frsrdg · GQ04RR10 · 2003-01-01 00:00:00 — 1997 1998 1999 2000 2001 20021 Ungdomar - Andel i AMU 20 22 18 15 15 16 - Andel bland arbetslösa 21 18 15 14 17 17 Äldre - Andel i AMU 2 2 3 4 4 4 - Andel bland arbetslösa 9 9 15 19 18 17 Arbetshandikappade - Andel i AMU 13 10 10 11 12 12 - Andel bland arbetslösa 10 10 11 11 9 8 Utomnordiska medborgare - Andel i AMU 15 13 12 13 13 12 - Andel bland arbetslösa 11 11 10 10 9 9 Kvinnor - Andel i AMU 43 43 48 48 46 44 - Andel bland arbetslösa 46 45 45 45 44 42 Långtidsarbetslösa - Andel i AMU2 22 15 13 14 7 7 - Andel bland arbetslösa 26 19 19 24 21 18 1 Avser . 2 Det saknas uppgifter om andelen långtidsarbetslösa som befinner sig i ar-betsmarknadsutbildning. Siffrorna i tabellen avser andelen långtidsarbetslösa som placerats i arbetsmarknadsutbildning. Källa: AMS. revisorer uppmärksammade denna utveckling och pekade på att tidigare utvärderingar indikerat att den samhällsekonomiska lönsamheten är högst för svaga grupper (revisorer, 1996). Om resultaten från dessa utvärderingar är gångbara skulle en inriktning mot alltför starka grupper kunna leda till att arbetsmarknadsutbildningens nettoeffekt blir lägre än vad den annars skulle ha varit. En hög andel i arbete efter utbildning skulle med andra ord inte med någon sorts automatik innebära att utbildningens samhällsekonomiska lönsamhet påverkas positivt. behandlade en motion som tar upp problemen kring den målformulering som gäller för arbetsmarknadsutbildningen (2001/02:AU5). Motionärerna pekade på att det finns en risk för att man undantar personer som bedöms ha sämre chanser att hitta arbete efter avslutad utbildning. Utskottet hade förståelse för de farhågor som förs fram i motionen om att det finns en risk för att man i första hand försöker placera personer i sådana utbildningar som ger snabbast resultat. Enligt utskottet måste man väga dessa farhågor mot en hög ambitionsnivå. målet innebär att det ställs höga krav på att utbildningarna har hög kvalitet och att de i första hand inriktas på de områden där arbetslösa har lättast att få arbete. Utskottet anser att det finns anledning att med jämna mellanrum ompröva målet så att det inte får oönskade effekter. Med det nuvarande målet finns det t.ex. risk för att personer inte kommer i fråga för arbetsmarknadsutbildning trots att de med hjälp av denna skulle kunna få ett arbete på lite . Målet kan inverka menligt såväl på den enskildes möjligheter till arbete som på arbetsmarknadens funktionssätt. Utskottet ansåg dock att det inte fanns skäl att göra något tillkännagivande med anledning av vad som framförts i motionen. har pekat på att det är viktigt att uppföljningar av resultat kompletteras med andra typer av analyser (och , 2001). Det kan t.ex. avse analyser av utsatta eller svaga grupper. Det kan nämnas att de siffror som redovisas i Tabell 4.2 inte tas fram löpande utan dessa har fått specialbeställas från AMS. Förmedlingen kan även påverka måluppfyllelsen via andra vägar. Definitionen av arbete efter avslutad arbetsmarknadsutbildning inkluderar även arbete med t.ex. anställningsstöd. Det går därmed att påverka utfallet genom att erbjuda anställningsstöd till denna grupp. Det är inte orimligt att anta att minskade volymer normalt bör leda till bättre utbildningskvalitet. En neddragning av volymen kan därmed bidra till att öka andelen i arbete efter avslutad utbildning. Arbetsförmedlingarna kan således ha incitament att dra ned på volymen för att förbättra utfallet. Det är också ett intryck som framkommit vid intervjuerna av företrädare för länsarbetsnämnderna. Den yrkesinriktade utbildningen utnyttjas försiktigt av hänsyn till resultatmålet. Det kan också iakttas vid en jämförelse av nämndernas planering och utfall. Som framgår av Figur 4.6 har det skett en markant neddragning av volymen. Den yrkesinriktade utbildningen ligger numera på den lägsta nivån . Traditionellt sett har denna inriktning varit den helt dominerande utbildningsformen. Andelen ligger dock numera , dvs. antalet deltagare i