bet · GQ01KU19 · 2003-03-20 00:00:00 — Som ett led i att uppnå detrekommenderade arbetssättet ansåg riksdagsstyrelsenatt utskotten behövde planera mer långsiktigt ochmer tematiskt. Varje ämnesområde inom ett utskottsberedningsområde bör behandlas minst två gångerunder en valperiod, första gången under det förstariksmötet och under något av deföljande riksmötena. Efter genomgången av utskottetshela beredningsområde avvalperioden bör utskottet göra en planering förresten av valperioden. Minst en behandling under detandra, tredje eller fjärde bör vara meringående och innehålla inslag avuppföljning/utvärdering och EU-bevakning.Riksdagsstyrelsen ansåg vidare att utskotten vidbehov skall kunna ge motionerna en förenkladbehandling. Förenklad beredning kan användas vid detförsta och vid de övriga riksmöten undervalperioden då utskottet inte bestämt sig för att haen fördjupad ärendeberedning. Vid förenkladbehandling kan motionsförslag som behandlar frågordär beslutanderätten enligt utskottets uppfattningbör ligga kvar hos regeringen, enförvaltningsmyndighet eller hos kommunerna kunnaavstyrkas utan ytterligare beredning. I fråga ommotionsförslag som upprepas bör vid förenkladbehandling utskottet hänvisa till tidigareställningstagande. Frågan om motionernas behandlingvar emellertid enligt förslaget en fråga av så storvikt för riksdagsarbetet att utredningsarbetet bordefortsätta. I detta sammanhang kunde ocksåmotionsinstitutets utformning komma att beröras.Vid behandlingen av riksdagsstyrelsens förslaggjorde utskottet inte någon annan bedömning änriksdagsstyrelsen i fråga om värdet av förenkladmotionsbehandling. Utskottet, som noterade attutredningsarbetet när det gäller motionsbehandlingenfortsätter, delade även i övrigt riksdagsstyrelsensbedömning i fråga om riktlinjer för förändringar iutskottens arbete (bet. 2000/01:KU23). Riksdagengodkände de föreslagna riktlinjerna för förändringari utskottens arbete.Under hösten 2001 behandlade utskottet enlikalydande motion som den nu aktuella (bet.20001/02:KU12 s. 17 f.). Utskottet hänvisade tillatt frågan om motionsinstitutets utformningbehandlades i . Enligt utskottetsmening borde resultatet av detta arbete avvaktas.Utskottet avstyrkte därför motionen.Riksdagsstyrelsen beslutade den 20 november 2002att ge i uppdrag att fortsättasitt arbete med beredning av frågor som rörutvecklingen av arbetsformer m.m.Riksdagskommittén skall finnas kvar i ytterligareett par år för att skapa kontinuitet i arbetet medatt utveckla arbetsformer. Kommitténförutsätts ta hand om de frågor om riksdagsarbetetsom överlämnar till riksdagsstyrelsen menäven frågor som initieras på annat sätt.Utskottets ställningstagandeRiksdagskommittén framhöll våren2001 att frågan om motionernasbehandling är en fråga av så storvikt att utredningsarbetet måstefortsätta. Riksdagskommitténfortsätter sitt arbete med beredningav frågor som rör utvecklingen avriksdagens arbetsformer. Utskottetanser mot denna bakgrund att etttillkännagivande tillriksdagsstyrelsen om utvidgning avmotionstiden inte är påkallat.Motion K256 (fp) avstyrks.Ärendenas beredningUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstagande ett motionsyrkande(fp) som gäller bl.a. beredningen avjordbruksfrågor och ett (kd) som gällerinrättandet av ett familjeutskott, liksom enmotion (v) om en formell plattform förutskottens arbete med jämställdhetsfrågor.Med hänvisning till pågående diskussionerinom avstyrks också en motion (m)om större möjligheter för utskotten attsjälva bestämma sina arbetsformer.Jämför reservationerna 4 (fp), 5 (v, mp) och6 (m).MotionernaI motion MJ422 av m.fl. (fp) begärsatt jordbruksfrågorna skall behandlas som närings-och konsumentpolitiska frågor (yrkande 1). Enligtmotionärerna måste jordbrukaren få en tydligareställning som företagare, och jordbruket skall istörre utsträckning betraktas som likställt andranäringar. Det naturligaste vore attjordbruksfrågorna hanteras avnäringsutskottet samt