frsrdg · GQ04RR11 · 2003-01-01 00:00:00 — Om det skulle visa sig att ytterligare fornlämningar påträffas vid exploateringen, t.ex. beroende på en bristfälligt gjord utredning, kan staten bli betalningsansvarig för de arkeologiska tjänsterna. I samhällsplaneringen förekommer olika typer av utredningar eller förstudier som kan vara framtagna på frivillig väg eller som ett led i miljökonsekvensbeskrivningar enligt (1998:808). En miljö-konsekvens-beskrivning kan innehålla beskrivningar av de direkta eller indirekta effekter som en planerad exploatering kan ha på landskap och kulturmiljö. Flera av de organisationer som genomför arkeologiska undersökningar tar på uppdrag fram kulturhistoriskt underlag för samhällsplanering - underlag som kan bidra till att ingrepp i fornlämningar undviks. Många är inblandade i uppdragsarkeologin Uppdragsarkeologi brukar beskrivas som ett system med i huvudsak tre parter - de kulturmiljövårdande myndigheterna, undersökarna samt exploatörerna. Andra organisationer med ansvar eller uppgifter som rör kulturmiljövård eller arkeologi är högskolorna och de regionala museerna. Exploatören står för kostnaderna, men har begränsade möjligheter att påverka val av undersökare och kostnaderna för undersökarens tjänster. Trots det brukar exploatörerna av alla inblandade parter benämnas som uppdrags-givaren. Det förklaras av att det är exploatören som ytterst avgör om en arkeologisk undersökning ska genomföras utifrån de villkor ställt. () är central förvaltningsmyndighet för frågor om kulturmiljön och kulturarvet. Med kulturmiljö menas den miljö som har formats av människor genom tiderna, t.ex. boplatser, boendemiljöer, kommunikationsleder och jord- och skogsbruk. Kulturarvet utgörs av de traditioner och värden som förs över från tidigare generationer. Enligt sin instruktion (1997:1171) ska värna om kulturvärden och verka för att hänsyn tas till kulturarvet. har flera myndighetsuppgifter med anknytning till uppdragsarkeologi. En uppgift är att föra och utveckla de centrala arkeologiska registren såsom fornminnesregistret och det antikvarisk-topografiska arkivet. Antikvarisk-topografiska arkivet () är centralt arkiv för , och Kungliga myntkabinettet. Här finns handlingar . En av de viktigaste serierna i ämbetsarkivet, den s.k. topografiska serien, består av handlingar ordnade efter landskap och stad eller socken. De innehåller uppgifter om fornlämningar och arkeologiska fynd m.m. Vid sidan av de topografiska serierna finns stora ritnings- och fotografisamlingar - planer och uppmätningar från arkeologiska inventeringar och utgrävningar, bilder över kulturmiljöer och fasta fornlämningar. En annan myndighetsuppgift är att besluta om verkställighetsföreskrifter vad gäller förfarandet vid ingrepp i fast fornlämning. Myndigheten ger också ut allmänna råd och rekommendationer som rör uppdragsarkeologi. Den centrala tillsynen (överinseende) av kulturminneslagens tillämpning bl.a. när det gäller fornlämningar är en annan av uppgifter. Med ca stöder forsknings- och utvecklingsarbete inom kulturområdet, däribland projekt som rör kulturhistorisk kunskap och uppdragsarkeologi. Myndigheten driver själv vissa utvecklingsprojekt som rör uppdragsarkeologi. Vid sidan av dessa myndighetsuppgifter ska enligt instruktionen utföra arkeologiska undersökningar. Myndighetens arkeo-logiska uppdragsverksamhet är den mest omfattande i landet och har bedrivits . Verksamheten utförs av avdelningen för arkeologiska undersökningar, vanligen kallad UV (uppdragsverksamheten). Av reglerings-brevet till för framgår att verksamheten ska utgöra ett separat verksamhets- och resultatområde som i sin helhet ska finansieras med avgiftsintäkter och andra externa intäkter. ska också svara för antikvarisk konservering - en tjänst som utförs på uppdrag och finansieras med avgiftsintäkter. Antikvarisk konservering utförs av antikvarisk-tekniska avdelningen, som har en blandfinansiering. har rätt att överklaga beslut fattade av domstol eller annan myndighet