bet · GQ01JUU11 · 2003-03-27 00:00:00 — I utvecklingsarbetetsamverkar polismyndigheterna aktivt med andramyndigheter och organisationer som arbetar med barn.Beträffande utredning och lagföring för brott motbarn har åtgärder vidtagits syftande bl.a. till ökadtillgång till särskilt utbildade utredare för förhörmed barn, tidig kontakt med vårdnadshavare, kortarehandläggningstider och förbättrade rutiner förunderrättelser till (s. 14 och 21 f).I regeringens regleringsbrev avseendeRikspolisstyrelsen för anges - i likhet medvad som angavs i regleringsbrevet för - attRikspolisstyrelsen skall redovisa detbrottsbekämpande arbete som har bedrivits när detgäller våld mot kvinnor och mot barn. Redovisningenskall innehålla en sammanhållen nationellbeskrivning och analys av hur verksamheten harutvecklats och dess resultat. Av redovisningen skalläven framgå bl.a. antalet och andelen ärenden somavser våld mot kvinnor eller mot barn, vidtagnaåtgärder för att vidareutveckla polisens förmåga attgöra hotbildsbedömningar, vidtagna åtgärder för attbeakta barnperspektivet i verksamheten utifrån FN:sbarnkonventions bestämmelser och intentioner,vidtagna åtgärder för att förkortagenomströmningstiderna samt vidtagna åtgärder föratt vidareutveckla polisens bemötande och stöd tillbrottsoffer och vittnen. Större skillnader mellanpolismyndigheterna skall därvid analyseras ochkommenteras.I 2a § förundersökningskungörelsen (1947:948) -som trädde i kraft - anges attförundersökning där målsäganden vid tiden föranmälan inte fyllt skall bedrivas särskiltskyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv,hälsa, frihet eller frid och det för brottet ärföreskrivet fängelse i mer än sex månader.Förundersökningen skall vara avslutad och beslutfattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och efter den tidpunkt då det finns någonsom är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristenfår överskridas endast om det är motiverat medhänsyn till utredningens beskaffenhet eller andrasärskilda omständigheter.Utskottet vill inledningsvis understryka hurviktigt polisens arbete med att bekämpa våld motkvinnor och barn är. Omfattande åtgärder harvidtagits och ett omfattande arbete pågår alltjämtinom polisen vad gäller insatserna för att bekämpavåld mot kvinnor och barn. Regeringen har också iregleringsbrevet för ålagtRikspolisstyrelsen att redovisa det brottsbekämpandearbete som har bedrivits på detta område.Utskottet vill understryka betydelsen av att dettagoda arbete fortsätter och intensifieras inompolisen. Något behov av ett tillkännagivande frånriksdagen i denna fråga är emellertid inte påkallat.Yrkandet i Ju363 om att utredningstiden rörandebarnmisshandel inte bör få överskrida ärtillgodosett genom den nu gällande lydelsen av 2a §förundersökningskungörelsen. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motionerna Ju234, Ju249, Ju253 ochJu363.I motion Ju279 (m) yrkas att det införs enskyldighet för att polisanmälamisstanke om att hjälpsökande utsatts för våld ellerhot.I 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) föreskrivsatt sekretess gäller inom för uppgiftom enskilds personliga förhållanden, om det intestår klart att uppgiften kan röjas utan att denenskilde eller någon honom närstående lider men. Av14 kap. 2 § sekretesslagen följer att sekretess isocialtjänstens verksamhet inte hindrar attuppgifter som angår misstanke om brott lämnas tillåklagarmyndighet, polismyndighet eller annanmyndighet som har att ingripa mot brottet, om förbrottet inte är föreskrivet lindrigare straff änfängelse . Sekretessbelagda uppgifter isocialtjänstens verksamhet som angår misstanke ombrott enligt 3, 4 eller 6 kap. motnågon som inte har fyllt får lämnas tillåklagarmyndighet eller polismyndighet även i andrafall om brottet kan antas föranleda annan påföljd änböter.Någon författningsreglerad skyldighet försocialtjänsten att polisanmäla brott finns inte (jfr12 kap. 10 § socialtjänstlagen [2001:453]).Utskottet delar motionärernas uppfattning att detär viktigt att allvarliga brott