bet · GQ01JUU6 · 2003-02-20 00:00:00 — I samma motion begärs attkontroll av inpasserande på anstalterna skall skemed hjälp av narkotikahundar.I propositionen Nationell narkotikahandlingsplan(prop. 2001/02:91, bet. 2001/02:SoU15, bet.2001/02:JuU5y, rskr. 2001/02:193) underströkregeringen att kriminalvården har en viktig funktionatt fylla i samhällets insatser motnarkotikamissbruket. Utgångspunkten skall enligtregeringen vara att intagna utan narkotikaprobleminte skall behöva komma i kontakt med narkotika, attmissbrukare avskärs från tillförsel av narkotika ochatt intagna förhindras att bedriva narkotikahandelinom häktena och anstalterna samt ute i samhället.För att åstadkomma en narkotikafri miljö krävsenligt regeringen en kombination av kraftfullamotivations- och behandlingsinsatser och väl avvägdakontrollåtgärder. Regeringen aviserade ipropositionen särskild narkotikasatsning inom kriminalvården.Förutom omfattande insatser för identifiering,motivering och behandling av intagna medmissbruksproblem angav regeringen att särskildainsatser skall göras för att kraftigt minskainförseln av narkotika, bl.a. genom att ytterligareöka kunskapen och utveckla metoder för att förhindraatt narkotika förs in på häkten och anstalter.Propositionen behandlades i avsocialutskottet (bet. 2001/02: SoU15), somtillstyrkte förslaget. I yttrande tillsocialutskottet behandlade justitieutskottetliknande yrkanden som de nu aktuella (bet.2001/02:JuU5y s. 13 f). Utskottet framhöll därvidatt bestämmelserna om de kontrollåtgärder som kanvidtas inom såväl häkten och anstalter som frivårdeni allt väsentligt är ändamålsenligt utformade. Ävenom man kunde konstatera att regelverket ger godamöjligheter att genom kontroll förhindra attnarkotika förs in i anstalterna, förekommer sådaninförsel i en på vissa håll ganska utbreddomfattning. Utskottet välkomnade därför ett uppdragsom skulle få att ytterligareöka kunskapen och utveckla metoder för att förhindraatt narkotika förs in på häkten och anstalter.Utskottet ansåg att någon ökad slutenhet avanstalterna inte borde tillgripas, även om detskulle kunna förhindra en del av narkotikainflödet,eftersom öppenheten är avgörande för att minska deskadliga följderna av frihetsberövandet och för attfrämja den intagnes anpassning i samhället.Beträffande frågan om besök under sådanaförhållanden att den intagne och den besökande intekan överlämna föremål till varandra (den s.k.glasrutan) hänvisade utskottet till det avregeringen aviserade uppdraget tillKriminalvårdsstyrelsen att utreda vad det finns förhjälpmedel som kan användas i arbetet för attförhindra införsel av narkotika, i vilken mån deolika hjälpmedlen kan bidra till att personalen kananvändas till andra uppgifter än kontroll ochövervakning samt vilken kostnad användningen avhjälpmedlen kan leda till. Med hänvisning till detaviserade uppdraget ansåg utskottet attmotionsyrkandena i denna del var tillgodosedda.Genom beslut (Ju2002/3054/)gav regeringen i uppdrag attgenomföra en särskild satsning på att bekämpanarkotikamissbruket bland kriminalvårdens klienter.I uppdraget ingick också bl.a. att öka kunskapen ochutveckla metoderna för att förhindra att narkotikaförs in på häkten och anstalter. Uppdraget i dendelen skall redovisas senast den 1 oktober 2003.Kriminalvårdsstyrelsen antog i sin tur den 18 juni2002 en handlingsplan för en särskild satsning pånarkotikabekämpning m.m. inom kriminalvården (dnr2002-005943). Handlingsplanen anger tydligariktlinjer och ramar för den verksamhet som skallbedrivas vid de lokala kriminalvårdsmyndigheternasom deltar i den särskilda narkotikasatsningen. Föratt minska införseln och förekomsten av narkotika påanstalter och häkten skall sex narkotikahundaranskaffas till kriminalvården. Samtliga hundarberäknas enligt varaverksamma från andra kvartalet 2003.Utskottet behandlade liknande yrkanden även isamband med behandling av budgetpropositionen för år2003 (bet. 2002/03:JuU1 s. 96 f).Utskottet instämmer i vad motionärerna anför ombetydelsen av att förhindra införsel