bet · GQ01KU26 · 2003-02-13 00:00:00 — Enligt kommitténskulle en inkorporering av konventionenmed status av grundlag leda till endubbelreglering på grundlagsnivå av vissarättigheter och hur dessa får inskränkas.Vid en eventuell konflikt mellankonventionen och regeringsformen skullekonventionen enligt kommittén dessutomsom senare lag ges företräde. Detta fannkommittén mindre lämpligt och föreslog istället att skulle fåstatus av vanlig lag. Konsekvensen avdetta skulle enligt kommittén bli att enlag stiftad före inkorporeringslagen inteskulle tillämpas om den stred motkonventionen. För att garanteraEuropakonventionen företräde även iförhållande till senare stiftad lag ansågkommittén att den skulle ges en särskildbetydelse genom en bestämmelse iregeringsformen som, efter förebild av 1kap. 7 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen, stadgade attlag eller annan föreskrift inte fårmeddelas i strid med Europakonventionen.Frågan om inkorporering avEuropakonventionen behandlades iproposition 1993/94:117. Till grund förpropositionen låg en överenskommelse iolika författningsfrågor som hadeträffats mellan riksdagspartierna idecember 1993. I propositionen deladeregeringen kommitténs bedömning attinkorporeringen av Europakonventionenskulle ske genom vanlig lag. Vidaremenade regeringen att den föreslagnagrundlagsbestämmelsen hade ett betydandevärde. Genom en regel i regeringsformenmarkerades, enligt regeringen, densärskilda betydelse som konventionen haroch som själva inkorporeringsförfarandetsyftade till att förstärka. Regeringenunderströk att konventionen genom denföreslagna bestämmelsen inte fickgrundlags status och att det inte hellerskapades någon ny nivå i normhierarkinmellan vanlig lag och grundlag. Enligtregeringen innebar det att i fall avverklig eller skenbar konflikt mellankonventionen och annan lag - ochmotstridigheten inte är av den uppenbarakaraktär som förutsätts ilagprövningsregeln (11 kap. 14 §regeringsformen) - måste konflikten lösasgenom lagtolkning eller med hjälp avrättstillämpningsmetoder. Vidare framhöllregeringen att någon risk för en konfliktmellan bestämmelseroch föreskrifterna i 2 kap.regeringsformen inte gärna kan uppstå. mån de två regelsystemen inte gersamma skydd kommer, enligt regeringen,den regel som går längst att bli den somavgör hur långt skyddet för fri- ochrättigheterna sträcker sig. Med andra ordkompletterar regelsystemen varandra.Detsamma kunde enligt regeringen sägas omtryckfrihetsförordningens ochyttrandefrihetsgrundlagens förhållandetill konventionen.Vid riksdagsbehandlingen ställde sigkonstitutionsutskottet bakom regeringensförslag, med undantag i ett visstavseende för motivtexten beträffandeaktuella principer för lagtolkning ochrättstillämpningsmetoder (bet. 1993/94:KU24 s. 17 f.).Våren 2000 avstyrkte utskottet ettmotionsyrkande (m) om attEuropakonventionens rättighetsskydd bordeanpassas till regeringsformens högreskyddsnivå (bet. 1999/2000:KU11 s. 59).Utskottet framhöll att regleringen avgrundläggande fri- och rättigheter i 2kap. regeringsformen till stor delutformats med sominspirationskälla. Att Europakonventioneninte gavs grundlags status berodde främstpå att man ville undvika endubbelreglering på samma konstitutionellanivå av vissa rättigheter och av hurdessa får begränsas.Om gavs ställningsom grundlag, skulle det innebära att densom senare tillkommen lag gavs företrädeframför regeringsformen. I likhet med ansåg utskottetatt det skulle vara mindre lämpligt. Tillden del fri- och rättigheterna iEuropakonventionen har sin motsvarighet iregeringsformen, omfattas de av sammaskydd mot rättighetsbegränsningar som detsom gäller enligt regeringsformen.Utskottet ville i sammanhanget ocksåframhålla dels att artiklarna 15-18 ikonventionen reglerar möjligheterna förstaterna att i vissa situationer görabegränsningar i konventionensrättigheter, dels att flera avkonventionens artiklar innehåller entydlig reglering av i vilka situationersom den rättighet som avses i artikelnfår