polisanmäls. Vid enavvägning mellan intresset av att upprätthålla denstarka sekretess som måste gälla inomsocialtjänstens verksamhet och intresset av attbrott beivras framstår den nuvarande regleringen i14 kap. 2 § sekretesslagen som ändamålsenlig. Ävenom sekretessreglerna förhindrar att socialtjänstenpolisanmäler många brott mot vuxna tordesocialtjänsten i regel verka för att denhjälpsökande själv polisanmäler brottet. Någotstarkt behov av att i andra fall åläggasocialtjänsten att polisanmäla brott föreliggerenligt utskottets mening inte. Motion Ju279 avstyrksi nu behandlad del.I motion A242 (kd) vill motionärerna ha enutvidgad användning av videokameror i samband medutredningar om kvinnovåld.Som anförts ovan anges i polisens årsredovisningför att flertalet av polismyndigheterna harredovisat att de genom fortlöpande internadiskussioner och utbildningsinsatser ökatpersonalens motivation och förbättratförstahandsåtgärderna vid misstänkt kvinnovåld. Merkonkret har det handlat om bättre fotodokumentationav skador samt åtgärder för att rättsintyg utfärdassnabbt och riktigt. Genom bl.a. regelbundna mötenmed åklagare har arbetsmetoderna utvecklats ochförbättrats. Exempel på detta är direktkontakt medåklagare från brottsplatsen, skriftligautredningsdirektiv och snabbare informationsflödemellan utredare och förundersökningsledare (s. 21).Vad avser metoder och arbetssätt i samband medutredning av brott mot i första hand kvinnor harutskottet inhämtat att harrekommenderat polismyndigheterna att överväga attanvända videokameror för dokumentation i samband medatt polis anländer till en brottsplats.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren har gemensamtutarbetat ett utbildningsmaterial för polis ochåklagare rörande utredning av mäns våld mot kvinnor.I utbildningsmaterialet ges bl.a. ingåendeinstruktioner om hur en brottsplatsundersökning vidmisstanke om våld mot kvinnor bör genomföras. Blandannat anges att både själva brottsplatsen ochmålsägandens eventuella skador bör dokumenteras medvideokamera.Även vad gäller den praktiska användningen avvideoteknik ges ingående instruktioner. Beträffandemålsägandens skador rekommenderas att sådandokumentation utförs i två huvudsakliga steg. I stegett får målsäganden inför videokameran i korthetberätta vad som hänt och därvid tala om var hon harskador och vem som har misshandlat henne. Efter enpaus dokumenteras sedan målsägandens skador påvideofilm. Under denna inspelning bör kvinnan inteuttala sig utan det är tillräckligt att den somfilmar skadorna beskriver dessa under upptagningensgång. Avsikten med denna indelning i två steg är attden senare delen alltid skall kunna användas i enrättegång tillsammans med ett läkarintyg. Steg ettav filmen skall sparas för att användas i de falldär målsäganden av någon anledning vägrar att uttalasig eller radikalt ändrar sina uppgifter.I utbildningsmaterialet anges vidare att förhöroch videodokumentation av kvinnans skador normaltsett bör ske på polisstation eftersom det där i deflesta fall finns en stationär kamera uppmonterad iett särskilt avsatt rum, vilket ger en teknisktbetydligt bättre videoupptagning och därmed bättreförutsättningar att i efterhand uppfatta skadorna.Man undviker därigenom också störande moment, såsompersoner som inte bör vara i närheten i samband medförhör. Det påpekas dock att det finns tillfällen dådet är bättre att videofilma direkt på plats, t.ex.om kvinnan vägrar att följa med till polisstationeneller det på grund av skador, avstånd ellerpersonalbrist inte är möjligt att åka tillpolisstationen för ett första förhör.Utskottet vill inledningsvis påtala att frågan omvilka utredningsmetoder de enskildapolismyndigheterna bör använda sig av utgör sådanaoperativa överväganden som det inte ankommer påriksdagen att uttala sig om. Utskottet kan vidarekonstatera att videokamera numera torde användas irelativt stor omfattning i polisensutredningsverksamhet beträffande våld mot kvinnor,att sådan användning förespråkas avRikspolisstyrelsen och Riksåklagaren samt