av narkotika påanstalter och häkten. Den ovan nämnda satsningen motnarkotika på anstalterna innebär också att storainsatser nu görs för att komma till rätta med denproblematiska narkotikasituationen inomkriminalvården. När det gäller yrkandet om besökunder sådana förhållanden att den intagne och denbesökande inte kan överlämna föremål till varandra,t.ex. genom åtskillnad med hjälp av en glasruta,anser utskottet generellt sett i likhet med vadutskottet vid tidigare behandling av liknandeyrkanden anfört att någon ökad slutenhet avanstalterna inte bör tillgripas. Öppenhet och enunder omständigheterna naturlig kontakt med anhörigaär av avgörande betydelse för att minska de skadligaföljderna av frihetsberövandet och för att främjaden intagnes anpassning i samhället. Som anförtsovan skall senast den 1oktober 2003 redovisa ett uppdrag från regeringenatt öka sin kunskap om problematiken och utvecklametoder för att förhindra att narkotika förs in påhäkten och anstalter. I avvaktan härpå bör någradefinitiva ställningstaganden inte göras.Begäran om anskaffning av narkotikahundar tillkriminalvården får anses tillgodosedd genom beslutetom anskaffning av sex sådana hundar.Utskottet föreslår att avslår motionJu281 i nu behandlade delar.PermissionerI detta avsnitt behandlar utskottet tremotionsyrkanden som går ut på att elektroniskövervakning, bl.a. med användande av GPS-teknik, bör användas vid permissioner ochfrigång. Utskottet behandlar också ettmotionsyrkande om att de intagna inte skallfå disponera sitt pass under permissioner.Utskottet föreslår att avslårmotionsyrkandena. Utskottet hänvisar därvidtill en genomförd uppstramning avpermissionsreglerna samt till befintligamöjligheter att på olika sätt kontrollera enintagen under permission och frigång. Jämförreservation 20 (m, kd).I motionerna Ju262 (m), Ju298 (s) och Ju349 (kd)framförs yrkanden om att elektronisk övervakning,bl.a. med hjälp av GPS-teknik, bör komma tillanvändning vid permissioner för att förhindrarymningar och att teknikutvecklingen på området börstimuleras. I motion Ju349 anförs att de intagnaspass alltid skall tas om hand vid permissioner ochatt det inte skall vara möjligt för intagna attkvittera ut ett nytt pass före en permission.För att underlätta anpassningen i samhället kan enintagen enligt 32 § första stycket KvaL beviljastillstånd att lämna anstalten (normalpermission), om det inte finns påtaglig faraför fortsatt brottslig verksamhet eller avsevärdfara för annat missbruk. Vid denna bedömning skallsärskilt beaktas om den intagne nyttjat ellerförfarit olagligt med narkotika inom anstalten ellerutan giltigt skäl vägrat att lämna urinprov.Permission får enligt 32 § andra stycket ocksåbeviljas om någon annan särskild anledningföreligger (särskild permission).För permission får ställas de villkor som anseserforderliga beträffande vistelseort,anmälningsskyldighet eller annat. Om noggranntillsyn behövs kan det föreskrivas att den intagneunder permissionen skall stå under bevakning.I fråga om permissioner gäller dessutom vissakvalifikationstider. Sålunda bör enligt 12 § förstastycket KvaF den som dömts till minst två årsfängelse inte utan särskilda skäl beviljaspermission innan han har avtjänat avstraffet.Med anledning bl.a. av kritik frånRiksrevisionsverket i rapporten , en hindersanalys (RRV 1999:27)tillsatte en arbetsgrupp inomkriminalvården för att se över den praktiskatillämpningen av gällande regler för utevistelseroch, i mån av behov, föreslå erforderligaförändringar i regelverket.Arbetsgruppen redovisade sittuppdrag i rapporten utevistelser. Avrapporten framgår att det fanns brister i detdåvarande regelverket samt i fråga om den praktiskatillämpningen av detta. Sammanfattningsvis ansågsatt lagstiftningen på området vartillfredsställande, men att i vissa delar borde arbetas om.Arbetsgruppens främsta kritik rörde dock denpraktiska tillämpningen av regelverket samt bristeri intern kontroll och uppföljning. Permissioner hadei många fall beviljats slentrianmässigt, ochsärskilda