frsrdg · GQ04JO1 · 2003-01-01 00:00:00 — framställde S. på nytt ett yrkande om att tingsrätten skulle för- ordna att en vårdnadsutredning skulle verkställas. Av ett dagboksblad som inhämtats framgår att akten numera innehåller 350 aktbilagor samt att vårdnadsutredningar från socialförvaltning- arna i och kom in till tingsrätten . har beträffande handläggningen i dessa avseenden anfört i huvudsak följande. Han ansåg inte att det var nödvändigt med ytterligare muntliga förberedelser efter de sex som förevarit, eftersom moderns agerande gick ut på att störa och hindra barnet från att umgås med sin far och domsto- larna koncentrerat sig på att tillgodose barnets behov av en god och nära kontakt med den andre föräldern. Vidare har han uppgett att det var tänkt att en vårdnadsutredning skulle in- hämtas när barnet genomgått BUP-utredning. Sedan den utredningen slutförts fanns det emellertid inte skäl att förordna om ytterligare utredning. Efter års- skiftet 1999/2000 blev barnet föremål för en polisutredning och därefter flera utredningar inom . Det hade inte varit bra för barnet att i det läget förordna om ytterligare utredning. Han har därutöver anfört att vissa vårdnadsmål kräver en längre handlägg- ningstid och att det inte är ovanligt i infekterade vårdnadsmål med en hand- läggningstid som i detta mål. Det är oftast de svåraste och besvärligaste fallen som tas upp och prövas av domstolarna, av vilka dock endast ett fåtal kräver en handläggningstid , eftersom det i merparten av fallen går att nå frivilliga överenskommelser. I 42 kap. 6 § tredje stycket föreskrivs att rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Bestämmelsen innebär att ansvaret för att handläggningen av målet fortskrider ligger på rätten. Detta gäller såväl dispositiva som indispositiva tvistemål. När det gäller familjemålen är det givetvis önskvärt att föräldrar ges möjlighet att komma till samförståndslösningar till gagn för barnets bästa. Detta kan moti- vera att handläggningen av målet avstannar under viss . I vissa av de tvister som förs till domstol är förutsättningarna för samförståndslösningar emellertid inte för handen. Rätten måste då inrikta sina ansträngningar på att bereda målet för ett skyndsamt avgörande. För att detta resultat skall kunna uppnås är det nödvändigt att rätten under förberedelsen agerar med fasthet vid utövandet av såväl formell som materiell processledning. Av utredningen framgår att tingsrätten , t.o.m. , höll fem sammanträden för muntlig förberedelse, varav det sista fick ställas in på grund av den ena partens sjukdom. Vid de fyra första sammanträdena bereddes parterna tillfälle till diskussioner under rättens ledning. Vid varje sådant tillfälle överenskom parterna också om um- gänge mellan S. och sonen för viss . I vart fall efter ett par sammanträden borde det ha stått klart att förutsätt- ningar för en varaktig samförståndslösning inte förelåg. Tingsrätten borde då ha koncentrerat förberedelsen med sikte på ett snabbt avgörande av målet. I stället har rätten föranstaltat om en omfattande skriftväxling samt inhämtat information från socialnämnderna m.fl. genom att förelägga dessa att besvara frågor. Vårdnadsutredning i målet kom in först , efter det att målet anhängiggjordes. Om tingsrätten på ett tidigare stadium hade förordnat om en vårdnadsutredning finns det anledning att anta att flera av de förhållanden som tingsrätten velat få belysta genom föreläggandena till olika myndigheter hade kunnat komma fram. Under denna utredning hade även parterna kunnat komma till tals och framföra sina synpunkter och sin uppfattning i olika frågor. Handläggningen har pågått och ännu har målet inte kommit till ett avgörande. W. som när målet anhängiggjordes var knappt kommer att fylla . Förhållandet mellan parterna i en tvist beträffande vårdnad om barn är inte sällan infekterat, vilket i sig ställer höga krav på rättens processledning. Jag konstaterar att