enligt kulturminneslagen. Rätten till överprövning omfattar även de beslut om uppdragsarkeologiska ärenden som länsstyrelserna fattat. kan därmed överklaga beslut som rör eller får konsekvenser för myndighetens egen uppdragsverksamhet, något man också gjort. Länsstyrelserna och de regionala museerna - länsmuseerna eller motsvarande museer - bildar tillsammans kulturmiljösektorns regionala organisation. Länsstyrelserna fattar beslut i löpande förvaltnings-ärenden, t.ex. beslut om ingrepp i fast fornlämning. Inför beslut som är av större vikt ska länsstyrelserna samråda med . Enligt kulturminneslagen ska länsstyrelserna ha tillsyn över kulturminnesvården i respektive län. Vid tillsynen ska de samverka med kulturminnesvårdande organ i länet och särskilt det regionala museet. Länsstyrelserna har också till uppgift att främja det egna länets utveckling och ska samordna olika samhällsintressen inom myndighetens ansvarsområde. Utöver uppgifter inom kulturmiljövården har länsstyrelserna uppgifter som gäller bl.a. samhällsplanering och boende, kommunikationer, regional näringspolitik, naturvård och miljöskydd. Skyddet av fornlämningar, liksom skyddet av natur och miljö, ska således vägas mot samhälleliga och enskilda intressen av att utveckla länet vad gäller infrastruktur, bostadsbyggande, företagande och sysselsättning. Länsstyrelserna ska även verka för en effektiv konkurrens i privat och offentlig sektor i sina respektive län. De ska även verka för att konkurrensaspekten beaktas i länsstyrelsernas eget arbete. Det regionala kulturmiljöarbetet bygger i flertalet län på en samverkan mellan ett statsbidragsberättigat museum och . De regionala museerna är självständiga juridiska personer, vanligen stiftelser. Ofta är tillsammans med en kommun och en hembygds- eller fornminnesförening stiftare. drivs som ett aktiebolag. Museerna är berättigade till statsbidrag för kulturmiljöarbetet om de också får bidrag från eller någon annan huvudman. Statsbidraget ska stödja museerna i deras uppgift att samla in, bearbeta och förmedla kunskap om bl.a. regionens kulturarv. har för beslutat om bidrag till regionala museer på . Den övervägande delen av stödet fördelas av efter samråd med . Stöd till regionala och lokala museer i försökslänen , och fördelas av . Staten kan ställa villkor för stödet. Sådana villkor kan vara att museet ska bidra med kunskap till , utföra besiktningar eller vara remissinstans. De flesta regionala museer bedriver arkeologisk uppdragsverksamhet. I ett ärende där en fornlämning berörs kan museet således ha medverkat dels som kunskapspartner och remissinstans, dels som undersökande organisation. Exploatörer kan vara kommuner, statliga myndigheter, privata företag, privatpersoner eller ideella föreningar, t.ex. golfklubbar. Markexploateringen kan alltså styras av ett samhällsintresse, ett affärsintresse eller av ett rent privat intresse. Projektet kan finansieras med offentliga eller privata medel. Exploatörernas primära intresse är att få tillgång till marken. För detta måste de vara beredda att betala för de arkeologiska utredningar och undersökningar som har beslutat ska genomföras. Kravet på arkeologiska undersökningar kan uppfattas som ett moment som fördyrar och försenar exploateringen. har inte kunnat ta fram aktuella uppgifter om hur de totala arkeologikostnaderna fördelas på olika kategorier av exploatörer. Av ett utkast till en intern promemoria går att utläsa att staten, genom främst och , är den största exploatören. De statliga exploatörerna stod för av de totala arkeologikostnaderna , medan kommunerna stod för av kostnaderna. Huvuddelen av uppdragsarkeologin bekostas därmed med skattemedel. , 22 regionala museer och ett tiotal kommunala museer bedriver arkeologisk uppdragsverksamhet. Därutöver finns det ett fåtal undersökare i privat regi som åtar sig liknande uppdrag. och högskolor kan anlitas för eller delta i uppdragsarkeologiska undersökningar. På grundval av beslut ingår exploatören och den arkeologiska