permissioner hade ibland beviljats förtveksamma ändamål. I många fall hade särskildavillkor för utevistelserna saknats trots att de hadebehövts. Härtill kom att kontrollen av de intagnavarit bristfällig. Kriminalvården hade i ett flertalfall haft dålig kännedom om under vilka förhållandenden intagne tillbringat permissionen. Någon meringående uppföljning efter genomgången permissionhade inte skett utan i regel hade endast drogfrihetoch färdhandlingar kontrollerats vid återkomstentill anstalten. Enligt arbetsgruppen krävdes det enstramare tillämpning, bättre kontroll och minskadvolym av utevistelser. En rad åtgärder föreslogs,bl.a. att lokala och regionala chefer omedelbartskulle ges i uppdrag att göra en genomgångav samtliga intagnas utevistelser och därvidsärskilt kontrollera att regelsystemet tillämpadeskorrekt.Kriminalvårdsstyrelsen har härefter omarbetat sinaföreskrifter om permissioner. gällandeföreskrifter och allmänna råd (KVVFS 2002:2)innehåller i huvudsak följande. Inledningsvisunderstryks vikten av en väl genomtänktpermissionsplanering och att permissioner alltidmåste prövas efter lagstiftningens krav. Vidareinnehåller de en uppräkning av faktorer som börbeaktas vid den riskbedömning som skall göras införvarje permissionstillfälle. Där anges bl.a. deförhållanden under vilka den intagne kommer atttillbringa den eventuella permissionen. Härvid börbeaktas risken för att vistelsemiljön kan innebäratillgång till alkohol, droger, vapen och potentiellaeller identifierade brottsoffer. Kontrollen avvistelsemiljön kan ske på olika sätt, t.ex. kanpolismyndighet eller frivård kontaktas för attefterhöra om de har någon information om dentilltänkta permissionsadressen. Vid osäkerhet omriskerna bör utredningen kompletteras med ettutlåtande från en psykiater eller psykolog mederfarenhet av riskvärdering. Då ett sådant utlåtandebegärs bör särskilt den intagnes grad av psykopatiefterfrågas. I de allmänna råden sägs också att detvid prövningen avseende intagen som deltagit i gäng-eller ligabrottslighet även bör beaktas tidpunkterför målkamraters utevistelser i de fall samtidigautevistelser bedöms medföra risk för fortsattbrottslighet.Bland föreskrifterna upptas även bestämmelser omkvalifikationstid (1 §). I anslutning till denbestämmelsen upplyses att minimitiden inte utgörnågon utfästelse om permission . Enintagen bör inte beviljas normalpermission vidminimitid i ett antal närmare uppräknade fall,exempelvis om han under tidigare eller pågåendeverkställighet misskött permissioner eller annanutevistelse.Såvitt gäller särskild permission anges i deallmänna råden att alla förutsebara aktiviteter börinplaneras för att utföras under normalpermission (4§). Som exempel på när i stället särskild permissionfår beviljas nämns närvaro vid närståendesbegravning och vissa fall av inställelse viddomstolsförhandling. Särskild permission kan ocksåkomma ifråga för vissa långtidsdömda som intemedges normalpermission i syfte att minskaskadeverkningarna av ett långt frihetsberövande(s.k. lufthålspermission). Vid sådana permissionerskall särskild vikt läggas vid de säkerhetsmässigaförhållanden under vilka permissionen skallgenomföras, såsom innehåll, tidpunkt, plats, antaltjänstemän som skall medverka m.m.Om det föreligger påtaglig risk för att en intagenkan komma att missköta permissionen normalpermission eller särskild permission ellerbegå brott under permission, men trots det börbeviljas permission, skall den vara bevakad (8 §).I föreskrifterna anges vidare att en skriftligpermissionsplan skall upprättas för varjepermissionstillfälle (5 §) och att villkor om attfölja planen skall ställas om det inte bedöms varaobehövligt (7 §). Även i övrigt kan villkor förpermissionen uppställas. När det gäller intagna somdömts för narkotikabrott, våldsbrott eller annanallvarlig brottslighet skall villkor om vistelseort,permissionsadress och anmälningsplikt ställas om detinte kan anses obehövligt. För särskild permissionskall alltid ställas villkor om ändamål ochvistelseort (7 §). I