tingsrätten i föreva- rande mål allvarligt har brustit i detta avseende genom att inte bedriva förbe- redelsen med den koncentration och skyndsamhet som förhållandena krävt. Det är fullständigt oacceptabelt att ett vårdnadsmål drar ut på det sätt som skett. A. har i sin anmälan till JO uppgett att hon upplevt att tingsrätten endast gått motparten till mötes. Som framgår av den kritik som jag har funnit skäl att rikta mot handläggning framstår en sådan uppfattning inte som helt obefogad, och den får ytterligare stöd genom det sätt på vilket Inge- mar Taavola i sitt yttrande till JO riktat kritik mot A. Det är av grundläggande betydelse för förtroendet för rättsväsendet att en domare under handläggningen av ett mål i alla hänseenden uppträder på så- dant sätt att det inte finns befogad anledning att ifrågasätta rättens objektivitet och opartiskhet. Med anledning av vad anfört i sitt yttrande till JO att en annan domare nu övertagit handläggningen av målet och att någon jävssituation därför inte kan uppkomma med anledning av JO:s remiss vill jag särskilt framhålla att det är ett tjänsteåliggande för en befattningshava- re vid en myndighet att på begäran yttra sig till JO. Den som avger ett sådant yttrande är således skyldig att beakta vad som föreskrivs i 1 kap. 9 § reger- ingsformen om att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Som framgår av vad som sagts i det föregående har handläggningen vid tingsrätten varit behäftad med åtskilliga fel och brister i väsentliga avseenden. För dessa fel och brister förtjänar allvarlig kritik. Med detta uttalande avslutar jag ärendet. En tingsrätt hade förvägrat allmänheten tillträde till en byggnad där rättegång pågick (Dnr 828-2001) I en artikel i uppgavs att beslutat att varken journalister eller allmänheten skulle få komma in i den byggnad på i där en rättegång pågick. Med anledning av vad som hade anförts i tidningsartikeln beslutade chefs- JO att ta upp förhållandena till utredning i ett särskilt ärende. Ett utdrag ur tingsrätts protokoll och beslut i mål B 4144-00 samt beslut i mål Ö 949-01 infordrades och granskades. I beslutet anförde tingsrätten följande. I rubricerat mål som gäller ansvar för bl.a. mord som handläggs i vid i har tingsätt fattat beslut om säkerhetskontroll och senare förordnat att målet i dess helhet skall hållas inom stängda dörrar med stöd av 27 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Bl.a. ICW och BB har begärt att de skall få tillgång till sina arbetslokaler vid . Det har upplysts att upplåtit bl.a. sex arbetsrum åt jour- nalister för att disponeras i samband med rättegångar. har förordnat att huvudförhandlingen skall hållas inom stängda dörrar. Mål mot unga, då det gäller ansvar för brott för vilket fängelse kan följa, skall sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet. I lokalerna vid hålls inga andra förhandlingar och bedrivs vid de tider håller huvudförhandling i målet ingen annan domstolsverksamhet än handläggningen av detta mål. Vid angivna förhållanden finner med beaktande även av att ordningen utanför lokalerna vid störts i sådan omfattning att det påverkat handläggningen av målet att det saknas beaktansvärda skäl att under de tider huvudförhandlingen i målet pågår bereda allmänheten tillträde till lokalerna på . Frågan är då om det finns anledning att särbehandla journalister. Det för- hållandet att upplåtit vissa rum till journalister medför inte att de under alla förhållanden har rätt att disponera dessa rum. På grund härav och då det i övrigt saknas anledning att i detta samman- hang särskilja journalister finner inte anledning att tillåta att just journalister bereds tillträde till lokalerna vid . Tingsrätten utgår därvid från att oavsett detta beslut enskilda journalister även under huvudförhandlingen kan få tillgång till sådan egendom som tillhör dem och förvaras i lokalerna vid . Sedan B.B. överklagat tingsrättens beslut avvisade överklagan- det