begränsas. Att införa ytterligareinskränkningar av när en rättighet somavses i konventionen kan begränsas skulleskapa oklarhet om konventionensställning. Enligt utskottets meningsaknades det mot denna bakgrund anledningatt utvidga tillämpningsområdet för 2kap. 12 § regeringsformen till attomfatta även Europakonventionen.I betänkandet 2001/02:KU15 (s. 22)avstyrktes motioner i frågan medhänvisning till tidigare bedömningar. Itvå reservationer (m resp. kd) begärdesgrundlagsskydd för Europakonventionen.I betänkande 2000/01:KU11 konstateradeutskottet att utrymmet för att tillämpauppenbarhetsrekvisitet i 11 kap. 14 §andra punkten regeringsformen har minskatgenom medlemskap i ochinförlivandet av isvensk rätt. Utskottet ansåg därför attregeringen borde ges i uppdrag att låtautreda frågor om skyldigheten enligt 11kap. 14 § regeringsformen för domstolareller andra offentliga organ att i vissafall inte tillämpa en föreskrift och omundantaget från denna skyldighet, dets.k. uppenbarhetsrekvisitet.Riksdagen beslutade i enlighet medutskottets hemställan (rskr.2000/01:149). ansåg utskottetalltjämt att det finns ett behov av attde frågor som berördes i utskottetstillkännagivande till regeringen underföregående blir föremål förutredning. Enligt utskottets mening vardet angeläget att åtgärder vidtas så attett utredningsarbete möjligt kaninledas. Utskottet förutsatte att så sker(bet. 2001/02:KU13 s. 57 f.).VärdekommissionLagutskottet har vid fyra tillfällenavstyrkt motioner om tillsättandet av envärdekommission. Senast skedde detta den24 (2001/02:LU8) dålagutskottet inledningsvis redovisade attden dåvarande norska regeringen år 1998tillsatte en kommission, den s.k.Verdikommisjonen, som bestod avföreträdare för en mängd olikasamhällssektorer. Kommissionens arbetefinansierades med statliga medel men vari övrigt helt fristående från staten.Syftet med kommissionen var att denskulle bidra till en bred värdemässig ochsamhällsetisk mobilisering för att stärkagemenskapsvärderingar och ansvar förmiljön och samhället. genom utfrågningar, seminarier,konferenser, massmedieutspel,institutionsbesök, folkmöten och genompublicering av rapporter och andrapublikationer. Kommissionens arbete hadenu slutredovisats. fann inteskäl ändra tidigare ställningstagande.Vid föregående års behandling av frågan(bet. 2000/01:LU13) hade lagutskottetframhållit att det självfallet inte hadenågon annan uppfattning än motionärernavad gäller det angelägna i att det i såmånga sammanhang som möjligt förs samtal,diskussioner och debatter i sådana frågorsom tagits upp i motionerna. funnit (bet.1998/99:LU18) och (bet.1999/2000:LU16) var dock den föreslagnavärdekommissionen inte en framkomlig vägom man ville komma vidare med detankegångar som utskottet givit uttryckför. Det föreligger nämligen en risk föratt bara tillsättandet av en statligkommission av många kan uppfattas som ettförsök att lägga fast en för allamänniskor gemensam syn på defrågeställningar som förts fram avmotionärerna. Det kunde inte helleruteslutas att samtal och diskussioner iandra sammanhang kring grundläggandemänskliga värden avstannade och detsynsätt som kom till uttryck ikommissionen blev allenarådande. Vad envärdekommission skulle kunna lägga fastkunde dessutom endast bli redovisningarav uppfattningar hos enskilda ledamöter ien statlig kommitté. Därtill kom att detinte gick att bortse från attkommissionens slutsatser kan bli såallmänt hållna att de framstår somointressanta och arbetet därmed utförts ionödan.Lagutskottet hänvisade tillBiokteknikkommitténs betänkande Attspränga gränser (SOU 2000:103), som lyftefram och hade förslag rörande sådanaspörsmål som motionärerna önskade fåbelysta. Vad som därvid togs upp hadenära beröringspunkter med delar av dennorska Verdikommisjonens arbete.Lagutskottet hänvisade också till Forumför levande historia. Det övergripandemålet för detta forum skall vara attstärka viljan hos var och en att aktivtverka för alla människors lika värde (SOU2001:5). Det redovisade ledde enligtlagutskottet fram till samma slutsatsersom och våren 2000.Lagutskottet var således inte berett attställa sig bakom kravet på inrättandet aven svensk värdekommission.Konstitutionsutskottet avstyrkte våren2002 en motion (kd) om inrättandet av envärdekommission motsvarande den nuaktuella. 