undersökaren ett avtal som reglerar bl.a. arvode för uppdraget, betalningsrutiner, tidsplan, ansvar och skadeståndsskyldighet. Om en tvist skulle uppstå mellan exploatör och undersökare - t.ex. om exploatören inte betalar för utfört arkeologiskt arbete - är det undersökaren som får driva en eventuell rättslig process. Undersökaren kan bli skadeståndsskyldig gentemot exploatören om uppdraget exempelvis inte utförs inom avtalad tid. Undersökarna ska svara för undersökningsplanering, fältarbete, analys och rapportering samt registrering och konservering av fynd. De utför det arkeologiska arbetet för exploatörernas räkning, men har även ansvar i förhållande till de kulturmiljövårdande myndigheterna. Undersökarna ska svara för att arbetet genomförs på ett kostnads-effektivt sätt och håller vetenskapligt god kvalitet. rekommenderar att de arkeologer som deltar i en arkeologisk undersökning har minst 60 poäng i ämnet arkeologi samt har genomfört godkänd praktiktjänstgöring om minst tre månaders fältarbete under sakkunnig ledning. Arkeologer i arbetsledande ställning rekommenderas därutöver ha mångårig erfarenhet av arkeologiska undersökningar samt dokumenterad vetenskaplig kompetens, gärna i form av en högre akademisk examen eller aktiva forskarstudier. Grundläggande arkeologiutbildning bedrivs vid tio universitet och högskolor i landet, varav sju utfärdar både kandidat- och magisterexamen. Det finns tre huvudinriktningar inom arkeologin - arkeologi, medeltidsarkeologi och laborativ arkeologi. Arkeologisk forskning bedrivs vid universiteten i , , , , och samt vid på , , och . ingår det i högskolans lagstadgade uppdrag att samverka med det omgivande samhället och att informera om sin verksamhet. Ett mål för högskolorna är att integrera denna samverkan i utbildning och forskning, men också att aktivt använda och dra nytta av erfarenheter i det omgivande samhället. har i en rapport konstaterat att samverkansuppdraget förändrar högskolans uppdrag i dess helhet. Förändringen handlar inte om en särskild (tredje) uppgift, utan om förändrade krav på forskningen och utbildningen. En kandidatexamen i arkeologi omfattar 120 poäng och ska innehålla minst 60 poäng arkeologi. En magisterexamen i arkeologi omfattar 160 poäng, varav minst 80 poäng arkeologi. Under /01 avlade 40 personer kandidatexamen och 70 magisterexamen med arkeologi som huvudämne. disputerade 15 personer. Arkeologerna är en rörlig yrkeskår Arkeologiska undersökningar är till stor del ett säsongsbetonat arbete. Själva fältarbetet är knutet till månaderna /november. En stab av fast anställd personal kompletteras vid behov med tillfälligt anställda, dock inte enbart under fältsäsongen. Vid för arkeologiska undersökningar (UV) har antalet tillsvidareanställda minskat. hade avdelningen 176 tillsvidareanställda jämfört med 138 . Den tillfälligt anställda personalen utgör av hela personalstyrkan beroende på säsong och konjunkturläge. Antal anställda vid med tillsvidareanställning resp. annan typ av anställning den 31/12 resp. 30/6 1997-2002. Arbetslösheten bland yrkesverksamma arkeologer är hög, särskilt . , den underavdelning inom som organiserar arkeologer, uppvisar på årsbasis en arbetslöshet bland sina medlemmar på . Förbundet menar att man som nyutexaminerad arkeolog måste vara beredd att flytta, ta vikariat och projektanställningar eller vara arbetslös. Osäkra anställningsvillkor gäller dock inte enbart nyutexaminerade arkeologer. Även arkeologer med arbetslivserfarenhet får tillfälliga anställningar hos olika undersökare. Ett ingrepp i en fornlämning är oåterkalleligt. En arkeologisk undersökning kan inte göras om. Det går heller inte att i efterhand kontrollera hur undersökningen genomfördes. Tillstånd till ingrepp i fasta fornlämningar ges inte bara för mark-exploatering, utan även för forskning. I båda fallen ska samhälls-intresset väga tyngre än intresset av att bevara fornlämningen. Exploatörerna får dock normalt tillstånd till ingrepp för planerade mark-exploateringar, om