genom ett beslut . Under rubriken vering anförde hovrätten bl.a. följande. Tingsrätten har i det överklagade beslutet angett förhållanden i målet som rör frågor om sekretess och handläggning som regleras i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och om ordningshållning som regleras i , närmast 5 kap. 9 §. Det ligger, enligt hovrättens mening, därmed nära till hands att uppfatta beslutet som lagtillämpning i målet. Tingsrättens ställningstagande kan emellertid också uppfattas som ett i administrativ ordning fattat beslut rörande användningen av de aktuella loka- lerna, dvs, ett civilrättsligt grundat besked av den som förfogar över lokaler- na. Hovrätten anser att oavsett huruvida det överklagade beslutet innefattar lagtillämpning eller ett besked som har sagts beslutet inte är ett sådant beslut som kan överklagas till hovrätten. Överklagandet skall därför avvisas. Tingsrätten anmodades att lämna upplysningar och avge yttrande över den rättsliga grunden för beslutet att inte bereda allmänheten tillträde till byggnaden på i . Lagmannen kom in med ett remissvar till vilket hade fogats ett yttrande från rådmannen . Tingsrätten hade på begäran av två av de tilltalades offentliga försvarare och efter att ha hört åklagaren, målsägandebiträdet och de övriga försvararna beslutat att förhandlingen som gällde ansvar för mord, misshandel och grov misshandel med stöd av bestämmelserna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) skulle hållas inom stängda dörrar. En omstän- dighet som tingsrätten vägde in vid sitt beslut var att, enligt vad som redan då framkommit, den för mord åtalade personen före gärningen inte haft något samröre med merparten av de i målet i övrigt åtalade personerna, av vilka flera bara var . Vid detta förhållande fann jag innan förhandlingen på- börjades efter samråd med den polisman som jag uppfattade förde befäl över den polispersonal som skötte säkerhetskontrollerna vid förhandlingen att det inte fanns skäl att bereda allmänheten tillträde till de för dem avsedda uppehållsrummen. Ingen annan verksamhet än den aktuella förhandlingen bedrevs ju då i lokalerna. Enligt min uppfattning då fanns det ingen beaktans- värd anledning att bereda allmänheten tillträde till dessa lokaler i och med att förhandlingen i vart fall i det skedet i dess helhet skulle hållas inom stängda dörrar. Jag drog därvid en parallell med att tingsrätten normalt inte håller dessa lokaler öppna för allmänheten när det inte förekommer några förhandlingar. var det inte känt för mig att journalister hade tillgång till vissa lokaler i anslutning till allmänhetens uppehållsrum. Det bör även framhållas att hallen, dvs utrymmet mellan ytterdörren och platsen för säkerhetskontroll, inte stängdes av. Uppropslistor och andra meddelanden fanns således tillgängliga för allmänheten. Sedan bl a ICW och BB begärt att få tillgång till sina arbetslokaler vid fann jag att det var lämpligt att i ett skriftligt beslut redovisa ställ- ningstagandet. Inför det beslutet samrådde jag med tingsrättens . Rättens ordförande har att upprätthålla ordningen vid sammanträden och meddela de föreskrifter som behövs. Det förhållandet att vissa av de tilltalade den första förhandlingsdagen, efter vad som upplystes, inte kunde komma in i lokalerna på grund av tumult på förändrade inte min uppfatt- ning om det lämpliga i beslutet. Det kan nämnas att de tilltalade som var på fri fot, tillsammans med sina anhöriga därefter genom polisens försorg bered- des tillträde till lokalerna från en sidoingång. Jag vill sammanfattningsvis framhålla: Ordningsfrågan var således inte avgörande för mitt ställningstagande utan jag styrdes av den uppfattningen att de lokaler som det var fråga om skall hållas öppna i den omfattning som be- hövs för att tillgodose kravet på offentlighet vid rättegångar. Den aktuella förhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar till följd av att det inte fanns