attformerna för användandet styrts upp genom detutarbetade utbildningsmaterialet. Utskottet kan intese annat än att motionärernas önskemål på dettaområde härigenom är i huvudsak uppfyllda.Utskottet föreslår att avslår motionA242 i nu behandlad del.Sekretessåtgärder till skydd för hotade kvinnorm.m.I motion Ju249 (c) yrkas att handläggnings- ochkostnadsansvaret för ärenden som rör bl.a. hotadekvinnors behov av att lämna landet överflyttas frånkommunerna till Rikspolisstyrelsen.I 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) föreskrivsatt sekretess gäller bl.a. i verksamhet som avserfolkbokföring eller annan liknande registrering avbefolkningen. Sekretessen gäller för uppgift omenskilds personliga förhållanden, om det av särskildanledning kan antas att den enskilde eller någonhonom närstående lider men om uppgiften röjs.I vissa fall förekommer det att man på förhand kanmisstänka att en uppgift kommer att efterfrågas föratt användas på ett sätt som kan vara till men förden enskilde, t.ex. att en adressuppgift används somett led i förföljelse. I praxis förekommer då attskattemyndigheten för in en s.k. sekretessmarkeringi registret. Markeringen anger att särskildförsiktighet bör iakttas vid bedömningen av omuppgifter om personen i fråga kan lämnas ut,eftersom uppgifterna kan omfattas av sekretess(prop. 1997/98:9 s. 34 f).Enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) får enperson som av särskilda skäl kan antas bli utsattför brott, förföljelser eller allvarligatrakasserier på annat sätt, vid flyttning medges attvara folkbokförd på den gamla folkbokföringsorten(kvarskrivning). Kvarskrivning kan ske endast efteransökan av den enskilde och får endast medges om denenskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genombesöksförbud eller på annat sätt. Kvarskrivningenfår även avse den utsatta personens medflyttadefamilj. Av 17 § samma lag framgår att kvarskrivningfår medges för högst i taget.Längre gående regler till skydd för den utsattefinns därutöver i lagen (1991:483) om fingeradepersonuppgifter. Enligt 1 § i lagen kan enfolkbokförd person som riskerar att bli utsatt förallvarlig brottslighet som riktar sig mot dennesliv, hälsa eller frihet få medgivande att användaandra personuppgifter om sig själv än de verkliga.Medgivande att använda fingerade personuppgifter fårinte lämnas om personen kan beredas tillräckligtskydd genom kvarskrivning enligt 16 §folkbokföringslagen eller på annat sätt. Medgivandeatt använda fingerade personuppgifter lämnas avStockholms tingsrätt. Ansökan om medgivande görs avRikspolisstyrelsen efter framställning från den somvill använda fingerade personuppgifter. OmRikspolisstyrelsen avslagit en framställan omfingerade personuppgifter får den enskilde självansöka hos tingsrätten om sådant medgivande.Personsäkerhetsutredningen har, som nämnts ovan, iuppdrag att bl.a. utforma ramen för ett program tillskydd för bevispersoner m.fl. och föreslå denlagstiftning som behövs på området. I detta uppdragligger bl.a. att undersöka behovet av att lagregleraberörda huvudmäns samarbete och ansvarsfördelning ifall då en person omfattas av ett skyddsprogram.I delbetänkandeNationell handlingsplan mot våld i nära relationer(SOU 2002:71) föreslås att personer som utsätts förhot och förföljelse skall kunna bli folkbokförda isärskild ordning, s.k. skyddad folkbokföring.Förutsättningarna för att medge sådan skyddadfolkbokföring bör enligt förslaget vara att denenskilde av särskilda skäl kan antas bli utsatt förbrott, förföljelser eller allvarliga trakasserier påannat sätt. Vidare bör skyddad folkbokföring medgesendast om den enskildes behov av skydd inte kantillgodoses genom besöksförbud eller på annat sätt.Utredningens förslag bereds iJustitiedepartementet.Utskottet konstaterar att de frågor sommotionärerna uppmärksammar i huvudsak omfattas avPersonsäkerhetsutredningens uppdrag. I avvaktan påatt utredningen avslutar sitt arbete, vilket skallske , anser utskottet attnågra ställningstaganden i denna fråga inte börgöras. Utskottet föreslår