2001/02:KU15, s. 22).Enligt utskottets mening saknadesanledning att gå ifrån riksdagenstidigare ställningstaganden i frågan. Enreservation (kd) avgavs.Utskottets ställningstagandeFrågor om utvidgning av dels området förde begränsningsgrunder i fråga om fri-och rättigheter som gäller enligt 2 kap.12 § andra stycket regeringsformen), delsutvidgning av minoritetsskyddet vid fri-och rättighetsbegränsande lagstiftningenligt tredje stycket i samma paragraftill ytterligare fri- och rättigheter harbehandlats av utskottet vid fleratidigare tillfällen. Utskottet haravstyrkt motioner om sådan utvidgning medhänvisning till att den nu gällanderegleringen vuxit fram under stortsamförstånd mellan partierna och till attregleringen ger ett tillräckligt skyddför minoriteter i . Utskottetgör inte nu någon annan bedömning.När det gäller det s.k.uppenbarhetsrekvisitet vill utskottethänvisa till att utskottet avser attbehandla frågan i ett senare betänkandeom författningsfrågor. Utskottet anserinte heller att det finns något behov avett tillkännagivande till regeringen omkännbara konsekvenser för ansvarigapolitiker för brott mot rättstatensgrundläggande principer. Som framhållitsi förarbetena till regeringsformen måstemedborgarnas främsta skydd mot övergreppligga i det demokratiska systemet medbl.a. allmänna val och en vidsträcktallmän debatt. Genom de allmänna valenutkrävs ansvar för politiska beslut.Motionerna K379 yrkandena 7 och 8 (m),och K386 (m) avstyrks.När det gäller frågan omEuropakonventionens förhållande tillregeringsformen har utskottet tidigarevid flera tillfällen hänvisat till attregleringen av grundläggande rättigheteri 2 kap. regeringsformen till stor delutformats med sominspirationskälla och till attkonventionen inte getts grundlagsstatusfrämst beroende på att man ville undvikaen dubbelreglering på sammakonstitutionella nivå av vissarättigheter och av hur dessa fårbegränsas. När det gäller alternativetatt utvidga tillämpningsområdet för 2kap. 12 § regeringsformen till attomfatta även harutskottet hänvisat till att en sådanordning skulle skapa oklarhet omkonventionens ställning. Utskottet ansermot denna bakgrund fortfarande att detinte finns anledning att geEuropakonventionen grundlags status ellerförstärka konventionens ställning påannat sätt. Utskottet avstyrker motionK379 yrkande 10 (m).Också frågan om grundlagsskydd för fri-och rättigheter i förhållanden mellanenskilda har tidigare behandlats avutskottet vid upprepade tillfällen.Utskottet har hänvisat till att det efterutredningar i frågan konstaterats att detinte är praktiskt möjligt att i grundlagta in en generell reglering av skyddetför fri- och rättigheter såvitt gällerförhållandet mellan enskilda. Utskottetgör fortfarande samma bedömning.Utskottet har vidare vid flera tidigaretillfällen tagit ställning mot en sådanutvidgning av fri- och rättighetsskyddetsom nu förordas i motion K375 i fråga ombl.a. den mänskliga integriteten ochföräldrarätt. Som utskottet uttalar isenare avsnitt i detta betänkande anserinte utskottet att skyddet för dennegativa föreningsrätten och äganderättenär otillräckligt och när det gällerdiskrimineringsskyddet gör utskottet enhänvisning till Diskrimineringskommitténsarbete. Motion K375 (kd) avstyrksföljaktligen.Riksdagen har tidigare vid ett flertaltillfällen avslagit yrkanden omtillsättandet av en värdekommission.Enligt utskottets mening saknas anledningatt frångå tidigareställningstaganden i frågan. Motion K361(kd) avstyrks.LivsåskådningUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker en motion (s) omgrundlagsskydd mot diskriminering pågrund av livsåskådning.MotionenHillevi () begär i motion K307en översyn av det lagrum i