bet · GR01SOU2 · 2003-11-13 00:00:00 — Detta är ett exempelsom naturligtvis låter helt absurt, men jag lovar eratt det inte är det enda exempel som jag skullekunna dra på vad barn och unga har beskrivit för ossatt de har fått genomlida.Att barn och unga sällan kan följa med påteaterbesök som man gör med skolan berornaturligtvis på att man faktiskt inte kommer in påteatern, som beskrev, men det kan också bero påatt lärarna inte själva har tänkt igenom hur de kanse till att det här barnet kan följa med påteaterbesöket. Det behöver ju inte alltid vara ettfysiskt funktionshinder. Även barn med psykiskafunktionshinder får inte följa med därför att maninte vet hur man ska hantera situationen.De här barnen känner inte bara ett utanförskap iskolan, vilket man kan tycka är allra mestupprörande eftersom vi faktiskt har ett samhälle somsäger att alla har rätt till undervisning och ocksåen skyldighet att gå i skolan, utan de har ocksåmånga gånger svårare att träffa vänner. De harmindre möjligheter att välja fritidsaktiviteter.Fritidsverksamhet är ytterst sällan vare sig fysiskteller rent bemötandemässigt anpassad för att kunnahjälpa barn med olika typer av funktionshinder.Man kan ju tycka att det borde vara ganskasjälvklart att våra skolor ärtillgängliggjorda så att alla barn ska kunna gå iskolan, att man kan få färdtjänst för att träffakompisar och att man ska kunna få de hjälpmedel manbehöver ha i skolan. Så är det inte . Det harvi fått flera beskrivningar av. Det är precis denbild som vi har fått när vi har ställt frågor tillbarn och unga också.Det enda som vi kunde se i vår undersökning därbarn och unga hade en bättre situation om man hadeett funktionshinder än om man inte hade ettfunktionshinder var just att man fick mer beröm ochmer vuxenkontakt. I alla andra fall känner man ettstörre eller mindre utanförskap.Låt oss titta på kompissituationen, somnaturligtvis är jätteviktig för barn och ungdomar.Man kan konstatera att barn med osynligafunktionshinder blir mest retade. Det är dubbelt såmånga barn med osynliga funktionshinder som kännersig retade eller mobbade kontra de barn som inte harfunktionshinder. De barn som har osynligafunktionshinder anger också oftast att de blirslagna. De har utsatts för fysiskt våld i skolan.Det är de som har fysiska funktionshinder,rörelsehinder och synskador som uppger att de harsvårast att få träffa en kompis.Jag tycker att det är viktigt att vi verkligenlyssnar till de här barnen och deras behov. Det ärså lätt att vi vuxna har ett vuxenperspektiv när viska fundera kring de här frågorna. Väldigt ofta ärdet ju, som jag sade, barnens föräldrar somföreträder deras intressen. Jag tycker att det ärviktigt att komma ihåg att vuxenperspektivet ochföräldraperspektivet inte alltid är detsamma sombarnperspektivet. Även om vi vuxna alltid har varitbarn, är det inte alltid så att vi kan referera tillvår egen barndom för att se hur barn och unga bordeha det . Vuxnas och föräldrars perspektiv ärinte alltid detsamma som barns och ungas. Iblandfinns det motsatta intressen.Jag kommer aldrig att glömma den tjej som tittademig djupt i ögonen och sade: Hur kul tror du att detär att ha morsan med sig på disco? Man behöverfaktiskt inte tänka så himla mycket tillbaka på sinegen ungdom för att inse att det finns enfrigörelseprocess som alla barn måste ha rätt till,även barn med funktionshinder.Vi tog fram många frågor i vår förra årsrapportsom ni gärna får titta på. Den finns att beställafrån oss på . Den finnsockså att plocka hem via vår hemsida.Vi har ganska många förslag, och jag skulle viljanämna några av dem i det här sammanhanget. Man måsteöka insatserna när det gäller fritidsaktiviteter förbarn och unga med funktionshinder. Man måste ocksåse de olika behov som olika barn med olikafunktionshinder har. Man måste skapa mötesplatser.De befintliga handikappråd som finns runtom i vårtland i alla kommuner och landsting bör också börjafundera på barn- och ungdomsperspektivet. Det ärnaturligtvis inget man