förberedande utbildning är fler. Den kraftiga neddragningen av den yrkesinriktade utbildningen påbörjades . Det var också då målet om arbete efter arbetsmarknadsutbildning infördes. Figur 4.6 Antal och andel (av total utbildningsvolym) i yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning 199501-200206 Källa: AMS. Enligt AMS orsakas dock inte denna förändring av en ökad ambition att förbättra resultaten. Orsakerna till denna förändring kan, enligt AMS, i hög grad härledas till att många förberedande utbildningar upphandlas och specialutformas för personer som deltar i aktivitetsgarantin (AMS, 2002a). sägs i AMS kvartalsrapport till regeringen att kvalifikationsnivån på de flesta arbetsmarknadsutbildningar numera är så hög att länen har upplevt rekryteringssvårigheter. Utbudet av arbetssökande som direkt kan tillgodogöra sig utbildningarna har varit begränsat. För att kvaliteten och resultatet ska bibehållas har antalet deltagare minskat (AMS, 2002b). Oberoende av vilken förklaring som är giltig går utvecklingen i annan riktning än den som anges i regeringens proposition Förnyad arbetsmarknadspolitik för delaktighet och tillväxt (prop. 1999/2000:98). Där sägs att arbetsmarknadsutbildningen måste ges en tydligare yrkesinriktning genom att andelen förberedande utbildning minskar. Såsom regeringens verksamhetsmål nu är utformat finns det dock en stor risk för att det motverkar regeringens egna intentioner. Även övergångarna från förberedande till yrkesinriktad utbildning har minskat. Enligt AMS indikerar den relativt låga andelen övergångar till arbetsmarknadsutbildning att kvalifikationsnivån på arbetsmarknadsutbildningen har drivits upp, vilket gör att en förberedande utbildning inte alltid räcker för att göra individen redo för att påbörja en yrkesutbildning. krävs det flera grundläggande utbildningar och kartläggningar för att deltagare med långa arbetslöshetsperioder bakom sig ska kunna tillgodogöra sig en yrkesutbildning (AMS, 2002a). Revisorernas enkätundersökning (se avsnitt 1.4) ger också starkt stöd för de analyser som redovisats ovan. I och för sig anser den största enskilda gruppen att målet leder till en bättre anpassning av utbildningen. Sammantaget anger dock en stor majoritet att målet får negativa konsekvenser i någon form (alternativen 2, 3 och 4 i tabellen). Cheferna är mer negativa än arbetsförmedlarna. Tabell 4.3 Vilka konsekvenser för verksamheten tror du att målet om arbete efter arbetsmarknadsutbildning får? Det leder till att arbetsmarknadsutbildningen anpassas bättre efter arbetsmarknadens behov 64,6 65,3 65,1 2. Det leder till att volymen i den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen dras ned för att öka träffsäkerheten 72,3 59,1 60,7 3. Det leder till att främst personer som har en anställningsgaranti eller som på annat sätt kommer att få ett arbete i anslutning till utbildningen kommer att utbildas 66,9 56,1 57,0 4. Det leder till att svaga grupper inte prioriteras lika högt som tidigare 53,1 40,2 41,9 5. Det leder till att fler arbetslösa får arbete 20,8 24,4 23,8 6. Det utvecklar arbetet och leder till större engagemang 21,5 18,3 18,8 7. Annat 3,8 4,1 4,2 Några andra problem Det har även uppmärksammats andra problem som är förknippade med kvantitativa mål inom arbetsmarknadsutbildningen och andra områden (Ds 2000:38). Ett centralt problem är vilka data som ska användas för att följa ett mål. Exempelvis ger enkätdata andra resultat än registerdata. Ett annat problem är vad som ska räknas in i det utfallsmått som används för att bedöma måluppfyllelsen. Ett tredje problem rör tidpunkt för mätning av måluppfyllelsen. Den sistnämnda punkten är av speciellt intresse. Det kan naturligtvis diskuteras varför andelen i arbete efter arbetsmarknadsutbildning ska mätas just . En ny utvärdering av arbetsmarknadsutbildningen visar att sysselsättningseffekten är störst efter det att utbildningen avslutats. Effekten minskar sedan kraftigt (och van den , 2001). Det kan diskuteras hur realistiska vissa