att livsmedelspolitikenhanteras som konsumentfrågor. Motionärerna villockså införa ett särskilt konsumentdepartement.Mikael () begär i motion So453 yrkande3 ett förslag om inrättandet av ett familjeutskott.Familjepolitiken är enligt motionären svår fören enskild att få grepp om. Även för politikersaknas ofta konsekvensbeskrivningar av de fattadebesluten. Motionären hänvisar till attbostadsförsörjningsprogram hanteras i ett utskott,barnbidragen i ett annat och förskoleverksamheternai ett tredje osv. Därför borde ett familjeutskottinrättas.Ulla m.fl. begär i motion A319 åtgärderför att föra upp jämställdhetsfrågor i respektiveutskott (yrkande 4). Motionärerna hänvisar till attdet som bedöms vara jämställdhetspolitik harsin hemvist i arbetsmarknadsutskottet trots attkönsperspektivet har lika stor bäring på övrigautskott. Varje annat utskott kan således om det såvill förbise könsperspektivet och de konsekvenser deolika förslagen kan få för kvinnor respektive män.Formella instrument kan vara ett stöd i arbetet meden feministisk jämställdhetspolitik. Motionärernaanser därför att riksdagsstyrelsen bör pröva vilkaåtgärder som är nödvändiga för att riksdagensutskott skall få en formell plattform för att föraupp jämställdhetsfrågor inom sina respektivesakområden. Detta kan ske genom en övergripandetilläggsparagraf eller genom att det uppdras tillsamtliga utskott att i sin beredning beaktakönsperspektivet.I motion K379 yrkande 22 i denna del av BoLundgren m.fl. (m) begärs förändringar i utskottensarbetsformer. Ett sätt att återupprätta riksdagensroll i det politiska arbetet kan enligt motionenvara att ge utskotten större möjligheter att självabesluta sina arbetsformer. Bland annat skulle dettakunna inkludera en rätt för utskotten att i störreutsträckning än öppna vissa av sinasammanträden för allmänheten. De möjligheter som dennya tekniken erbjuder, t.ex. IT och Internet, börenligt motionen kunna innebära en ökad insyn iutskottens arbete. En försöksverksamhet i dennainriktning bör kunna bidra till att vitaliserariksdagens arbete, som medborgarnas insyni och intresse för den politiska beslutsprocessenökar.BakgrundDen nuvarande utskottsorganisationen tillkom isamband med författningsreformen 1971. Ett systemmed fackutskott ersatte den tidigare ordningen,enligt vilken utskotten var indelade enligtstatsrättsliga grunder. Fackutskottsprincipen kankortfattat sägas innebära att ärenden inom sammaämnesområden bereds inom samma utskott oavsett om deär lagärenden eller anslagsärenden. Ett undantagfrån fackutskottsprincipen är lagutskottetssärskilda ansvar för lagstiftningsärenden inom dencentrala civilrätten. Den nya ordning som infördesinnebar att utskottsindelningen spegladedepartementsindelningen. Därefter hardepartementsindelningen ändrats vid ett stort antaltillfällen medan endast marginella förändringar avutskottsindelningen skett.Riksdagsutredningen anlade 1993 vissa allmännautgångspunkter för ändringar iutskottsorganisationen och förordade regelbundnaöversyner av ärendefördelningen mellan utskotten(1993/94:TK1 s. 143 f.). kunde det behövasstörre mer långsiktiga förändringar iutskottsstrukturen. Det fanns dock formella ochpraktiska gränser för omfördelningarna under envalperiod. Sålunda kräver många ämnesområdenspecialkunskaper, vilket gör att det medför problematt flytta ärenden från ett utskott med ledamötersom valts med tanke på sina kunskaper och intresseför de aktuella ämnesområdena till ett annat somkräver helt andra kunskaper. Vidare framhölls attdet är viktigt att utskottsorganisationen äranpassad till de politikområden som är aktuella isamhället och i riksdagsarbetet. Målen att ärendenafår en sakligt sett logisk placering och hållssamman i ämnesområden kan behöva prioriteras högreän målet att nå en volymmässigt helt jämnarbetsbelastning.I ett senare betänkande (1993/94:TK3 s. 21 f.)ansåg att ändringar iutskottsindelningen borde anstå till dess ettdefinitivt beslut om