kan beordra, men jag vet attde flesta handikappråd runtom i den kommunalaverksamheten funderar väldigt lite på barn och unga.Man skulle kunna använda arvsfondsmedel för attförbättra bemötandet av barn och unga medfunktionshinder. Det handlar väldigt mycket omattityder. Man behöver gå igenom de lagar somreglerar stöd till funktionshindrade och fundera påhur man kan se till att de också passar barn ochunga. Färdtjänsten är ett sådant exempel. Hur lättär det för ett barn att planera hur man ska umgåsmed sina kompisar och vilka fritidsaktiviteter manska vara på och tala om för färdtjänsten i kanskeveckor innan hur man vill åka? Jag har tre grabbar.De är idrottsintresserade. Det är ett fasligtkuskande till olika fotbollsmatcher . Detär ytterst sällan vi har mer än ett par timmarsvarsel om turneringen fortsätter eller inte. Detmåste också vara möjligt för barn medfunktionshinder att delta i aktiviteter ochturneringar. Framförhållningen kan inte alltid varalika som för en vuxen.Ta gärna till er en del av det som finns i vårförra årsrapport! Jag tror att det visar ganska brahur barn och unga med funktionshinder har det, ävenom det inte är ett statistiskt material.Handikappombudsman : Jag brukar slarvaibland när jag pratar om de mål förhandikappolitiken som ni har beslutat om, de som viär här och pratar om och som ni har fastställti handlingsplanen. Men jag försöker bättra mig.Kommer ni ihåg hur målen är formulerade? Det står såhär: Målet är att samhället ska utformas så attmänniskor med funktionshinder i alla åldrar blirfullt delaktiga i samhällslivet. Målet är ocksåjämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar,kvinnor och män med funktionshinder.Det är viktiga perspektiv som har tillförts måletför handikappolitiken. Inriktningen avhandikappolitiken är minst lika viktig. Ni har sagtatt vi ska ge barn, ungdomar och vuxna medfunktionshinder förutsättningar för självständighetoch självbestämmande.Nu har vi hört några vittnesmål om att det inte ärså. Vi kan läsa en del liknande berättelser iHandikappombudsmannens rapporter . Vihar fått det bekräftat i som kom i december förra året.Socialstyrelsen publicerade en lägesrapport förmänniskor med funktionshinder . Tidigarefick vi betänkandet från somberättar samma sak.De berättar att barn och ungdomar medfunktionshinder kommer att växa upp till enlägre utbildningsnivå, sämre hälsa, lägrerepresentation i arbetslivet och torftigare fritidän människor i övrigt. Även i de underlag som finnsär vuxenperspektivet ganska tydligt.Barnperspektivet finns inte med i handikappfrågorna.Likadant blir det väldigt ofta när barnperspektivetska lyftas fram. Att vi bara tillmäter människor enenda egenskap i taget gör att vi inte ser allabrister. Vi ser det ganska ofta när vi frånHandikappombudsmannen ska lämna remissynpunktereller på andra sätt granskar vad andra gör när detgäller barnfrågor. diskuterar man ofta i dehär materialen lite grann om barn medfunktionshinder, men det är lite separat och oftalite påklistrat. Det finns inte med som en naturligdel av barnperspektivet. Det måste vi jobba med. Vimåste sluta att tillmäta människor en enda egenskapi taget. Vi måste se hela människorna. Jag tyckeratt det framgår tydligt av målen och inriktningen.Det finns många saker som vi måste jobba medframöver för att förändra. En av de stora frågornahandlar om det som bland annat har berättat om,bristande tillgänglighet till den fysiska miljön.Men vi hörde också unga synskadade berätta ombristande tillgänglighet till information och småmöjligheter att ta del av det skälet. Det handlarockså om hur vi utformar våra verksamheter, hur viarrangerar möten, konserter eller kulturarrangemang.Det handlar om var vi väljer att arrangera sådanaarrangemang. Vi vet att massor av idrottshallar,simhallar och bibliotek inte är byggda och utformademed tanke på att människor är olika. De släpper intein människor med funktionshinder av det skälet.Nu märker vi att barn och ungdomar medfunktionshinder börjar