av målen är. Den tidigare genomgången pekar på att målet för politikområdet och de två mellanliggande målen är orealistiska. Arbetsmarknadspolitiken har små möjligheter att påverka det direkta utfallet. Det gäller även för flera av verksamhetsmålen som påverkas starkt av efterfrågan och är satta på en nivå som kan vara mycket svår att uppnå. Eftersom utfallet är efterfrågestyrt borde det finnas en koppling till regeringens eller AMS prognoser. Någon sådan koppling är dock svår att finna. Exempelvis har målet om arbete efter arbetsmarknadsutbildning i princip haft samma utformning trots att det skett relativt stora förändringar i efterfrågan på arbetskraft. Målet har dock inte uppfyllts. Ett annat exempel är målet om att arbetsgivarna ska få tillräckligt med sökande för att kunna anställa inom rimlig tid. Målet har inte förändrats . Det efterfrågeläge som förutsågs råda 2002 borde dock ha inneburit att målet skulle bli lättare att uppnå än 2001. Det kan också diskuteras hur pass realistiska målnivåerna är i utgångsläget, dvs. Som diskuteras närmare i kapitel 5 har AMV tillförts ca ytterligare utan att målnivåerna förändrats. Mål eller medel? Målstyrningen kan i vissa avseenden ses som ett byte av språkbruk snarare än reell förändring. Exempelvis formuleras vissa mål i termer av vad man tidigare talade om som användandet av medel. Ett exempel på detta är att anslaget för särskilda insatser för arbetshandikappade ska utnyttjas för att sysselsätta ett visst antal personer. Analyser av graden av måluppfyllelse blir då liktydiga med kontroller av i vad mån aktörerna lyckats agera i enlighet med fastställda verksamhetsplaner, inte av vad man lyckats uppnå med detta agerande. Det förekommer att det anges mål som redan ingår i AMV:s uppgifter. Målet om handlingsplaner finns t.ex. redan angett i förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Målformuleringen var identisk med den i förordningen. har målet förändrats något, vilket diskuteras mer i detalj i kapitel 6. Det finns också en tendens till att distinktionen mellan mål och medel blir otydlig i regleringsbreven (eller när de sätts av AMS). Exempelvis kan kravet på handlingsplaner för de arbetssökande i anslutning till mål 2 mer ses som ett medel än ett mål. Ett liknande exempel är det tidigare målet om att den genomsnittliga bidragsnivån i lönebidrag skulle uppgå till en viss procent av lönekostnaden (målet är en indikator). Vad finns det för samband med arbetsmarknaden? Vissa typer av mål eller indikatorer, t.ex. handlingsplaner, lönebidragsnivån och anslaget för arbetshandikappade, är mer relaterade till den egna verk samheten än till de förhållanden man vill påverka via denna verksamhet, dvs. förhållandena på arbetsmarknaden. Sådana målsättningar gäller den inre effektiviteten och kan kanske mer ses som indikatorer på produktiviteten (åtminstone om de kopplas till kostnaderna). Om mål formuleras i sådana termer utgår man från att det finns positiva samband mellan dessa och förhållandena på arbetsmarknaden. Det kan naturligtvis diskuteras om det finns sådana samband. Den kraftfulla markeringen av handlingsplaner bygger t.ex. på resultaten från en enda studie som dessutom enbart avsåg arbetslösa ungdomar 1985-1987 (och , 1989). Enligt AMS sökandeundersökningar är endast drygt hälften av de arbetssökande medvetna om att de har en handlingsplan. Ungefär tre fjärdedelar av dem som fått ett arbete anger att handlingsplanen inte haft någon betydelse för det erhållna arbetet. En undersökning av en arbetsgrupp inom arbetsmarknadsutskottet (2002) pekar i samma riktning. Drygt hälften av de tillfrågade arbetssökande anser att handlingsplanen hjälpt väldigt lite eller inte alls i deras arbetssökande. anser att handlingsplanen betytt väldigt lite/inget alls för det arbete som de har . av arbetsförmedlarna anser att handlingsplanen haft en viss betydelse för den enskilde när det gäller att få arbete. En slutsats i studien är att arbetsgruppen anser att det finns anledning att ifrågasätta