utgiftsområdena fattats.Riksdagsutredningen redovisade dock ett utkast utskottsindelning som innebar att antalet utskottminskades från 16 till 15 eller 14. Enligt skissenskulle utrikesutskottet och försvarsutskottet slåsihop till ett utrikes- och säkerhetsutskott, ettsärskilt invandrings- och biståndsutskott inrättassamt socialförsäkrings- och socialutskotten slåsihop. Frågan om sammanslagning av lag- ochjustitieutskotten berördes också. I ett förslag1995/96:TK2 framhölls att oavsett de krav den nyabudgetprocessen ställer finns det goda skäl attdiskutera förändringar i utskottsindelningen. Dennuvarande organisationen har varit i stort settoförändrad sedan enkammarreformen. somförflutit har mycket ändrats när det gällerarbetsbelastningen inom olika områden och också ifråga om sambandet mellan olika ärendegrupper. Ettskäl till att en ändring i utskottsindelningen trotsallt inte föreslogs var att det innan erfarenhetervunnits av den nya budgetprocessen var svårt attförutse vilka effekterna blev på riksdagsarbetet.Syftet var att återkomma med ett förslag underriksmötet som kunde träda i kraft . I mars 1998återkom talmanskonferensen med en genomgång averfarenheterna av problem med utskottsindelningensom upplevts i 1996 och budgetarbete(1997/98:TK1). fann att dennuvarande utskottsorganisationen på det hela tagetär väl lämpad att klara uppgiften att beredariksdagsärenden. Det torde i stor utsträckning varaoundvikligt att det råder skillnader iarbetsbelastningen mellan utskotten. De allra mestarbetsbelastade utskotten är konstitutionsutskottetoch finansutskottet, och vilka övriga utskott somhar de tyngsta arbetsbördorna varierar tillår bl.a. beroende på inom vilka områden storalagstiftningsreformer görs. Det var därför omöjligtatt genom ändrad utskottsindelning helt ta bortskillnaderna i belastning mellan utskott (s.16).Tidigare behandlingUtskottet avstyrkte fyra motionsyrkandenom ändrad utskottsindelning (bet. 2001/02:KU12). fp-motion begärdes att miljö- ochjordbruksutskottet skulle ändras till natur- ochmiljöutskottet och att i övrigtutskottsorganisationen anpassas till dennaförändring. Det behövdes en konsumentpolitik förmaten, en naturvårdspolitik för den biologiskamångfalden och en näringspolitik för företagen.Utskottet hänvisade till att det hösten 2000avstyrkt motioner om ändringar i utskottsindelningenmed hänvisning till tidigare riksdagsbehandling. År1999 hade utskottet behandlat en motion om attmiljö- och jordbruksutskottet skulle ändra namn tillmiljöutskottet (bet. 1998/99:KU20 s. 6). Utskottetansåg att frågan om en överföring av ansvarsområdenborde tas upp i samband med en allmän översyn avärendefördelningen mellan utskotten, något som dåinte syntes motiverat. Utskottet var inte hellerhösten 2000, då bl.a. också en motion (kd) ominrättande av ett familjeutskott behandlades, berettatt förorda en sådan allmän översyn avärendefördelningen mellan utskotten sommotionsyrkandena kunde anses förutsätta (bet.2000/01:KU4). hänvisade utskottet tillRiksdagskommitténs arbete.Hösten 1998 behandlade utskottet ett motionsyrkandeom ansvaret för bostadspolitiska frågor (bet.1998/99:KU1). Utskottet avstyrkte motionsyrkandetoch erinrade om att det enligt 6 kap. 1 §regeringsformen tillkommer statsministern atttillsätta de övriga statsråd, som tillsammans medstatsministern utgör regeringen. Utskottet hänvisadevidare till att regeringen enligt 7 kap. 1 §regeringsformen fördelar ärendena mellandepartementen. Mot denna bakgrund bör riksdagenenligt utskottet vara ytterst återhållsam med attuttala sig eller på annat sätt söka påverkaregeringen i fråga om hur den skall organisera sittarbete. avstyrkte utskottetmotionsyrkanden om en särskild djurskyddsministeroch en minister för den samlade minoritetspolitikenmed hänvisning till att detta är frågor som det inteankommer på att besluta om (bet.2002/03:KU1).Hösten 2000 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande(v) om en formell plattform