grundlagen somförbjuder diskriminering på grund avtrosuppfattning så att även sekuläralivsåskådningar innefattas, exempelvisveganism. Enligt motionären bör enreligiös livsåskådning inte varaöverordnad en sekulär livsåskådning. Tronatt det är fel att döda och äta upp djurnär det finns alternativ vilket motiverarmånga vegetarianer och veganer är enligtmotionen på intet sätt en mindre starkoch okränkbar tro än tron på Gud.BakgrundEnligt regeringsformensmålsättningsstadgande 1 kap. 2 § skalldet allmänna verka för att alla människorskall kunna uppnå delaktighet ochjämlikhet i samhället. Det allmänna skallmotverka diskriminering av människor pågrund av kön, hudfärg, nationellt elleretniskt ursprung, språklig eller religiöstillhörighet, funktionshinder, sexuellläggning, ålder eller annan omständighetsom gäller den enskilde som person.Etniska, språkliga och religiösaminoriteters möjligheter att behålla ochutveckla ett eget kultur- och samfundslivbör främjas.Religionsfriheten hör till degrundläggande fri- och rättigheter somskyddas i 2 kap. 1 § regeringsformen. Dendefinieras där som frihet att ensam ellertillsammans med andra utöva sin religionoch utgör liksom de övriga i paragrafendefinierade friheterna en s.k. positivopinionsfrihet. I 2 kap. 2 §regeringsformen föreskrivs skydd mottvång att ge till känna sin åskådning ipolitiskt, religiöst, kulturellt ellerannat sådant hänseende och att tillhöratrossamfund eller annan sammanslutningför sådan åskådning som nämnts. Dettaskydd kan definieras som en negativopinionsfrihet.Efter 1976 års författningsreform(prop. 1975/76:209, bet. KU 1975/76:56och 1976/77:1, rskr. 1976/77:2) kanreligionsfriheten över huvud taget intebegränsas. Religionsfriheten är den endaav de positiva opinionsfriheterna förvilken detta gäller. Det hänger sammanmed det sätt varpå friheten hardefinierats i grundlagstexten:definitionen syftar uteslutande på vadsom är specifikt just förreligionsfriheten - att ensam ellertillsammans med andra utöva sin religion.De moment i religionsfriheten som närmastär utflöden av andra friheter, såsomyttrandefriheten, informationsfriheten,mötesfriheten och föreningsfriheten, kanbegränsas enligt vad som gäller för dessafriheter.De allmänna begränsningar som gällerför människors handlande i samhället kani vissa fall komma att beröra åtgärdersom uppfattas såsom utövande avreligionsfriheten. En i allmänhetstraffbar handling är t.ex. inte skyddadbara därför att den förekommer i ettreligiöst sammanhang. Grundlagsskyddetinnebär ett förbud mot bestämmelser somuttryckligen riktar sig mot någon vissreligionsutövning eller som, även om dehar fått en mera allmän avfattning,uppenbart syftar till att motverka enviss religiös riktning.Föredragande statsrådet framhöll (s.104 f.) att religionsfriheten närmastframstår som ett omfattanderättighetskomplex med inslag avyttrandefrihet, informationsrätt,mötesfrihet och föreningsfrihet, att iföreningsfriheten ingår betydande inslagav mötesfrihet samt attdemonstrationsrätten nästan helt omfattasav mötesfriheten. Om den närmareinnebörden yttrade statsrådet (a. prop.s. 114):Religionsfriheten anges t.ex. normaltinnefatta inte bara en frihet att hysaviss religiös övertygelse och attenskilt utöva religion utan ocksåfrihet att sprida och ta del avreligiös förkunnelse, att anordna ochdelta i gudstjänster samt att bildaoch medverka i religiösasammanslutningar. som det ärangeläget att bereda dessa särskildainslag i religionsfriheten etttillfredsställande skydd är detsjälvklart att reglerna omreligionsfriheten inte får hindra attde bestämmelser som i allmänhet gällerför begränsning av yttrande-,informations-, mötes-, demonstrations-och föreningsfriheterna är tillämpligaockså när dessa friheter utövas ireligiösa sammanhang. Det är t.ex.angeläget att under en epidemi kunnahindra sammankomster där smitta kanspridas vare sig det är fråga omgudstjänster, teaterföreställningareller politiska möten. Ärekränkandeyttranden måste, för att ta ett annatexempel, kunna