om man ska ha en metod som ett övergripande mål. Det finns också anledning att överväga om handlingsplaner ska upprättas för alla arbetssökande. Konsekvenser av specifika prioriteringar av mål AMV har begränsade resurser och måste arbeta inom ramen för dessa och inom ramen för ett regelverk. Det innebär att förmedlingen måste prioritera. Kostnaden för en ökad grad av måluppfyllelse i vissa avseenden kan vara minskad grad av mål-uppfyllelse i andra avseenden. För en given resursmängd måste en höjd ambitionsnivå vad gäller något av målen rimligen leda till en minskad ambitionsnivå vad gäller ett eller flera andra mål. Om något mål är orealistiskt kan strävandena att uppnå ett sådant mål medföra betydande alternativkostnader i form av minskad grad av måluppfyllelse i andra avseenden. En realistisk och täckande målbild skulle beakta detta. Målet om arbete efter arbetsmarknadsutbildning kan vara ett exempel för att tydliggöra resonemangen. Detta mål infördes och innebär att av deltagarna ska ha arbete efter avslutad utbildning. Målet har inte uppnåtts och det bästa resultatet uppnåddes 2000 då fick arbete. Vid intervjuerna hos länsarbetsnämnderna har det framkommit att detta mål är högt prioriterat och att det läggs ned betydande ansträngningar för att uppnå det. Eftersom arbetsförmedlingarna har begränsade resurser är det rimligt att anta att dessa ansträngningar påverkar uppfyllelsen av de andra verksamhetsmålen. Det är dock inte möjligt att precisera eller beräkna denna kostnad. AMV:s redovisningssystem gör det inte möjligt att beräkna den direkta kostnaden av olika prioriteringar eller skärpta mål, t.ex. om andelen i arbete efter arbetsmarknadsutbildning ska öka från . Beslutsfattare på olika nivåer har således mycket begränsad information om kostnaderna för den här typen av beslut. En förbättrad information ställer krav på tidsredovisning etc. De anställda vid arbetsförmedlingarna förefaller också vara medvetna om den här typen av problem. Revisorernas enkätundersökning visar att mer än hälften av de tillfrågade anser att ett bra resultat för ett mål påverkar resultatet för ett annat mål negativt. Tabell 4.4 Om du uppnår ett bra resultat för ett verksamhetsmål, upplever du då att resultatet för ett annat mål påverkas negativt? Chefer 4,7 7,3 6,9 Delvis 40,3 47,7 47,5 Nej 50,3 35,9 37,0 Vet ej 4,7 9,1 8,6 Totalt 100,0 100,0 100,0 Målkonflikter Målhierarkin inom arbetsmarknadspolitiken är mycket komplex. Det är lätt att en sådan struktur leder till målkonflikter som i slutändan kan medföra en suboptimering av verksamheten. Vissa konflikter bygger på hur efterfrågeläget påverkar utfallet. Ett exempel på detta är att målet om arbete efter arbetsmarknadsutbildning är lättare att uppnå i en högkonjunktur, medan målet om att arbetsgivare ska få tillräckligt med sökande inom rimlig tid är lättare att uppnå i en lågkonjunktur. Den här typen av konflikter kan reduceras genom en större flexibilitet i målnivåerna över konjunkturen. Det finns vidare konflikter som hänger samman med subventionsnivå och volymkrav. Målet om antalet sysselsatta arbetshandikappade kan t.ex. stå i viss motsatsställning till målet om sänkt bidragsandel för lönebidrag. Den tidigare diskussionen om arbetsförmedlingens marknadsandelar väcker frågan om vilka krav som ska ställas på verksamhetsmålen. Samtliga mål för verksamhetsgrenarna är av kvantitativ karaktär. De kvalitativa aspekterna har betydligt lägre tyngd. Detta förhållande är inte problemfritt i en organisation med relativt begränsade marknadsandelar och uttalade ambitioner att ha goda arbetsgivarkontakter. Ett exempel som kan tydliggöra diskussionen är målet om att arbetsgivare som anmäler lediga platser till förmedlingen ska få tillräckligt med sökande för att kunna anställa personal inom rimlig tid. Målet har kvantifierats till att avse att av arbetsgivarna ska få tillräckligt med sökande. Det tar därmed inte hänsyn till kvaliteten på de arbetssökande. Förmedlarna får snarare incitament att skicka tillräckligt