för jämställdhetsfrågori utskottsarbetet liknande motion A319 yrkande 4(bet. 2000/01:KU4 s. 26 f.). När det gällerjämställdhetsfrågornas behandling i villeutskottet hänvisa till regeringsformens bestämmelserom att den offentliga makten skall utövas medrespekt för alla människors lika värde och att detallmänna skall tillförsäkra män och kvinnor likarättigheter. Enligt utskottets mening saknadesanledning att anta annat än att dessa bestämmelserutgör en grund i allt beslutsfattande i utskotten.Någon ytterligare formell plattform ansågs intenödvändig.Talmannen har tillsammans med gruppledarna, de vicetalmännen och utskottsordförandena inlettdiskussioner i syfte att sätta arbete meri fokus och för att uppmuntra insyn, öppenhet ochdeltagande. Möjligheterna att öka insynen iriksdagsarbetet utanför kammaren diskuteras också.Ett exempel är frågan om inte EU-nämndenssammanträden borde vara mera offentliga (prot.2002/03:42).Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sina tidigare ställningstagandeni fråga om ändrad utskottsindelning och i frågan omhur regeringen organiserar sitt arbete. MotionernaMJ422 yrkande 1 (fp) och So453 yrkande 3 (kd)avstyrks följaktligen.När det gäller frågan om en formell plattform förjämställdhetsfrågor i utskottsarbetet vill utskottetliksom vid tidigare ställningstagande i fråganhänvisa till regeringsformens bestämmelser om attden offentliga makten skall utövas med respekt förmänniskors lika värde och att det allmänna skalltillförsäkra män och kvinnor lika rättigheter. Detkan förutsättas att dessa bestämmelser utgör engrund i allt utskottsarbete. En ytterligare formellplattform kan inte anses nödvändig. Utskottetavstyrker följaktligen motion A319 yrkande 4 (v).När det härefter gäller frågan om att ge utskottenstörre möjligheter att själva besluta sinaarbetsformer vill utskottet hänvisa till dediskussioner som talmannen initierat i syfte attuppmuntra insyn, öppenhet och deltagande och somockså rör en ökad insyn i riksdagsarbetet utanförkammaren. Enligt utskottets mening bör resultatet avden pågående diskussionen inte föregripas. MotionK379 yrkande 22 i denna del (m) avstyrks.Riksdagens frågestunderUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker en motion (m) omdebattordningen vid frågestundermed hänvisning till diskussioner som pågårbl.a. om utnyttjandet av riksdagensfrågestunder.MotionenRolf () begär i motion K209 enförändring av debattordningen vid riksdagensfrågestunder. Motionären hänvisar till att enligtdebattordningen får frågeställaren först ordet,därefter får statsrådet ordet för svar, vilket följsav en kompletterande fråga och sist får statsrådetordet för ett avslutande svar. Enligt motionären hardetta sista ord missbrukats vid många tillfällen ochstatsrådet har gett frågeställaren "en spark", somdenne inte kan försvara sig emot. Det är enligtmotionen den riksdagsledamot som frågar som bör hadet sista ordet. Det är regeringen som kommer tillriksdagen för att utfrågas inte tvärtom. Det finnsenligt motionären en möjlighet att få ordet entredje gång men den debattordningen har integenomförts i kammaren.Gällande reglerEnligt 6 kap. 3 § riksdagsordningen framställsmuntlig fråga vid frågestund som anordnas ikammaren. Talmannen beslutar om vem som skall fåordet vid frågestund. Enligt anvisningar avtalmannen skall frågor och svar vara korta och iprincip inte överstiga en minut. Frågeställaren kanenligt anvisningarna normalt räkna med att få ordetför minst en följdfråga eller kommentar. Vanligenfår statsrådet det sista inlägget i ett replikskiftemen talmannen kan, om det finns skäl, gefrågeställaren ordet för ett avslutande inlägg.Talmannen har i syfte att inleda en diskussionskickat ut en promemoria om bl.a. riksdagensdebattformer till riksdagsgrupperna. En rappare ochtydligare argumentation behövs enligt talmannen föratt kammaren skall återta sin naturliga roll somopinionsbildare och opinionsspeglare. Talmannen haruttryckt sin