ställa tydligare krav. Vi fåranmälningar om biosalonger som inte är tillgängliga.Vi får anmälningar om färdtjänsten. Det är etttydligt exempel på att det saknas ettbarnperspektiv. Det verkar vara så att ni iriksdagen behöver fundera på om man måste förtydligalagstiftningen och klargöra att även barn ärmänniskor som omfattas av färdtjänstlagen.Människor med funktionshinder behöverkompensatoriska åtgärder. Då hamnar vi i det lägesom beskrev i ,nämligen att barn kommer in i en struktur avoffentlig välgörenhet där insatserna alltid kanifrågasättas. Det här gör att det är en ständig kampför rättigheterna. berättade om sitt larm. Dethär är vardag för väldigt många. Det är litefascinerande att måste ta framen särskild guide för att lotsa familjer med barnmed funktionshinder i sina rättigheter när detfaktiskt är så att vi är väldigt många i samhälletsom jobbar för att tillgodose de behov som finns.Bengt har inte bara beskrivit den här strukturenav offentlig välgörenhet, utan det handlar ocksåövergripande om den syn som vi väljer att förmedla.Lena pratade om vuxenperspektivet. Skolan är ettområdet där det väldigt ofta är tydligt attvuxenperspektivet får styra oss, och även styra er iert lagstiftande arbete. Vi har enskollagstiftning som tillåter diskriminering.Vuxenperspektivet har fått styra var barn medfunktionshinder kan få gå i skolan. kan mananvisas en skola av kommunen. Det som i slutändanfäller avgörandet är ekonomiska och organisatoriskaförutsättningar för skolhuvudmannen, inte detenskilda barnets behov och rättigheter.Det här förmedlar ett perspektiv till barn ochunga med funktionshinder, men också till barn ochunga utan funktionshinder, som faktiskt legitimeraroch cementerar de strukturer med utanförskap,segregation och diskriminering som vi har byggtunder den tid då barn och unga med funktionshinderfanns någon annanstans än mitt ibland oss, oftaisolerade från resten av samhället på institutioner.För att vi ska komma vidare måste vi börja sebarnet och barnets rättigheter och ge barnet enmöjlighet att utkräva rättigheterna. Skolområdet ärett tydligt sådant exempel. Det ska inte vara somför , att rätten till stöd relateras tilltillhörigheten till en grupp eller till en diagnos.Rätten måste vara kopplad till de behov som varjebarn har. Man måste kunna kräva de rättigheterna. Såär det inte . utgår väldigt mycket avstödet till en diagnosbaserad syn på barn ochungdomar. Diagnosen styr stödet, inte behoven. Vikan inte tillåta att det fortgår så.Därför finns det en hel del möjligheter attfaktiskt göra saker . Det finns endel redskap i handlingsplanen. Det är viktigt att desektorsmyndigheter som har utpekats som ett led iarbetet med att förverkliga handlingsplanen helatiden får tydliga uppdrag och kunskaper som handlarom barn med funktionshinder. Vi har till exempeldiskuterat det i vår senaste rapport till regeringensom vi lämnade över . Den är på vägmed post till er. Jag hoppas att vi får hit någraexemplar också.Två av sektorsmyndigheterna är ochArbetsmiljöverket. Vi har enarbetsmiljölagstiftning som också omfattar barn iskolan och som vi inte tillämpar ordentligt och sominte utgår ifrån de förutsättningar som barn medfunktionshinder har. Därför måste vi vara tydliga iuppdragen till och attde faktiskt måste använda sig av de redskap somfinns för att åstadkomma förändring. Här har vimöjligheter.Det finns också möjligheter för er. Ni kommerförmodligen inom en ganska snar framtid att fåbehandla en ny skollagstiftning. I förslagen frånSkollagskommittén finns det en del ansatser till attfaktiskt se rättigheterna hos barnet i första hand.Men det finns också annat, till exempel att man villfortsätta att ge vuxenvärlden makt i form av attanvisa skolor och att styra med hjälp av skolresor istället för att se barnets behov i första hand.Visst är det en mörk bild. Det förekommerdiskriminering och segregation . Vi fårinte blunda för det. Jag tror att det är ett av våraproblem. Vi är faktiskt lite rädda för att inse attäven