skäl att då bereda allmänheten tillträde till den del av lokalerna som är beläg- en innanför zonen för säkerhetskontroller. Ett visst stöd för mitt ställningsta- gande tycker jag mig få i det resonemang som förs i prop 2000/01, om Säker- hetskontroll i domstol, särskilt sid 29. JO har frågat efter den rättsliga grunden för tingsrättens beslut att inte bereda allmänheten tillträde till byggnaden på vid huvudförhandlingen i mål 4144-00. De regler som är relevanta och klara inom området avser i första hand ord- ning och säkerhet i förhandlingssalar. Några motsvarande bestämmelser som tar sikte på lokaler i anslutning till förhandlingssalar finns inte. Självklart är emellertid att allmänheten skall beredas tillträde till angränsande lokaler i sådan utsträckning att principen om domstolsförhandlingars offentlighet ald- rig träds för när. När det gäller överväganden i mål 4144-00 överlämnar jag rådmannen yttrande. Jag delar de uppfattningar som kommer till uttryck där och menar alltså att allmänheten har haft tillgång till t ex uppropslistor och andra meddelanden på sådant sätt att offentlighetsprincipen har upprätt- hållits. För egen del kan jag tillägga att även faktorer som ordning och säkerhet hade kunnat ligga till grund för ett motsvarande beslut. I ett beslut anförde chefsJO följande. Av 2 kap. 11 § andra stycket och 12 § regeringsformen framgår att en för- handling vid domstol skall vara offentlig om inte annat föreskrivits i lag. Principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar upprepas i 5 kap. 1 § första stycket (RB). Denna princip är dock inte oinskränkt. Rättens ordförande har t.ex. rätt att med stöd av 5 kap. 9 § RB begränsa anta- let åhörare i rättssalen för att undvika trängsel och att enligt 5 kap. 2 § samma balk vägra yngre åhörare tillträde till förhandlingen. Rätten kan även med stöd av 36 kap. 18 § och 37 kap. 3 § RB i särskilt fall förordna att en viss åhörare inte får närvara vid förhör med ett vittne, en part eller en målsägande som inte har ställning som part i målet. I 5 kap. 1 § andrafjärde styckena RB föreskrivs vissa ytterligare undantag från offentlighetsprincipen. Undantagen innebär att rätten kan besluta att en förhandling skall hållas inom stängda dörrar och därmed att personer stängs ute från förhandlingen. Rätten får sålunda av sekretesskäl besluta om för- handling inom stängda dörrar. Det föreskrivs vidare att förhör med en person som är eller som lider av en psykisk störning får hållas utan åhö- rare och att regler om förhandlingar inom stängda dörrar i andra författningar skall gälla när det är särskilt föreskrivet. I 27 § första stycket lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare sägs att mål mot den som inte fyllt om möjligt skall sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärk- samhet, om målet avser brott på vilket fängelse kan följa. en sådan förhandling är till uppenbar olägenhet till följd av den uppmärksam- het den tilltalade kan antas bli föremål för, får rätten enligt paragrafens andra stycke förordna att målet skall handläggas inom stängda dörrar. Enligt 5 kap. 9 § RB ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och meddela de föreskrifter som behövs. Ordföranden får vidare, med stöd av paragrafen, visa ut den som stör för- handlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Om någon som har visats ut tränger sig in i rättssalen eller om någon inte lyder en tillsägelse som har meddelats för att upprätthålla ordningen, får rätten häkta personen så länge sammanträdet varar, dock högst i . I paragrafen föreskrivs också att fotografi inte får tas i rättssalen. Sistnämnda gäller dock endast under tid då förhandling pågår. Bestämmelser om straff för ordningsstörande beteende i domstol finns i 9 kap. 5 § RB. för den i ärendet aktuella åtgärden gällde lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar. Förutsättningen för att sä- kerhetskontroll enligt den lagen