förhoppning att alla ledamöter i sinariksdagsgrupper aktivt kommer att deltai diskussionerna om debattformerna. I den utsändapromemorian redovisas möjliga förändringar, bl.a.strategiska överväganden om hur frågestunden avsesutnyttjas, prioriterad ställning förpartiledare/gruppledare, inledning med tyngrefrågor, skapande av utrymme för fler frågor genomatt inte alltid tillåta följdfrågor eller gestatsrådet sista ordet, uppmuntran till raka frågoroch raka svar, koncentration till färre ämnen genomatt minska antalet närvarande statsråd ochpremiering av partier med hög närvaro när det gällerfördelningen av frågor.Tidigare behandlingUtskottet behandlade ett likalydandemotionsyrkande av samme motionär (bet. 2001/02:KU12s. 26 f.). Utskottet var inte berett att ändra denregel i riksdagsordningen som föreskriver atttalmannen beslutar om vem som skall få ordet ifrågestund. Utskottet pekade på att talmannensanvisningar ger utrymme för att frågeställaren isärskilda fall ges sista ordet. Frågan om en ändringav anvisningarna är en uppgift för talmannen ochinget hindrar att frågan tas upp t.ex. i talmannenssamråd med de särskilda företrädarna förpartigrupperna. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet.Utskottets ställningstagandePå talmannens initiativ pågår endiskussion om bl.a. utnyttjandet av frågestunderna.Som en möjlig förändring diskuteras att inte alltidge statsrådet sista ordet. Mot denna bakgrund ochmed hänsyn till att de nuvarande anvisningarna gertalmannen möjlighet att ge frågeställaren sistaordet i en frågestund anser utskottet att etttillkännagivande till riksdagsstyrelsen i fråganinte är påkallat. Motion K209 (m) avstyrks.ArvodenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker två motioner (mprespektive v) om ett ändrat system förfastställande av ledamöternas arvoden och ettyrkande (mp) om sänkning av arvodet med . Utskottet hänvisar bl.a. till att detsaknas anledning att anta att de föreslagnasystemen skulle ha bättre förutsättningar attvara en långsiktig lösning än den nuvarandenämnden. Ett motionsyrkande (m) om slopandeav arvodet för uppdrag som ledamot iriksdagsstyrelsen avstyrks.Jämför reservationerna 7 samt 8 - villkorad(båda mp).MotionernaGustav () begär i motion K228 sådanalagändringar att skall fatta beslut omriksdagsledamöternas arvode efter förslag frånarvodesnämnden (yrkande 1) och att om yrkandetbifalls ledamöternas arvode sänks med permånad (yrkande 3). Motionären begär också att detskall tillsättas en utredning med syfte att föreslåprinciper enligt vilka arvodena skall bestämmas(yrkande 2).Det är enligt motionen självklart att risken ärstor att man med höga arvoden i lockas attsitta allt längre och att man jämför sig alltmer meden mindre grupp högavlönade i samhället, i ställetför med låg- och medelinkomsttagare (som utgör denstora majoriteten av svenska folket). En jämförelsemed en genomsnittlig medborgare ger för handen attriksdagsarvodet är på tok för högt och enfullständigt självklar grund för politikerförakt.Motionären vänder sig emot påståendet att det behövsett högt ledamotsarvode i för att man skalocka kompetenta personer till politiken. Förutomatt sådana uttalanden andas hån mot dem som gett sigin i politiken på grund av ett genuint engagemangoch inte på grund av privatekonomiska skäl, kan detkraftigt ifrågasättas.Arvodesnämnden är en myndighet under ochledamöterna i nämnden utses av riksdagensförvaltningsstyrelse. I praktiken bestämmer sålundariksdagsledamöterna fortfarande nivån på sina egnaarvoden, även om man delegerat självabeslutsfattandet till ett annat (dock internt)organ. Motionären anser att det vore bättre omledamöterna själva öppet och formellt tar ansvar förarvodesnivåerna. kanbehållas för att förbereda och ge förslag iarvoderingsfrågor. Arvodesnivåerna kan beräknasutifrån en rad faktorer, exempelvis en uppskattningav väljarkårens genomsnittsinkomst. Man kan äventänka sig att arvodet skall utgå ifrån ettgenomsnitt av