beivras också när defälls i religiösa sammanhang, ochrasistisk verksamhet skall givetviskunna hindras också när den tilläventyrs bedrivs under religiöstäckmantel.Om övriga friheter finns föreskrifter somanger hur och för vilka ändamål de fårbegränsas (2 kap. 12-14 §§ RF).Begränsningar får göras endast för atttillgodose ett ändamål som är godtagbarti ett demokratiskt samhälle.Begränsningen får aldrig gå utöver vadsom är nödvändigt med hänsyn till detändamål som har föranlett den och inteheller sträcka sig så långt att den utgörett hot mot den fria åsiktsbildningen somen av folkstyrelsens grundvalar.Begränsning får inte göras enbart pågrund av politisk, religiös, kulturelleller annan sådan åskådning. Förbudet motbegränsning enbart på grund av åskådninggäller för både lagstiftning ochrättstillämpning och innebär således delsatt lagstiftaren inte kan besluta enföreskrift som möjliggör ingrepp "enbartpå grund av någons verkliga ellerförmodade åskådning i politiska,religiösa eller andra - t.ex.konstnärliga eller vetenskapliga -frågor", dels att det inte heller blirmöjligt för en tillämpande myndighet attgöra ingrepp i någons fri- ochrättigheter enbart på grund av dennesåskådning. En myndighet får alltså inteenbart av någons åskådning dra slutsatsenatt förutsättningarna för ingripande äruppfyllda (a. prop. s. 120).Yttrandefriheten ochinformationsfriheten får begränsas medhänsyn till rikets säkerhet,folkförsörjningen, allmän ordning ochsäkerhet, enskilds anseende, privatlivetshelgd eller förebyggandet och beivrandetav brott. Vidare får friheten att yttrasig i näringsverksamhet begränsas. Iövrigt får begränsningar avyttrandefriheten och informationsfrihetenske endast om särskilt viktiga skälföranleder det. Vid bedömandet av vilkabegränsningar som får ske skall särskiltbeaktas vikten av vidaste möjligayttrandefrihet och informationsfrihet ipolitiska, religiösa, fackliga,vetenskapliga och kulturellaangelägenheter.Mötesfriheten ochdemonstrationsfriheten får begränsas avhänsyn till ordning och säkerhet vidsammankomsten eller demonstrationen ellertill trafiken. I övrigt får dessafriheter begränsas endast av hänsyn tillrikets säkerhet eller för att motverkafarsot. Mötes- ochdemonstrationsfriheterna behandlas iblandsom en och samma rättighet,församlingsfrihet. Med sammankomst för"annat liknande syfte" avses bl.a.gudstjänster och andra sammankomster förreligionsutövning. Mötesfriheten gällerinte bara allmän sammankomst utan ävenenskilt möte. Föreningsfriheten fårbegränsas endast såvitt gällersammanslutningar vilkas verksamhet är avmilitär eller liknande natur ellerinnebär förföljelse av folkgrupp av vissras, med viss hudfärg eller av visstetniskt ursprung.Sverige är som nämnts ovan anslutettill Europeiska konventionen om skydd förde mänskliga rättigheterna ochgrundläggande friheterna medtilläggsprotokoll, och den har numeraockså direkt införlivats med svensklagstiftning. Artiklarna 9-11 ikonventionen handlar omopinionsfriheterna. Enligt artikel 9 harvar och en rätt till tankefrihet,samvetsfrihet och religionsfrihet, ochdenna rätt innefattar frihet bl.a. attbyta religion eller tro och frihet attensam eller i gemenskap med andra,offentligt eller enskilt, utöva sinreligion eller tro genom gudstjänst,undervisning, sedvänjor och ritualer.Friheten att utöva sin religion eller trofår endast underkastas sådanainskränkningar som är föreskrivna i lagoch som i ett demokratiskt samhälle ärnödvändiga med hänsyn till den allmännasäkerheten eller till skydd för allmänordning, hälsa eller moral eller tillskydd för andra personers fri- ochrättigheter.Genom att tanke- och samvetsfrihetnämns vid sidan av religionsfrihet görsklart att konventionen skyddar såvälreligiösa som icke religiösalivsåskådningar. Det skall således ståindividen fritt att ansluta sig tillvilken religion som helst men också attha en ateistisk uppfattning. Enligtartikel 10 har var och en rätt tillyttrandefrihet. Denna rätt innefattaråsiktsfrihet samt frihet att ta emot