de är beredda att stå för de kostnader för arkeologiska undersökningar som länsstyrelserna anser nödvändiga. Avsteg från kulturminneslagens intentioner att skydda fasta fornlämningar innebär kostnader på både kort och lång sikt. En fornlämning som inte kan bevaras ska undersökas och dokumenteras på exploatörens bekostnad. Fornfynd som tas om hand ska vårdas och lagras vid museerna. Huvuddelen av de sammanlagda kostnaderna för uppdragsarkeologi betalas med skattemedel. Länsstyrelserna beslutar om ramarna för de avtal som exploatörerna och undersökarna ska ingå. Exploatörerna har begränsade möjligheter att påverka länsstyrelsernas val av undersökare och kostnaderna för undersökarnas tjänster. ska värna om kulturvärden och verka för att hänsyn tas till kulturarvet. ska bedriva arkeologisk uppdragsverksamhet som är beroende av att ingrepp i fornlämningar medges. Länsstyrelserna och de regionala museerna ska samverka. De ska även ha affärsliknande relationer i uppdragsarkeologiska ärenden. I ett ärende där en fornlämning berörs kan medverka både som remissinstans och som undersökande organisation. rekommenderar att de arkeologer som deltar i en uppdragsarkeologisk undersökning har minst 60 poäng i ämnet arkeologi och godkänd praktiktjänstgöring. har amatörarkeologer fått delta i arkeologiska undersökningar som utförts med tillstånd för forskning. Ingrepp ska ge ny kunskap Markexploateringar kan innebära att fornlämningar kommer till skada eller helt förstörs. bidrar de arkeologiska utredningar och förundersökningar som föregår ett tillstånd om ingrepp i fornlämning till att öka kännedomen om fornlämningars förekomst och utbredning. De arkeologiska undersökningar som fullföljs förväntas bidra till att öka kunskapen om vår historia. Regeringen har betonat att resultaten ska komma till användning i vetenskaplig forskning och utveckling. Universiteten som mottagare och medverkande menar att den uppdragsarkeologiska verksamheten har burit spår av synsättet att objektivt samla in fakta om och dokumentera fornlämningen. Ända första hälft sägs detta synsätt ha dominerat. ställs högre krav på att resultaten ska tolkas. Den rådande uppfattningen bland de kulturmiljövårdande myndigheterna är att uppdragsarkeologi ska ses som ett led i en framåtsyftande forskningsprocess. Av de uttalanden regeringen gjort vad gäller uppdragsarkeologi och forskning framgår att universitets- och forskningsorganisationen dels aktivt ska medverka i planeringen, dels vara mottagare av resultaten. I propositionen Uppdragsarkeologi m.m. säger regeringen att en arkeologisk undersökning syftar till att säkra arkeologiska data och fynd på ett sådant sätt att fornlämningens vetenskapliga innehåll blir tillgängligt för forskare och allmänhet. Även i propositionen Utbildning och forskning - Kvalitet och konkurrenskraft understryker regeringen vikten av att arkeologiska uppdragsundersökningar görs på ett sådant sätt att de kan utnyttjas av olika forskningsinriktningar inom arkeologi och näraliggande discipliner. I propositionen betonas också forskningens aktiva medverkan och vikten av en tydlig fördelning av roller och ansvar mellan forskningen och andra aktörer. Regeringen skriver bl.a.: De omfattande uppdragsundersökningarna . innebär en utomordentlig potential för forskningen - även i ett internationellt perspektiv - och utgör en vetenskaplig och organisatorisk utmaning. För att de rätt skall kunna utnyttjas måste undersökningarna göras till delar i en framåtsyftande forskningsprocess. Det är viktigt att vetenskapliga frågeställningar finns med redan i ett tidigt planeringsskede. Detta kan bara ske genom aktiv medverkan från universitets- och forskningsorganisationen. - - - En utvecklad och tydlig fördelning av roller och ansvar mellan de medverkande är en viktig förutsättning för att verksamheten skall kunna drivas effektivt och målinriktat och ge en god behållning. Det innebär att inte bara , länsmuseerna m.fl. inom den kulturmiljövårdande sektorn utan