de allmänna råden till dennabestämmelse anges att om den intagne bedöms vara ibehov av stöd av medföljande personal för att kunnagenomföra permissionen enligt uppgjord plan, kan somvillkor anges att den intagne skall åtföljas avkriminalvårdstjänsteman. Ett villkor för permissionkan vara att den intagne lämnar in sitt pass tillanstalten. Även i övrigt ges vissa allmänna råd omnär villkor för permissioner skall ställas och vilkaslags villkor som kan användas.Bestämmelser finns också om uppföljning efterpermission (11 §) innebärande att utfallet skallkontrolleras, vilket anges kunna ske genom kontrollav drogfrihet, färdbiljetter, intyg m.m.Av kriminalvårdens officiella statistik framgår attantalet påbörjade permissioner, såvälnormalpermissioner som särskilda permissioner,minskat väsentligt . Antaletmisskötta permissioner genom uteblivande har ocksåminskat (se tabell).Permissioner enligt 32 § KvaL-----------------------------------------------------------|År | Normalpermissioner | Särskilda permissioner |------------------------------------------------------------| | Antal |Misskötta | Antal |Misskötta || |påbörjade | genom |påbörjade | genom || |permissioner |uteblivande |permissioner |uteblivande|------------------------------------------------------------|1998| 18 530 | 240 | 33 368 | 77 |------------------------------------------------------------|1999| 19 934 | 255 | 33 457 | 68 |------------------------------------------------------------|2000| 17 452 | 172 | 21 588 | 26 |------------------------------------------------------------|2001| 13 657 | 182 | 15 481 | 38 |------------------------------------------------------------Från har inhämtats attintensivövervakning med hjälp av GPS-teknik har använts påprov i . Omfattningen av dessa försök, liksomframgången med försöken, har dock varit mycket begränsad.Som komplement till annan teknik kan dock GPS-teknikenvara användbar. kommer under år2003 bedriva ett projekt där alternativa tekniska koncepttill dagens system för intensivövervakning, exempelvisGPS-baserad eller GPS-kompletterad övervakning, kommer attutvärderas.Utskottet behandlade liknande yrkanden senast hösten2001 (bet. 2001/02:JuU6 s. 15 f).Utskottet kan konstatera att föreskrifterna på områdetstramats upp betydligt . Antalet beviljadepermissioner har till följd härav minskat väsentligt ochantalet intagna som misskött sin permission genom attavvika har också minskat i motsvarande grad.Föreskrifterna synes nu ha fått en ändamålsenligutformning.De kontroll- och stödeffekter som skulle kunna uppnåsmed hjälp av intensivövervakning torde i de flesta fallkunna uppnås genom en utökad användning av möjligheten attställa villkor vid permissioner, t.ex. om vistelseadress,anmälningsskyldighet eller hembesök avkriminalvårdspersonal. Den utredning och tekniskainstallation som måste föregå användning av sådanintensivövervakningsutrustning som används förkorttidsdömda och för utslussning av långtidsdömda är såresurskrävande att det inte torde stå i proportion till devinster som eventuellt skulle kunna uppnås genom attanvända sådan övervakning i samband med permissioner.Sådan GPS-teknik som förespråkas av flera avmotionärerna för permissioner finns inte utvecklad idagsläget. Behovet av sådan teknik torde vara begränsattill ett fåtal långtidsdömda som framstår som särskiltrymningsbenägna. I vart fall finns i avvaktan påKriminalvårdsstyrelsens utvärdering av alternativatekniska koncept för elektronisk övervakning inget skälför att göra något uttalande i frågan. Utskottetföreslår att avslår motionerna Ju262 och Ju298samt motion Ju349 i här aktuell del.Begäran från motionärerna bakom Ju349 om att den intagneinte skall kunna ha tillång till sitt pass i samband medpermission får anses tillgodosedd genom möjligheten attsom villkor för permission uppställa att den intagne måstelämna ifrån sig sitt pass. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motion Ju349 även i denna del.Verkställighet genom elektroniskövervakningI detta avsnitt behandlar utskottet ettmotionsyrkande om att fängelsestraff upp till sexmånader borde kunna verkställas genomintensivövervakning med elektronisk kontroll.Utskottet håller fast vid sitt tidigareställningstagande att tillämpningsområdet förintensivövervakning inte bör utvidgas. Utskottetföreslår att av-slår motionsyrkandet.Jämför reservation 21 (fp, v).I motion Ju265 (v) begärs att det skall bli möjligt attverkställa fängelsestraff på upp genomintensivövervakning med elektronisk kontroll.Lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektroniskkontroll är tillämplig på verkställighet av dom påfängelse , dock inte fängelse somutdömts i förening med skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 §brottsbalken. På ansökan av den dömde får beslutas att ettutdömt fängelsestraff skall verkställas utanför anstalt iform av intensivövervakning med elektroniska hjälpmedel iförening med ett förbud för den dömde att vistas utanförbostaden annat än på särskilt angivna tider och förbestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård,nödvändiga inköp och liknande. En ansökan om att fåverkställa ett fängelsestraff genom elektronisk kontrollfår inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen ikriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än förverkställighet av det straff som ansökan avser eller omsärskilda skäl annars talar mot verkställighet utanföranstalt. Vid återfall i brott finns också vissabegränsningar i möjligheten att få verkställafängelsestraff med hjälp av elektronisk kontroll. Dendömde skall under verkställigheten utanför anstalt iakttaskötsamhet, efter förmåga söka försörja sig samt i övrigträtta sig efter vad som åligger honom enligt lagen ellermyndighetsföreskrifter som meddelats med stöd av lagen.Han skall avhålla sig från alkohol och andra droger. Dendömde är skyldig att på anmaning lämna blod-, urin- ellerutandningsprov.I samband med att försöksverksamheten med verkställighetav fängelsestraff genom intensivövervakning medelektronisk kontroll permanentades angav regeringen somskäl för en sådan reglering bl.a. att det fanns starkaskäl att ta vara på möjligheterna att utvecklafängelsestraffet från inlåsning i anstalt till mindreskadliga och kostnadskrävande former, inte minst när detgäller korta fängelsestraff. Vid övervägande av hur långastraff som bör komma ifråga för denna verkställighetsformanförde regeringen att av intensivövervakningskulle innebära att de dömda utsätts för störrepåfrestningar och också föra med sig ett klientel somgenerellt sätt kan antas ha sämre förutsättningar attklara av de krav som intensivövervakningen ställer. Vidareanförde regeringen att det är av stor betydelse förstraffsystemets trovärdighet att straffrättsligasanktioner verkligen genomförs och att detta talar emot enutvidgning av användningsområdet för intensivövervakning.För att intensivövervakning skall vara ett trovärdigtalternativ till anstaltsvistelser krävs enligt vadregeringen anförde att ingripandenivån inte skiljer sigfrån alternativet i någon betydande utsträckning (prop.1997/98:96 s. 107 f).I samband med behandling av regeringens propositionenhade justitieutskottet att pröva en motion av sammainnebörd som den nu behandlade. Utskottet underströkdärvid vikten av att ett system med elektroniskövervakning som alternativ till fängelse åtnjuter ettallmänt förtroende och anförde att detta förtroenderiskeras om skillnaden i fråga om ingripande skulle blialltför påtagligt mellan att, å ena sidan, verkställastraffet genom elektronisk övervakning och att, å andrasidan, verkställa straffet i kriminalvårdsanstalt (bet.1997/98:JuU21 s. 9 f). Utskottet har vid senare behandlingav ett liknande yrkande hållit fast vid dettaställningstagande (bet. 2001/02:JuU6 s. 18 f).I sammanhanget kan också nämnas 33 a § KvaL. Enligtbestämmelsen som trädde i kraft kanen intagen som avtjänar fängelse i lägst , för attunderlätta hans eller hennes anpassning i samhället,medges att avtjäna högst av straffetomedelbart före villkorlig frigivning genom verkställighetutanför anstalt i form av intensivövervakning medelektronisk kontroll.Utskottet håller alltjämt fast vid sitt tidigareställningstagande. Det är av stor vikt att systemet medelektronisk övervakning som alternativ till fängelseåtnjuter ett allmänt förtroende. Om skillnaden i fråga omingripande skulle bli alltför påtaglig mellanverkställighet i anstalt och genom intensivövervakning medelektronisk kontroll äventyras detta förtroende. Utskottetföreslår att avslår Ju265 i nu berörd del.