vad individer med likvärdiga arbetenuppbär i inkomst. bör tillsätta enutredning som har till uppgift att föreslå principerför bestämmandet av arvodet.Ledamöternas arvoden bör omgående sänkas med vilket ger en fingervisning åtvilket håll man anser att arvodena börjusteras. innebär en sådan arvodessänkningminskade utgifter med attjämföra med satsningen på lokaladiskrimineringsombudsmän som uppgår till 4miljoner per år.Peter () begär i motion K314 att detgällande systemet för fastställande avriksdagsarvodet ändras och att det övervägs ettsystem där nivån på arvodet fastställs genom att detknyts som en fastställd procentsats i förhållandetill prisbasbeloppet. Det finns enligt motionärengoda argument för att arvodet skall varaförhållandevis högt. Det minskar risken för att ettstort flertal möjliga ledamöter från olika partieravstår från att kandidera på grund av att det skulleinnebära en inkomstminskning. Såsom lagstiftare iSveriges högsta beslutande organ skall ledamöternavara omutbara, dvs. inte kunna påverkas ekonomisktför att fatta beslut i viss riktning. Iinternationell jämförelse är de svenskariksdagsledamöternas löner inte heller speciellthöga. Enligt motionen handlar det emellertid omtrovärdighet. Ledamöterna skall vara representativainför folket. Riksdagsledamöternas höga ersättningarriskerar att skapa en förtroendeklyfta mellan defolkvalda ledamöterna och det folk de representerar.Det riskerar också att skapa en klyfta mellanparlamentarikerna och övriga partimedlemmar och gerproblem för den som har ett låglöneyrke att anpassasig tillbaka till den vanliga tillvaron närriksdagsperioden är över. Ett sätt att begränsariksdagsarvodets utveckling är att göra som i mångakommuner och landsting och knyta arvodet till enfastställd procentsats av prisbasbeloppet. Ett annatsätt kunde vara att låta arvodesnämndenföreslå/besluta om arvodet högst en gång permandatperiod.Rolf () begär i motion K204 attförtroendeuppdraget att sitta i riksdagsstyrelseninte skall ge ett extra arvode. Motionären kan inteställa upp på att det skulle vara ett mer betungandearbete att sitta i riksdagsstyrelsen, vilket belönasmed extra arvode, än det är att exempelvis ha mångadebatter, många interpellationer, att skriva mångaväl underbyggda och faktaspäckade motioner, attställa många frågor till statsråd eller att deltaintensivt i kammarens arbete i övrigt, vilket ingåri det ordinarie arbetet. Motionären hänvisar tillatt han läst protokollen från riksdagsstyrelsensarbete och sett tyngden på dess arbete underverksamheten fram till september 2002.Gällande reglerEnligt 9 kap. 6 § riksdagsordningen skallriksdagsledamot av statsmedel åtnjuta arvode försitt uppdrag. Bestämmelser härom meddelas i lag.Enligt 3 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiskavillkor för ledamöter betalasledamotsarvode med ett belopp för månad somRiksdagens arvodesnämnd fastställer. För närvarandeuppgår arvodet till 42 300 kr.Enligt 1 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. föruppdrag inom , dess myndigheter och organbetalas månadsarvode för ledamot m.m. avriksdagsstyrelsen av arvodet somriksdagsledamot.BakgrundPerioden 1866-1962År 1866-1909 utgick ersättning endast till andrakammarens ledamöter. Dessa fick för varje ordinärlagtima riksdag i "arvode".År 1909 infördes ersättningsrätt även för förstakammarens ledamöter enligt samma regler som gälldeför andra kammarens ledamöter.År 1918 infördes en skillnad mellan "stockholmare"och andra. Begreppet "arvode" slopades och ersattesav begreppet "dagtraktamente''''''''''''''''". Dessa fastställdestill , dock högst perriksdag för "stockholmare" och för övriga till 20riksdaler, dock högst per riksdag.År 1921 höjdes dagtraktamentena till, för"stockholmare" , dock högst 3 400riksdaler per riksdag, och för övriga ,dock högst per riksdag.År 1933 slopades begreppet dagtraktamente ochersattes av begreppet arvode. En sänkninggenomfördes med hänsyn till den ekonomiska krisen.