med sökande för att uppnå ett volymkrav. En sådan inriktning kan påverka arbetsförmedlingens trovärdighet eller tillförlitlighet. Målen inte kopplade till de arbetsmarknadspolitiska programmen De arbetsmarknadspolitiska programmen syftar till att förbättra de deltagande individernas framtida arbetsmarknadssituation. Programmen utgör den dominerande utgiften för arbetsmarknadspolitiken (exklusive arbetslöshetsförsäkring). För merparten av programmen finns inga mål angivna. Mål finns enbart för arbetsmarknadsutbildning och vissa åtgärder för arbetshandikappade. Frånvaron av explicita mål kan kanske bero på att programmen antas påverka vissa av verksamhetsmålen (eller de övergripande målen) indirekt. Sannolikt rör det i så fall mål som att arbetsgivare ska få sökande och att antalet långtidsinskrivna ska uppgå till en viss nivå. Som redan framgått är det dock inte alla gånger lätt att finna distinkta samband mellan åtgärder och hur målen påverkas. Det kan nämnas att det under /96 fanns ett verksamhetsmål som utgick från att en högre andel än året innan skulle ha arbete efter åtgärd. Antalet verksamhetsmål var emellertid mycket högt . har flera utvärderingar visat att t.ex. sysselsättningsskapande åtgärder ger relativt svaga resultat. Vilka arbetslösa omfattas av målen? har det funnits verksamhetsmål som varit inriktade på att reducera både antalet långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna. Målet om en viss nivå på långtidsarbetslösheten togs dock bort . Det kan diskuteras hur dessa bägge grupper bör prioriteras. I ett försämrat konjunkturläge kan det förefalla rimligt att bekämpa långtidsarbetslöshet och söka förhindra ett inflöde i alltför långa arbetslöshetstider. I ett bra konjunkturläge kan det däremot vara rimligt att söka öka utflödet från t.ex. långtidsinskrivning. Ett byte av verksamhetsmål som avser prioriterade grupper bör dock bygga på någon uttalad strategi. Det har dock inte varit möjligt att finna någon sådan i de dokument som studerats. finns det anledning att diskutera hur stora grupper som verkligen kan vara prioriterade. De grupper som normalt anses som prioriterade har redovisats i kapitel 3. Som framgår av Tabell 4.5 är dessa grupper av betydande omfattning. uppgick de till ca 440 000 personer, vilket motsvarar av gruppen arbetslösa och ofrivilligt deltidsarbetslösa. I och för sig förekommer ett antal dubbelräkningar (en person kan tillhöra flera grupper) i tabellen, men siffrorna visar ändå den stora omfattningen av prioriteringarna. Arbetslösheten för den grupp som anses utgöra den rådande - infödd svensk man i medelåldern (se avsnitt 3.3) - uppgick till 23 500 personer, vilket motsvarar av det totala antalet arbetslösa. kan då ses som en nedre gräns för de prioriterade gruppernas andel. Tabell 4.5 Prioriterade grupper 2001 2001 Prioriterade grupper Ofrivilligt deltidsarbetslösa 248 000 Långtidsarbetslösa 39 700 Långtidsinskrivna 48 900 Ungdomar 32 300 Äldre 35 600 Utomnordiska medborgare 17 500 Arbetshandikappade 18 300 Summa 440 300 Totalt antal arbetslösa 193 000 Prioriterade gruppers andel av summa arbetslösa och ofrivilligt deltidsarbetslösa (%) 99,8 Källor: AMS och . Den stora mängden av mål kan också medföra att de som har ansvaret för målutformningen omedvetet bygger in moment som kan leda till incitamentsproblem. Målutformningen kan i sådana fall ge förmedlarna incitament att handla i en riktning som leder till att mål rent formellt uppfylls, men på ett sätt som leder till att det i praktiken uppstår effektivitetsförluster. I samband med intervjuerna hos länsarbetsnämnderna har det redovisats ett par exempel på sådana inslag. Ett exempel är målet om att omprövningsbesluten för lönebidrag i genomsnitt ska ha en lägre bidragsnivå än föregående beslut. Detta kan ge förmedlarna incitament att ge höga bidragsnivåer i samband med det första beslutet. Det finns då utrymme att sänka nivån . Ett annat exempel är det tidigare målet om sänkt bidragsnivå för lönebidrag. Ett sådant mål kan leda