i ett relativt väl fungerande välfärdssystemförekommer det diskriminering. Vi måste öppna ögonenför det. Vi har en del redskap för att bekämpa denhär diskrimineringen, men vi har inte fått allaredskapen . Vi behöver erkänna att vi faktiskthar en lagstiftning som förbjuder diskrimineringen.I början av juni kommer ni att diskutera en nylagstiftning som tar en del steg på vägen, men mångaav de områden som rör barn med funktionshinderomfattas inte av det förslaget. Skolan till exempelomfattas inte när det gäller barn medfunktionshinder. Vi måste förbjuda diskrimineringenäven där.Staffan , : Låt mig börja med attupplysa utskottets ledamöter om att hardelats i två myndigheter. Det är därför som vi ärhär från båda de två myndigheter som tidigareutgjorde . har fått ettförändrat uppdrag. Som ett led i syftet att görastaten mer synlig i kommuner och skolor harSkolverket fått ett uppdrag att förstärka det som kommer att gå under namnetutbildningsinspektion. kommer attberätta mer om det . Den andra delen somtidigare var uppdrag - att stödjakommuners utveckling - har mer övergått till den nyamyndigheten som heter Myndigheten förskolutveckling. Den här separationen av Skolverketär gammal.Jag jobbar kvar i det som är det nya Skolverket.Vi har hört flera talare före mig prata om ochredovisa den diskrepans mellan ideal och verklighetsom finns bland annat på skolans område. Vi harockså hört att myndigheterna ska utnyttja sinaredskap och sina verktyg för att minska dennadiskrepans och arbeta i den andan. Skolverketsarbete består till en stor del av arbete medmålformuleringar och framtagande av måldokument iden målstyrda skolan och, som vi kommer att höra,inspektion och granskning. De två sidorna är väl detydligaste i det nya uppdrag.Mot den bakgrunden är målformuleringar ochbestämmelser viktiga verktyg och instrument. Dethandlar ofta om att få dessa målformuleringar attslå igenom i verksamheten och att få attityder ochinställningar till dem att förändras. Det tar ocksåsin tid. har arbetat meden del sådana viktiga bestämmelser ochmålformuleringar. Jag tänkte nämna några av dem här.Skolverket har verkat för, och regeringen harockså fattat beslut om, undantagsbestämmelser vidbetygssättning i . Det är någonting somkan vara viktigt för att ge tillträde till högrestudier, det vill säga studier i gymnasieskolan, påett likvärdigt sätt. Det handlar om att få enförändring till stånd i grundskoleförordningen somgäller betygssättningen, där det påtalas att om detfinns särskilda skäl får lärare vid betygssättningbortse från enstaka mål som eleven ska uppnå islutet av det nionde skolåret. Med särskilda skälavses då funktionshinder eller andra liknande skälsom inte är av tillfällig natur och som utgör ettdirekt hinder för att eleven ska kunna nå ett visstmål. Det är en undantagsbestämmelse som finns med,och som regeringen har fattat beslut om.Målformuleringar i kursplaner harsärskilt granskats för att också undanröja hinder avolika slag. Det har gjorts i samarbete med somär en ny myndighet som heter . var det en annanmyndighet. Tillsammans med dem har Skolverketsärskilt granskat kursplaner för attockså verka för att de här målformuleringarna skavara sådana att de undantagsbestämmelser som jagnämnde tidigare i så liten grad som möjligt skabehöva utnyttjas.Kursplanerna för grundsärskolan har närmats dekursplaner som finns för . På så sätt harde gjorts mer utmanande för särskolan. harresponserna på det varit positiva. Man anser att detär ett bra steg.Skolverket har också föreslagit att alla elever iden obligatoriska skolan ska ha samma garanteradeundervisningstid, det vill säga att det blir sammagaranterade undervisningstid i grundsärskolan ochträningsskolan som i grundskolan.Vi har också tagit fram nya kursplaner förspecialskolan, bland annat en sammanhållen gemensamskrivning i teckenspråk och svenska med syfte påtvåspråkighetsidealet, det vill säga att man ska sedet som tvåspråkighet. En egen kursplan förmodersmål på specialskolan är en