skulle få ske var att det till följd av särskilda omständigheter fanns risk för att det i samband med en domstolsförhandling kunde komma att förövas brott som innebar en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Kontrollen skedde i form av kroppsvisitation och omfattade åhörare och dem som hade kallats att närvara vid förhandlingen. Vissa närmare angivna personkategorier var undantagna från kravet på kontroll. Den åhörare som inte underkastade sig säkerhetskontrollen skulle vägras tillträde till förhandlingen. trädde ändringar i den nämnda lagen i kraft och lagen gavs i samband därmed också en ny rubrik (SFS 2001:180). Bestämmelser om åtgärder vid allvarliga störningar av den allmänna ordning- en eller säkerheten finns i polislagen (1984:387). I 24 § föreskrivs att polis- myndigheten i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten får förbjuda tillträde till visst område eller utrymme, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas. Detsamma gäller om det finns risk för sådana störningar. I och kommentar till polislagen (3:e uppl. s. 148) sägs bl.a. i anslutning till den aktuella paragrafen att bestämmel- sen är tillämplig både då en allvarlig ordnings- eller säkerhetsstörning har inträffat och då det finns risk för en sådan störning. Bestämmelsen uppges kunna tillämpas i mera allmänt förebyggande syfte. Det krävs dock att det finns en konkret risk för störningar av den allmänna ordningen eller säkerhe- ten. Ett tillträdesförbud enligt paragrafen kan avse i princip vilka områden och utrymmen som helst, såväl inom- som utomhus. Det naturliga torde dock vara att bestämmelsen tillämpas beträffande sådana områden och utrymmen dit allmänheten har tillträde. Bestämmelsen ger emellertid också möjlighet att t.ex. spärra av en privat klubblokal i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten om det är nödvändigt för att ord- ningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas. Av utredningen framgår att allmänheten och journalister till följd av Hud- dinge tingsrätts beslut förvägrades tillträde till förhandlingslokalerna i fastig- heten i som tingsrättens huvudför- handling pågick i en av rättssalarna. Av tingsrättens beslut framgår vidare att ordningsstörningar förekommit utanför lokalerna i sådan utsträckning att det påverkat handläggningen av målet. Bestämmelserna i 5 kap. RB tar i första hand sikte på förhållandena i rätts- salen och kan inte sägas ge rätten befogenhet att förbjuda tillträde till en dom- stols lokaler. I den mån det förekommer ordningsstörningar utanför en för- handlingslokal är detta en fråga för polisen att hantera oavsett om störningar- na förekommer inom- eller utomhus. Det ankommer vid sådant förhållande på polismyndigheten att med tillämpning av de författningsbestämmelser som gäller för polisen återställa ordningen. I propositionen som ligger till grund för ändringarna i lagen om säkerhets- kontroll i domstol (prop. 2000/01:32) togs frågan om tillträde till domstolslo- kaler upp. Under rubriken om tillträdesrätten till domstolarna anför- des bl.a. följande (s. 29 f.). En domstolsbyggnad torde, liksom övriga offentliga byggnader, inte vara att betrakta som offentlig plats i ordningslagens (1993:1617) mening. Den rätt som normalt finns för var och en att uppehålla sig på offentlig plats gäller således inte för domstolslokaler. I stället har byggnadens eller lokalens ägare eller nyttjanderättshavare (i det här fallet staten) enligt civilrättsliga principer rätt att bestämma vem som får vistas där eller vilken verksamhet som får förekomma där. I en domstolsbyggnad finns dock utrymmen som i realiteten är tillgängliga för, eller till och med avsedda att användas av, allmänheten. Sådana utrym- men omfattas av begrepp allmän plats (se 16 kap. 16 §). Detta begrepp är mer vidsträckt än vad som avses med offentlig plats enligt ord- ningslagen (se 2 §) och omfattar varje plats, utomhus eller inomhus, som