även universitets- och forskningsorganisationen har ett ansvar för att ta till vara de möjligheter som uppdragsarkeologin erbjuder. - - - Inte minst är det viktigt att den forskning, som utförs utifrån uppdragsarkeologin kan ges en bra och till sina uppgifter väl anpassad organisation, t.ex. med tanke på universitetens utbildningsmöjligheter och den inriktning på långsiktig kunskapsuppbyggnad om landets historia som också är en av kulturmiljövårdens främsta uppgifter. Det bör ankomma på de ansvariga myndigheterna att ta de initiativ som kan krävas i detta sammanhang . för att långsiktigt åstadkomma en god interaktion mellan den arkeologiska uppdragsverksamheten och forskningen. instämde i regeringens resonemang och pekade på att universiteten och forskningsrådet () måste samverka med och den kulturmiljövårdande organisationen om uppdragsundersökningarna ska ge full vetenskaplig utdelning. Vidare menade utskottet att universitetsforskningen och den rådsstödda forskningen bör ges ett sådant inflytande över verksamheten att den främjar utbildningen och den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden. Samspelet mellan forskningen och uppdragsarkeologin Det finns en skiljelinje mellan den arkeologiska grundforskningen vid universiteten och uppdragsarkeologin. Uppdragsarkeologin måste utgå från den fornlämning som för tillfället ska undersökas och den forskning som är aktuell och relevant i sammanhanget. Forskare kan fritt välja vetenskapliga problem och arkeologiskt material. Forskare har möjlighet att välja bland material som tagits fram inom uppdragsarkeologi eller vid särskilda forskningsgrävningar. Resultat och tillvaratagna fynd från en uppdragsarkeologisk undersökning kan därmed eventuellt komma till användning. Precis som inom andra forskningsområden finns det vetenskapliga "trender" inom den arkeologiska forskningen. Det innebär att forskarnas intresse för en viss typ av arkeologiskt material inte behöver överensstämma med det som för tillfället grävs ut inom uppdragsarkeologi. Materialet kan dock komma att användas vid en betydligt senare tidpunkt. framhåller att och regeringens krav på att utvinna ny kunskap förutsätter ett vetenskapligt arbetssätt inom uppdragsarkeologi där målet är att tolka det arkeologiska materialet. Utan tolkning anses materialet inte vara användbart för grundforskningen. Enligt flera bedömare sätter de ekonomiska villkoren ramar för vilken vetenskaplig rapportering som är möjlig. finns det tecken på att forskning eller forskningsnära verksamhet bedrivs inom de uppdragsarkeologiska organisationerna. I en promemoria från i län uttrycks följande önskemål avseende vetenskapligt samarbete: ser gärna att ett vetenskapligt samarbete med någon universitetsinstitution kommer till stånd och att undersökningen integreras i något pågående forskningsprojekt inom eller utom den egna organisationen. Flera undersökare har forskarutbildade arkeologer anställda och det har blivit vanligare att stora arkeologiska undersökningar avrapporteras i ambitiöst utformade publikationer. menar att de arkeologiska rapporterna ska betraktas som forskningsredovisningar. Universitetsforskarnas aktiva medverkan i uppdragsarkeologiska undersökningar förefaller i huvudsak vara avgränsad till representation i olika styr- eller referensgrupper. När den undersökande organisationen eller knyter till sig referensgrupper är målet oftast kvalitetskontroll. Referensgruppen finns vanligtvis med från projektets start. De ur vetenskaplig synpunkt mest intressanta undersökningarna beror på projektets storlek, men det tycks framför allt vara till de stora arkeologiska projekten referensgrupper knyts. rapporterade till regeringen att samspelet mellan uppdragsarkeologi och akademisk arkeologi vid universitet och högskolor hade varit mycket dålig. Myndigheten talade i termer av "misshushållning av de uppdragsarkeologiska resultaten". Endast en mycket liten del av den akademiska forskningen var baserad på uppdragsarkeologins resultat