ÖvrigtI detta avsnitt behandlar utskottet en motion somgår ut på att kriminalvården skall kunna tvingautvisningsdömda att betala för sin hemresa.Utskottet hänvisar till ett tidigareställningstagande, och utskottet föreslår attmotionen avslås. Jämför reservation 22 (m, fp, kd,c). Vidare behandlar utskottet en motion som rörinformation till intagna om riskerna för hiv/aids.Utskottet hänvisar till informationsverksamhet sombedrivs på anstalterna men anför attviss riktad information bör kunna ges inom ramenför bedriven programverksamhet för missbrukare.Utskottet föreslår att motionsyrkandet avslås.Slutligen tar utskottet ställning till ettmotionsyrkande om att dömda som inte avslöjar varde gömt stöldgods skall hållas kvar i fängelse.Utskottet föreslår att motionen avslås.Kostnader för utvisades hemresorI motion Ju349 (kd) begärs att kriminalvården skall gesmöjlighet att, även utan den intagnes samtycke, innehållaintjänad ersättning för att täcka kostnaden för denintagnes hemresa i samband med verkställighet av beslut omutvisning.Enligt 9 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) är enutlänning som utvisas skyldig att betala kostnaden för sinegen resa till den ort dit han sänds eller åläggs att resagenom en myndighets försorg.Av uppgifter som utskottet erhöll frånRikspolisstyrelsen och i län, därKriminalvårdsmyndigheten är belägen, framgår attbestämmelsen mycket sällan tillämpas. Anledningen tilldetta är att den som skall utvisas som regel antingensaknar medel eller motsätter sig att betala för resan.Eftersom det inte finns någon särskild ordning förindrivning i dessa fall måste polisen, om den som skallutvisas vägrar att betala, ansöka om stämning i domstolsamt kvarstad för att kunna utverka den utvisades medel.Detta är tids- och resurskrävande och anses i regel intemeningsfullt att göra.Vad gäller den ersättning en intagen erhåller underanstaltsvistelsen gäller enligt 44 § KvaL att regeringen,eller den myndighet som regeringen bestämmer, meddelarföreskrifter beträffande användningen av ersättningen.Regeringen har med stöd av 38 § KvaF delegerat dennabefogenhet till Kriminalvårdsstyrelsen.Kriminalvårdsstyrelsen har reglerat frågor rörande deintagnas ersättningar i KVVFS 2001:5. Av 16 § iföreskrifterna följer att av den intagnes ersättningskall innehållas för permissions- och frigivningsändamål.De innehållna medlen skall i första hand användas tillutgifter i samband med permission och frigivning, t.ex.för resa, uppehälle, inköp av klädutrustning ellerliknande. Enligt är det möjligt attanvända dessa medel också för den dömdes hemresa i sambandmed utvisning. Detta förutsätter dock att den intagnesamtycker till det.För det fall att den intagne inte frivilligt vill betalasådant som han är skyldig att betala, t.ex. kostnaden förhemresa, gäller i princip samma regler som för indrivningav fordringar från andra människor i samhället. Det krävsalltså en dom som kan verkställas. För intagna ikriminalvårdsanstalt gäller dock särskilda regler i frågaom möjligheterna till utmätning. I 45 § KvaL föreskrivssålunda att om en intagen uppsåtligen förstört egendom somtillhör anstalten, får ersättning för skadan tas ut av denovan nämnda ersättningen. Arbetsersättning som förintagens räkning står inne hos kriminalvårdsmyndighet fårinte utmätas. En dom som går ut på att den intagne skallbetala något kan alltså bara verkställas genom utmätning iannan egendom som den intagne har.Utskottet har behandlat denna fråga vid flera tillfällentidigare, senast (bet. 2001/02:JuU6 s.