pass för djuren (tillämpas inte i ). d.Individuella register som förs i alla anläggningar. Av artikel 1.1 i kommissionens förordning (EG) nr 494/98 framgår att om det finns djur som inte uppfyller någon av bestämmelserna i artikel 3 i förordning (EG) nr 820/97 skall förflyttningen av samtliga djur till eller från den berörda djurhållarens anläggning begränsas. Av artikel 1.2 i förordningen (EG) nr 494/98 framgår vidare att om djur- hållaren på anläggningen inte kan bevisa identifieringen av ett djur skall det destrueras under veterinärmyndighetens överinseende och utan ersättning från den behöriga myndigheten. erhöll en anmälan om att det hos P.S. fanns nötkreatur som inte var märkta med öronbrickor eller registrerade. Ver- ket skickade då information om gällande regler för märkning, journalföring och rapportering av nötkreatur till P.S., men då ingenting inträffade som tyd- de på att han hade för avsikt att märka eller registrera sina djur begärde verket att i skulle kontrollera förhållandena hos P.S. avseende märkning och registrering. konstaterade i sin kontrollrapport av att P.S:s sex nöt- kreatur inte var märkta med öronbrickor. Vidare saknades ett individuellt register på anläggningen (stalljournal) och någon rapportering av djurinneha- vet till Centrala nötkreatursregistret (CDB) hade inte gjorts. Då P.S. därmed inte uppfyllde någon av bestämmelserna i artikel 3 i förordningen 820/97 beslutade verket , med stöd av artikel 1.1 i kommis- sionens förordning (EG) nr 494/98, om förbud mot förflyttning av samtliga djur till eller från anläggningen. Han förelades att senast från det att han fick del av förevarande beslut bevisa identiteten på nötkreaturen i enlighet med art 1.2 samma förordning. P.S. delgavs beslutet . Han begärde inte inhibition av beslutet hos länsrät- ten. De uppgifter som en djurhållare måste bevisa för att ett djur skall anses vara identifierat är följande. Djurets kön, ras, födelsedatum, moderns identifi- kationskod för djur födda efter , födelseanläggningens identi- fikationsnummer, identifikationsnummer för alla anläggningar där djuret hållits samt datum för förflyttningar.