eller utnyttjade dess källmaterial. Slutsatsen baserades på en uppföljning gjord av 1995 om hur det uppdragsarkeologiska resultatet användes inom forskningen. Myndigheten hade bl.a. gjort en genomgång av samtliga avhandlingar i arkeologi och medeltidsarkeologi 1964-1993. Genomgången visade att endast av avhandlingarna till väsentlig del var grundade på uppdragsarkeologiska resultat. åskådliggör bristen på samspel på följande sätt: Tolkade resultat från undersökningarna måste ut tydligare och snabbare så att de kan återverka på fortsatt forskning även genom andra än undersökarna själva. Under har t.ex. omfattande undersökningar gjorts av boplatsområden, som kompletterar de stora gravfältsundersökningarna tidigare. Detta ger oss speciella möjligheter sett i ett europeiskt perspektiv att få en helhetsbild av samhället. Varför är det så få forskare som utnyttjar den möjligheten? Universitetsforskare arbetar ofta med gravar och andra monument. Mot bakgrund av det dåliga nyttjandet av uppdragsarkeologiskt material, och mot bakgrund av vad regeringen uttalade om bättre samverkansformer i den s.k. forskningspropositionen, drev projektet och forskning. Projektet har huvudsakligen gått ut på att fem s.k. forskningskoordinatorer har varit anställda vid universiteten i , , , och . Koordinatorernas uppgift har varit att utgöra ett regionalt vetenskapligt stöd för länsstyrelser och undersökare. Bland annat skulle koordinatorerna stödja länsstyrelserna i samband med utformande av regionala forskningsplaner, kravspecifikationer och bedömningen av undersökningsplaner. De skulle även verka för att uppdragsarkeologiskt material kom till användning inom forskningen och skapa en dialog mellan grundforskning och sektorsforskning. Vid vissa universitet har man försökt integrera praktisk fältarkeologi och utbildningen i arkeologi genom att förlägga seminariegrävningar i anslutning till uppdrags-arkeologiska projekt. Forskningskoordinatorerna har även medverkat till att universiteten aktivt har deltagit vid utformningen av forskningsprogram knutna till aktuella, större exploateringar. har låtit två externa bedömare utvärdera delar av ovan nämnda projekt. En samlad utvärderingsrapport för projektet ska enligt uppgift redovisas av . Av ett utkast till redovisning av projektets samlade resultat framgår att inriktningen och utfallet varierat mellan regionerna, men att bedömer att resultaten över lag har varit goda vad gäller t.ex. ökad samverkan mellan uppdragsarkeologin och universiteten, ökad vetenskaplig kvalitet, bättre kunskapsutbyte och bättre nyttjande av befintligt källmaterial i forskningen och i utbildningen. Projektet har dock inte fått någon fortsättning på grund av att man inte kunnat hitta någon finansiering. har efter 1995 inte gjort någon ny uppföljning av hur resultaten nyttjas inom forskningen. Myndighetens uppfattning är ändå att det läggs fram fler avhandlingar än tidigare som till stora delar baseras på arkeologiska uppdragsundersökningar. Merparten av dessa läggs fram av doktorander som också har en anställning inom kulturmiljövården, bl.a. vid arkeologiska uppdragsverksamhet. Det råder en relativt samstämmig uppfattning om att kraven på vetenskapliga frågeställningar i den tidiga planeringen av en uppdragsarkeologisk undersökning har ökat. Länsstyrelserna ska enligt föreskrifterna till kulturminneslagen bl.a. ställa krav på att undersökarna har den kunskap om det arkeologiska forskningsläget inom sakområdet och det geografiska området som undersökningen kräver. framhåller i sina allmänna råd till föreskrifterna att undersökaren bör ha ett forskningsprogram som undersökningarnas inriktning bör relateras till. Bör har dock kommit att tolkas som ska. Trots att det inte finns några uttryckliga krav på forskningsprogram i föreskrifterna har i ett överklagande av ett länsstyrelsebeslut till länsrätten framhållit att en undersöknings vetenskapliga inriktning med tydlig koppling till ett forskningsprogram ska tillmätas stor betydelse.