till att personer som egentligen inte är i behov av stöd får ett lågt bidrag. Syftet är då enbart att försöka sänka nivån för att nå målet, dvs. bidragsnivån blir ändamålet. finns det inga belägg för att målen hanteras på ett sådant sätt. Den här typen av snedvridningar bör dock i möjligaste mån minimeras. Om detta inte är möjligt bör det finnas ett antal kontrollmekanismer som försvårar ett sådant beteende. Avslutningsvis kan det vara intressant att bedöma verksamhetsmålen utifrån de tidigare redovisade SMART-kriterierna. Rent formellt är det uppenbart att målen är specifika, mätbara och tidssatta. Det kan däremot diskuteras om de är realistiska och accepterade. Kriterierna kan sägas vara klara och distinkta och det är relativt lätt att sätta upp mål som rent formellt kan sägas uppfylla kraven. SMART-kriterierna är dock relativt osofistikerade och tar endast hänsyn till vissa aspekter som kännetecknar ett bra mål. Som redan torde ha framgått finns det flera aspekter som kriterierna inte omfattar. Det kan t.ex. gälla att: Mål ska vara kontrollerbara, dvs. det ska vara en storhet som låter sig påverkas med rimlig precision. Underordnade mål ska stå i ett relativt stabilt förhållande till mer överordnade mål. Målen ska vara mätbara i den bemärkelsen att de mäter det som är väsentligt. Graden av måluppfyllelse ska inte kunna manipuleras. Det finns en fara med att alltför slaviskt tillämpa kriterier som är relativt osofistikerade. Risken är uppenbar att den som formulerar målen lägger mindre tonvikt på andra aspekter som är väsentliga att väga in. Det kan t.ex. gälla att undvika målkonflikter och att inte blanda samman mål och medel. En annan risk är att verksamhetens effekter och orsakssambanden får mindre betydelse. Det kan leda till förenklingar som döljer existensen av komplicerade och betydelsefulla bedömningsproblem. Formulerandet av enkla och gripbara mål kan medföra att långsiktiga samband mellan mål och medel blir försummade. Det bör betonas att utnyttjandet av olika resultatindikatorer eller kriterier inte innebär att utvärderingar redan är inbyggda i målstyrningen. De förändringar som kan observeras över tiden säger i sig själva ingenting om vad som uppnåtts genom arbetsmarknadspolitik. och (1994) diskuterar i en analys av målstyrningen av arbetsmarknadspolitiken i ett uppenbart problem med målstyrningsprocessen. De pekar bl.a. på att i kommersiella verksamheter kan olika former av indikatorer inte eliminera behovet av lönsamhetsanalyser. I offentliga verksamheter, med en ofta mer komplicerad målstruktur, kan inte heller indikatorer eliminera behovet av utvärderingar eller lönsamhetsbedömningar. Det har dock etablerats en form av målstyrning som tagit över det mesta från den kommersiella verksamheten, dock inte det helt centrala, nämligen lönsamhetsanalyser. Regeringens uppföljning av målen Ett viktigt inslag i den ekonomiska styrningen är en väl fungerande uppföljnings- och utvärderingsverksamhet. Det ska vara möjligt att bedöma såväl måluppfyllelsen i resultatstyrningen som resursförbrukningen i den finansiella styrningen samt sambandet dem emellan. Denna bedömning utgör ett underlag för beslut avseende såväl mål och inriktning som resurser. Någon sådan samlad bedömning görs inte . Kapitlet avgränsas därför till att i huvudsak redovisa hur regeringen analyserar och bedömer måluppfyllelsen för de mål som redovisats och diskuterats i kapitlen 3 och 4 (i bilaga 2 behandlas relativt översiktligt den finansiella uppföljningen). Det bör betonas att diskussionen i detta kapitel är avgränsad till de analyser och bedömningar som görs av regeringen. Andra externa analyser omfattas därmed inte. Inledningsvis ges en kort översikt över måluppfyllelsen för de arbetsmarknadspolitiska målen. Avsikten är att ge en mer allmän bakgrund till de analyser och bedömningar som redovisas i de kommande avsnitten. Det är dock inte möjligt att bedöma måluppfyllelsen för de mer övergripande målen utifrån de redovisningar som lämnas av regeringen och AMS.