ochsprida uppgifter och tankar utanoffentlig myndighets inblandning ochoberoende av territoriella gränser.Utövandet av dessa friheter fårunderkastas sådana formföreskrifter,villkor, inskränkningar ellerstraffpåföljder som är föreskrivna i lagoch som i ett demokratiskt samhälle ärnödvändiga med hänsyn till statenssäkerhet, till den territoriellaintegriteten eller den allmännasäkerheten, till förebyggande av oordningeller brott, till skydd för hälsa ellermoral eller för annans goda namn ochrykte eller rättigheter, för attförhindra att förtroliga underrättelsersprids eller för att upprätthålladomstolarnas auktoritet och opartiskhet.Enligt artikel 11 har var och en rätttill frihet att delta i fredligasammankomster samt till föreningsfrihet.Utövandet av dessa rättigheter får inteunderkastas andra inskränkningar änsådana som är föreskrivna i lag och som iett demokratiskt samhälle är nödvändigamed hänsyn till statens säkerhet ellerden allmänna säkerheten, tillförebyggande av oordning eller brott,till skydd för hälsa eller moral ellertill skydd för andra personers fri- ochrättigheter.Fri- och rättighetskommittén gjorde isitt betänkande Fri- och rättighetsfrågor(SOU 1993:40, del B s. 62) en jämförelsemellan och svenskaregler till skydd för bl.a.religionsfriheten, och kommittén fanninte annat än att svensk lagstiftningstod i överensstämmelse medEuropakonventionen.I FN:s deklaration om de mänskligarättigheterna, som antogs 1948, sägs iartikel 18 att envar har rätt tilltankefrihet, samvetsfrihet ochreligionsfrihet. Denna rätt innefattarfrihet att byta religion eller tro ochatt ensam eller i gemenskap med andraoffentligt eller enskilt utöva sinreligion eller tro genom undervisning,andaktsövningar, gudstjänst ochiakttagande av religiösa sedvänjor.Rätten till åsiktsfrihet ochyttrandefrihet omnämns i artikel 19 ochrätten till frihet i fråga om fredligamöten och sammanslutningar i artikel 20.Enligt artikel 20 har envar rätt tillfrihet i fråga om fredliga möten ochsammanslutningar och ingen får tvingasatt tillhöra en sammanslutning.Internationella konventionen ommedborgerliga och politiska rättigheterinnehåller också bestämmelser omtankefrihet, samvetsfrihet ochreligionsfrihet (artikel 18) samt om rätttill fredliga sammankomster (artikel 21)och rätt till föreningsfrihet (artikel22).Tidigare behandlingUtskottet behandlade frågan om att iregeringsformen utvidga skyddet förreligionsfriheten till annanlivsåskådning i betänkandet 1992/93:KU2(s. 13 f.). En motion i ämnet avstyrktesmed hänvisning till attlivsåskådningsfriheten enligt utskottetsmening redan skyddades av olika regler iregeringsformen och att i den månbegreppet livsåskådningsfrihet inteomfattades av religionsfriheten gav andrai regeringsformen upptagna fri- ochrättigheter ett gott skydd mot ickeönskvärda ingrepp. Det kunde enligtutskottet inte heller bortses från deavgränsningsproblem som kunde finnas närdet gäller att avgöra vad som inryms ibegreppet livsåskådningsfrihet. Våren1997 avstyrkte utskottet åter en liknandemotion (fp) med samma motivering (bet.1996/97: KU14).Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motion K307 (s) avstyrks.SamvetsklausulUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden en motion(kd) om att samvetsfriheten skallinförlivas i regeringsformensrättighetskatalog.Jämför reservation 4 - villkorad (kd).MotionenPer och (kd) begäri motion Ub495 (yrkande 1) attsamvetsfriheten införlivas irättighetskatalogen i grundlag.Samvetet kan definieras som en etiskmedvetenhet i var människa. Med ensamvetsklausul kan man tillvaratakunnandet och engagemanget hos alla depersoner som funnit sin uppgift inomsjukvården, utan att tvinga den som hysersamvetsbetänkligheter kring vissa svåraetiska frågor att delta i vissverksamhet. Detta kan gälla abort,insättandet av abortiv spiral ellertransplantationer av och forskning sominbegriper celler från aborterade ,embryonala stamceller samt annan praxissom utifrån traditionell etik ärkontroversiell och oetisk.