att motion Ju249 avslås avriksdagen i nu behandlad del.I motion Ju250 (m) påtalas behovet av att tillseatt kvinnors sekretessbelagda personuppgifter intelämnas ut av myndigheter.En uppgift för vilken sekretess gäller enligtsekretesslagen och som i det enskilda fallet kankonstateras inte skall lämnas ut får inte röjas förenskild. Det innebär att tjänstemän som har attbefatta sig med sådana uppgifter är förbjudna attröja uppgiften, vare sig det sker muntligen ellergenom att en handling lämnas ut (1 kap. 1 och 2 §§sekretesslagen).Ett beslut att lämna ut en allmän handling kaninte överklagas, varför myndigheternas tillämpning idessa fall inte kommer under domstols bedömning.Däremot står myndigheterna under tillsyn av JO ochJK rörande sin tillämpning avoffentlighetsprincipen.Den av regeringen tillsatta (dir. 1998:32) har bl.a. iuppdrag att göra en allmän översyn avsekretesslagen. Kommittén skall därvid bl.a. lämnaförslag till förbättringar av lagen, så att t.ex.onödiga bestämmelser upphävs och lagen görs meröverskådlig. Kommittén kan också föreslå lämpligautbildningsinsatser på offentlighets- ochsekretesslagsområdena samt andra åtgärder som syftartill att stärka medvetenheten om lagstiftningen pådessa områden. I sitt delbetänkande Ordning och redabland allmänna handlingar (SOU 2002:97) pekarkommittén på betydelsen av att all personal ioffentlig förvaltning har kunskap om regelsystemetom offentlighet och sekretess och förmåga atttillämpa det i sin verksamhet. Kommittén pekar påatt det pågår ett omfattande arbete medatt bl.a. skapa förutsättningar för utbildning påområdet för personal inom den offentligaförvaltningen. Bland annat arbetar ,, ,samt meddessa frågor. Kommittén framhåller dock att det ärett ansvar för samtliga myndigheters ledning att setill att personalens kunskaper om gällande regler ärtillräckliga och används samt att frågor omoffentlighet och sekretess beaktas i samband medverksamhetens organisation och användningen av olikatekniska lösningar.Här kan också nämnas slutrapporten från denkampanj som Rådet för Öppna under periodenhösten till genomförde i syfte attöka öppenheten inom offentlig sektor (Ds 2002:27). Irapporten pekar rådet på behovet av ökad ochbibehållen kompetens bland personal inom statlig ochkommunal förvaltning i frågor om offentlighet ochsekretess.Utskottet instämmer i vad motionärerna anför ombetydelsen av att sekretessbelagda personuppgifterinte röjs för obehöriga. Utskottet kan inte se attdet föreligger några brister i det gällanderegelverket på området. Utskottet ansluter sig tillvad Offentlighets- och sekretesskommittén anfört omatt ansvaret för att personalens kunskaper omgällande regler är tillräckliga och används samt attfrågor om offentlighet och sekretess beaktas hosmyndigheterna i olika sammanhang tillkommerledningen för respektive myndighet. Någon anledningtill ett uttalande från sida föreliggerinte. Utskottet avstyrker således bifall till motionJu250 i nu behandlad del.Bemötande av brottsoffer m.m.I motionerna Ju249 (c), Ju312 (kd), Ju320 (m) ochJu363 (kd) påtalas behovet av förbättrat stöd,bemötande och information till brottsoffer underförundersökning och rättegång.Sedan länge pågår ett arbete inom rättsväsendetsmyndigheter med t.ex. frågor om bemötande av ochattityder gentemot brottsoffer. Rikspolisstyrelseninledde , på uppdrag av regeringen, enöversyn av arbetet beträffande våld mot kvinnor.Rikspolisstyrelsen tog bl.a. initiativ tillbildandet av en referensgrupp. ,Riksåklagaren, ,, ,och Rikskvinnocentrum ingår.Gruppen har koncentrerat sina insatser framför allttill frågor kring fortbildning.Rikspolisstyrelsen har också bildat en polisiärarbetsgrupp som består av befattningshavare frånolika polismyndigheter. Syftet är bl.a. att fångaupp, sammanställa och sprida "goda idéer". I engenomförd rutin- och metodinventering har bl.a.undersökts i vilken utsträckning brottsoffren fickrelevant information. Vid översynen konstateradesvissa brister i detta avseende. Som en följd häravhar bl.a. gjort ett utskick tillsamtliga polismyndigheter rörande erfarenheternafrån översynen där goda exempel redovisas. Här kanockså nämnas den brottsofferhandledning somRikspolisstyrelsen tagit fram där bl.a. vikten avatt en polismyndighet tillhandahåller brottsofferfortlöpande och relevant information beskrivs (RPS2001:1). Vidare kan här nämnas attRikspolisstyrelsen och Riksåklagaren gemensamt tagitfram ett utbildningsmaterial om utredning av mänsvåld mot kvinnor. I materialet ges en relativtutförlig beskrivning av det stöd och den informationsom skall ges till misshandlade kvinnor.Som utskottet redovisat ovan fick bl.a.