är upplåten för eller på annat sätt frekventeras av allmänheten (se kommentaren till , kap. 1324, supplement 3, , s. 16:104 f.). Om allmänheten har tillträde till platsen endast under vissa tider, är denna att anse som allmän men inte i övrigt. Även om i vart fall delar av en domstols lokaler sålunda är att beteckna som allmän plats i mening, har domstolen rätt att meddela föreskrif- ter för tillträdesrätten. Det bör i sammanhanget påpekas att domstolen vid utövandet av denna befogenhet naturligtvis har en skyldighet att anpassa sådana föreskrifter så att inte medborgarnas grundlagsskyddade intressen begränsas på ett otillbörligt sätt. Det grundlagsskyddade kravet på öppenhet och tillgänglighet i domstolarna medför alltså inte någon obegränsad tillträdesrätt. Domstolspersonalens an- språk på trygghet och ostördhet, liksom hänsynen till parter, vittnen, måls- ägande och andra som skall medverka vid rättegångar eller annars utöva verk- samhet i domstolen, berättigar domstolen att, som en allmän förutsättning för tillträde, ställa krav på att besökare har ett rättsordningens godtagbart ärende till domstolen. Även om det alltså föreligger en grundlagsskyddad rätt för var och en att fritt närvara vid domstolsförhandlingar, finns det ingen motsvaran- de rätt att fritt uppehålla sig i de lokaler som i övrigt disponeras av domstolen. Enligt vad som framkommit i ärendet pågick inte någon annan förhandling i den del av byggnaden än den av bakom stängda dörrar pågående huvudförhandlingen. Med hänsyn till de tilltalades ålder förelåg lagliga förutsättningar att besluta om stängda dörrar vid den aktuella förhand- lingen. Det fanns därför inte någon anledning för allmänheten att med anled- ning av huvudförhandlingen befinna sig i uppehållsrummen utanför rättssa- len. Såvitt framkommit hade allmänheten tillgång till uppropslistor och andra meddelanden på sådant sätt att offentlighetsprincipen upprätthölls. Som framgår av vad som sagts i det föregående har varken rätten eller rät- tens ordförande behörighet att inom ramen för ett pågående mål besluta att allmänheten inte skall få tillträde till en domstolsbyggnad. Ett beslut som begränsar allmänhetens rätt till tillträde till en domstols lokaler kan däremot fattas i administrativ ordning av någon behörig befattningshavare vid dom- stolen. När det sedan gäller utestängandet av journaliserna från de arbetsrum som hade upplåtit åt dem är dispositionsrätten beroende av vilket avtal mellan parterna som gällt för nyttjandet. Jag finner emellertid inte skäl att närmare utreda den saken. En åklagare har dömts för tjänstefel för att utan laglig grund ha begärt att ett bankkonto skulle spärras (Dnr 2626-1999) I en anmälan till JO gjorde R.A. gällande att kammaråklagaren vid i (Åklagarkammaren i ) under handläggningen av en förundersökning om brott mot upphovsrättslagen hade gjort sig skyldig till tjänstefel bl.a. genom att utan giltigt beslut spärra hans postgirokonto. Efter genomgång av vissa handlingar i ärendet fann chefsJO an- ledning anta att tjänstefel enligt 20 kap. 1 § hade begåtts under handläggningen. Han beslutade att inleda förundersök- ning angående sådant brott. Efter verkställd förundersökning beslutade chefsJO att väcka åtal vid mot för tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. Kammaråklagaren var förundersökningsledare i Åklagar- kammarens i ärende C-10-1300-98 angående brott mot upphovs- rättslagen. Brottsmisstankarna gällde bl.a. att R.A. olovligen kopierat dataspel och sedan sålt kopiorna. I en skrivelse till Postgirot, , Spärravdelningen, begärde att R.A:s konto med nummer skulle spärras för direktuttag och övriga uttag. I skrivelsen hänvisades till förundersökning i brottmål samt angavs att kontot misstänks ha använts i brottslig verksamhet. R.A:s offentlige försvarare, advokaten , begärde i en skrift som kom in till åklagarkammaren att beslaget beträffande bl.a. postgirokontot skulle hävas.