sådan härsamintegrerande idé.Skolverket håller på med en kunskapsöversikt närdet gäller funktionshinder i skolan. Det är ettganska omfattande arbete som vi räknar med att bliklara med under det här året eller möjligen i börjanav nästa år.På det internationella planet finns det ocksåsamverkansområden. Bland annat försiggår ettsamarbete inom hela när det gäller indikatorer.OECD arbetar mycket med indikatorer i olikasammanhang. Här handlar det om indikatorer för behovav särskilt stöd. Det är ett samarbete i hela OECDsom sedan ska kunna fyllas på för att ge möjligheteratt göra internationella jämförelser av hur behovenav särskilt stöd ser ut.Sedan kommer vi till det som är storaförändrade stärkta uppdrag, nämligen inspektionen.Det är en granskning där rätt till skolgång förelever och rätt till stöd för dem som har särskildabehov naturligt är centrala teman. berätta lite mer.Gudrun Rendling, : Jag arbetar alltså påavdelningen för utbildningsinspektion i det nyaSkolverket, och detta är en av huvuduppgifterna förvår verksamhet. skiljer sigfrån det som vi har gjort tidigare. gjordevi i den inspekterande verksamheten i första hand enlaglighetsprövning. har vi kopplat samman det meden granskning av kvaliteten. Vi kommer alltså att haen inspektion av om man uppfyller författningarnaskrav men lägger också till kvalitetsaspekterna.Det nya uppdraget innebär att alla skolor inom ensexårsperiod ska få en granskning. Vi ska granskaalla kommuner, alla skolformer och alla skolor. Detär en ganska omfattande verksamhet, och vi vet ännuinte riktigt hur vi ska ro den i land, men det är enambition vi har och ett uppdrag från regering ochriksdag.Skolförfattningarna utgår inte från någon särskildgrupp i samhället, inte heller de funktionshindrade.Man säger till exempel att alla elever som behöversärskilt stöd ska få det. Samma lagbestämmelserfinns för förskolebarn, det vill säga att alla barnsom behöver särskilt stöd ska få det. Man säger intenågonting specifikt om barn med funktionshinder.Det är på gott och ont detta med att vi skasärskilja en grupp, men ett skäl till detta är attvi vet, precis som ni har pratat om ,att det finns en skillnad mellan ideal ochverklighet. Alla barn får inte det stöd som debehöver. Alla barn går inte heller i skolan på detsätt som de borde göra både för att de har rätt tilldet och för att det finns skolplikt. Det betyder attvi har ett särskilt uppdrag på avdelningen förutbildningsinspektion. Det handlar om en insats somfinns i vår handlingsplan för hur vi ska arbeta medhandikappfrågorna. Den insatsen handlar om attgenerellt, för alla, granska rätten tillskolgång och rätten till utbildning. Men i detuppdraget ligger också att vi ska göra en särskildredovisning som är specifik för barn medfunktionshinder. Vi ska alltså särskilt kontrolleraatt de barnen får rätten till utbildning.Vi vet t.ex. att - det är uppgiftersom vi har fått på - inte deltar i allundervisning i alla ämnen. Det är en hög siffra, ochdet är någonting som verkligen behöver granskas. Vivet också att cirka hälften av landets allagrundskolor inte är tillgängliga för alla.Tillgänglighet kan handla om fler saker än bara omatt man ska kunna komma fram till skolan. Dethandlar också om tillgänglighet i fråga om att manska kunna vara med och att det finns en delaktighetbland kamrater och i undervisning.Den andra insatsen, som utbildningsinspektionenska arbeta med , handlar om att granskadelaktigheten och jämlikheten i villkoren för allaelever, så att alla, även barn med funktionshinder,kan få den här delaktigheten. Det är ett uppdrag somockså ska särredovisas , hurgranskningarna har skett under det här året i dekommuner som vi då kommer att ha inspekterat. Detkommer inte att vara alla, men det här är ett arbetesom kommer att fortsätta och finnas med i vårinspektion.Vi vet också att vi i våra enskildaanmälningsärenden ser en väldigt mörk bild när detgäller barn med funktionshinder. Det är mångaproblem som rör det som vi har fått höra om i dag.Man