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren dessutom i juni2001 ett regeringsuppdrag att bl.a. upprätta enhandlingsplan för hur de i fortsättningen avser attarbeta för att se till att berättigade krav frånbrottsoffer på myndigheterna bör uppfyllas. Iuppdragen ingår också att Riksåklagaren ochRikspolisstyrelsen i samråd skall utarbeta en metodför kvalitetssäkringsarbete på brottsofferområdet.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren redovisade sinarespektive uppdrag i februari 2003.Rikspolisstyrelsen redovisar i handlingsplanenbl.a. ett antal åtgärder för att säkerställa attbrottsoffer får relevant, begriplig och, vid behov,fortlöpande information. Det anförs bl.a. attpolismyndigheterna bör genomföra en översyn av denlokala information som lämnas till brottsoffer samtav de informationsrutiner som finns för att ipraktiken tillförsäkra att brottsoffer fårinformation. Vidare anges att informationen skallvara anpassad så att brottsoffren förstår hur enförundersökning går till, vad olika beslut innebäroch vad en fortsatt rättsprocess innebär. Ihandlingsplanen påtalas även betydelsen av attpolismyndigheterna tillser att berörd personal hargrundläggande kunskap om bl.a. brottsoffersreaktioner och behov samt att de har förmåga attomsätta dessa teoretiska kunskaper i praktisktillämpning.Riksåklagaren redovisar i sin handlingsplan bl.a.konkreta åtgärder för att förbättra åklagarnasbemötande av och tillgänglighet för brottsoffrensamt hur informationen till brottsoffren skall kunnaytterligare förbättras. Bland annat anförs attRiksåklagaren avser att gebrottsoffren särskild uppmärksamhet i utredningen omåklagares behov av kanslistöd och åklagarväsendetsservice till allmänheten samt att inventera ochsprida lokala initiativ när det gäller kontakt medbrottsoffer. Vidare avser Riksåklagaren bl.a. attinföra delvis nya beslutsmotiveringar i befintligasystem samt att på olika sätt sprida information omåklagarorganisationens roll i brottsofferarbetet ochvad andra organisationer gör för att stödjabrottsoffer under pågående förundersökning ochrättegång.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren redovisarockså i respektive handlingsplan uppdraget attutarbeta en metod för kvalitetssäkring av polisensoch åklagarnas arbete på brottsofferområdet. Demetoder som utarbetats innehåller främst löpandeenkätundersökningar i olika former, riktade tillbrottsoffer som kommit i kontakt med rättsväsendet.Enkätundersökningarna syftar till att ge enuppfattning om hur brottsoffer uppleverrättsväsendets bemötande. Vidare planerassjälvutvärderingar där anställda inomåklagarväsendet respektive polisväsendet först fårredovisa hur de tror att brottsoffer upplever sigbemötta av dem själva, varefter de konfronteras medresultaten av undersökningar om hur brottsofferanser sig bemötta.I 2003 års regleringsbrev har -som tidigare nämnts - fått i uppdrag att redovisadet brottsbekämpande arbete som har bedrivits närdet gäller våld mot kvinnor och mot barn. Avredovisningen skall bl.a. framgå vidtagna åtgärderför att vidareutveckla polisens bemötande och stödtill brottsoffer och vittnen.I årsredovisningen för harRikspolisstyrelsen redovisat motsvarande tidigareuppdrag. Där anges att vidtagna åtgärder för attvidareutveckla polisens bemötande och stöd tillbrottsoffer och vittnen främst har avsett tidigakontakter med målsäganden och snabbare handläggningav ärenden och beslut, information om vem som ärkontaktperson, handläggare ellerförundersökningsledare i ärendet samt förbättradinformation i samband med kallelser till förhör.Beträffande åtgärder som särskilt avsett polisensbemötande av barn som brottsoffer har speciellaåtgärder varit bl.a. tillgång till särskildautredare för förhör med barn, tidig kontakt medvårdnadshavare, kortare handläggningstider ochförbättrade rutiner för underrättelser tillsocialtjänsten. konstaterar attde åtgärder som vidtagits inom området våld motkvinnor och barn ökat kunskapen om dessa brottstyperavsevärt och att en betydligt större andel avanmälningar om våld mot barn upp än vad som iövrigt gäller för våldsbrottsligheten (s. 21 f).Även Riksåklagaren har iregleringsbrevet fått motsvarande uppdrag somRikspolisstyrelsen. Riksåklagaren har redovisat sinainsatser i årsredovisningen för år 2002.Här kan också framhållas de förslag till stärkandeav brottsoffrens ställning som regeringen lade frami propositionen Stöd till brottsoffer (2000/01:79). I propositionen presenterade regeringenbl.a. en övergripande strategi för hur det fortsattastödet till brottsoffren skall utvecklas. Regeringenaviserade också vissa förordningsändringar för attge brottsoffer bättre information i samband medförundersökningar. Som en följd härav har t.ex. 13 a§ förundersökningskungörelsen (1974:948) ändrats.Utskottet behandlade liknande yrkanden som de nuaktuella senast (bet. 2001/02:JuU11s. 19 f).Utskottet konstaterar att frågor om bemötande avbrottsoffer på olika sätt haruppmärksammats inom rättsväsendets myndigheter. Detpågår ett omfattande arbete med fortbildning kringdessa frågor. De handlingsplaner som bl.a.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren har antagitinnehåller omfattande konkreta åtgärder som kommeratt vidtas . Utskottet kaninte se något behov av att uttalar sig idessa frågor utan föreslår att avslårmotionerna Ju249, Ju312, Ju320 och Ju363 i nubehandlade delar.Information om permissionerI motion Ju369 (m) yrkas att det skall införas enskyldighet att informera brottsoffret införpermissioner som gärningsmannen beviljas.Av 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstaltföljer att om en intagen avtjänar straff för ettbrott som har riktat sig mot någons liv, hälsa,frihet eller frid skall målsäganden tillfrågas omhan eller hon vill bli underrättad bl.a. om denintagne får permission, om den intagne uteblir frånpermission eller annan vistelse utanför anstalten,om den intagne rymmer eller när denne friges. Enbegärd underrättelse behöver inte lämnas angående enplanerad vistelse utanför anstalten när enunderrättelse på grund av beslutad bevakning ellerandra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig.Detsamma gäller när en underrättelse kan befarasmedföra fara för den intagnes liv eller hälsa.Underrättelse till målsägande angående frigivningskall lämnas i lämplig tid före frigivningen och iandra fall . Underrättelsenskall utformas på ett sätt som är lämpligt medhänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.Utskottet behandlade motsvarande yrkande senast ifebruari 2002 (bet. 2001/02:JuU11 s. 29 f).Utskottet anförde därvid att de då aktuellamotionsyrkandena fick anses tillgodosedda genom dengällande lagstiftningen rörande information vidpermissioner.Utskottet är alltjämt av denna uppfattning. MotionJu369 i nu behandlad del bör därför avslås avriksdagen.Kompetenshöjande åtgärderUtskottet behandlar i detta avsnitt en radmotionsyrkanden om utbildning ochkompetensutveckling i olika frågor föranställda inom rättsväsendet. Utskottetföreslår, bl.a. med hänvisning till vidtagnaoch kontinuerliga utbildningsinsatser inomrättsväsendets myndigheter, att riksdagenavslår motionsyrkandena. Vidare behandlarutskottet tre yrkanden rörande forskning ochutredning på brottsofferområdet. Utskottetföreslår att även de motionsyrkandena avslås.Jämför reservationerna 19-25.Utbildning och kompetensutveckling inomrättsväsendetI ett antal motioner tas frågor om utbildning ochkompetensutveckling för anställda inom rättsväsendetupp.