får inte vara med på idrotten. Man kommer intefram i skolan. Man får lov att gå i en annan skolaän den som man kanske egentligen hade velat gå i.Vi på ser mest den här mörka bilden ivåra anmälningsärenden, men vi vet också att detfinns goda exempel. Vi hoppas att de goda exemplenkommer att kunna sprida sig, så att den mörka bildenkan ändras något. Och vi hoppas att vi, genominspektion, genom ert sätt att arbeta och genomriksdagens sätt att arbeta, kan få en störredelaktighet för barn och unga med funktionshinder.Anna , Myndigheten för skolutveckling: Vårtuppdrag är att stödja utvecklingen av förskolor ochskolor. Som tydligt har nämnts finns det ettstort behov av att sätta fokus på funktionshindradessituation i förskola, skola och vuxenutbildning, ochdet är vårt uppdrag.Vi på Myndigheten för skolutveckling har två målsom vi ska uppnå . Det första äratt vi ska stödja kommunerna i deras uppdrag attförbättra bemötande och attityder. Detta ska vi göratillsammans med andra myndigheter, bland annatSISUS, som ju har det stora bemötandeuppdraget, ochSpecialpedagogiska institutet. Det här kommer vi attpåbörja under hösten.Sedan ska vi också ta fram ett referensmaterial,ett stödmaterial, som kommunerna ska kunna användaför att sätta fokus på just de här frågorna. Detkommer att fokusera bland annat en kartläggning ochinventering av den situation som är när detgäller den fysiska miljön och undervisningen. Dethar ju tagits upp att det är oerhört viktigtatt göra detta tillgängligt. Det handlar både om denfysiska miljön och om den pedagogiska situationenför alla elever. Man ska också sätta fokus påbemötandet, att kommunerna tittar på hur man bemötersina elever i sin kommun.Det här ska vara ett stöd för kommunerna attutvecklas i de här frågorna. Sedan kommer vifortsättningsvis, , förstås att tittapå vad inspektion och granskningar visarför resultat, och så ska vi planera nya insatserutifrån det. Det ska ske ett samarbete på så sätt.Ordföranden: för det! Då lämnar jag ordet tillrepresentanter för . Först ärdet som är utredare. Varsågod!Laina , : Jag finns påKommunförbundets skolsektion sedan ganska många år.När jag fick den här inbjudan blev jag ombedd attlyfta fram ett problemområde för våra medlemmar, somär landets alla kommuner. Därför tänker jag prata ompengar. Även om det är fult och fel att prata ompengar är de en oerhört viktig förutsättning för attkommunerna ska kunna fullgöra sitt uppdrag.Det jag kommer att fokusera på ärfinansieringsprincipen och dess problematik. harju stat, kommun och landsting ett gemensamt ansvarför att handikappolitiken genomförs. Det ska göraspå ett solidariskt sätt, och alla ska ta sittansvar. I de fall då kommunen inte riktigt lever upptill sitt uppdrag handlar det inte om att man inteär medveten om sitt ansvar, utan det handlar mer omvilka förutsättningar som råder ute i kommunen.Enligt den så kallade finansieringsprincipen skakommunerna få kompensation från staten för beslutsom innebär nya verksamheter för kommunerna. Så skerockså, men den kompensation som kommunerna fårmotsvarar inte på långt när de kostnader somuppstår. Det kan ha med själva modellen att göra.Jag kan ta några exempel.Vi har lagen om stöd och service till vissafunktionshindrade. Det är en viktig reform som harverkat , och kostnaderna skenar bara ihöjden. Vi har från kommunernas sida fått ett störreansvar för att finansiera riksgymnasieverksamhet ochspecialskoleverksamhet - detta med anledning avFunkisutredningens förslag.Sedan har vi också ganska fått ansvar föratt erbjuda flyktingbarn undervisning på i stortsett samma sätt som när det gäller våra egna barn.Där kan jag lyfta fram ett exempel. Kommunen fåringen extra kompensation för ett utvecklingsstörtflyktingbarn. Det kommunen får som ersättning frånstaten motsvarar av kostnaden för engrundskoleelev, och då vet vi att särskolans eleverkostar ungefär fyra gånger så mycket som engrundskoleelev. Då kan man snabbt konstatera att detär en kraftigt underfinansierad reform.