bet · GQ01UFÖU2 · 2003-06-11 00:00:00 — Svenskt deltagande i en EU-ledd styrka iDemokratiska republiken SammanfattningDet sammansatta utrikes- och försvarsutskottet(UFöU) behandlar i detta betänkande regeringensproposition /03:143 Svenskt deltagande i en EU-ledd styrka i Demokratiska republiken Kongo.I betänkandet föreslår utskottet att riksdagenbifaller propositionen och medger att regeringenställer en svensk väpnad styrka bestående av högst100 personer till förfogande för att ingå i en EU-ledd militär multinationell snabbinsatsstyrka iDemokratiska republiken under högst fyramånader.En motion har väckts med anledning avpropositionen vilken avstyrks av utskottet.Utskottets förslag till riksdagsbeslutRiksdagen bifaller proposition 2002/03:143 ochmedger att regeringen ställer en svensk väpnadstyrka bestående av högst 100 personer tillförfogande för att ingåi en EU-ledd militär multinationellsnabbinsatsstyrka i Demokratiska republiken Kongoi enlighet med resolution i FN:s säkerhetsråd.Därmed avslår motion 2002/03:U14.Utskottet föreslår att beslut i kammaren fattasefter en bordläggning.Reservation 1 (fp)den 11 juni 2003På sammansatta utrikes- och försvarsutskottetsvägnarUrban AhlinFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: UrbanAhlin (s) ordförande, () viceordförande, (), (), (), (), LarsOhly (v), (), (), , BirgittaAhlqvist (s), (), (), (), (),(), () ochHeli ().2002/03UFöU2Redogörelse för ärendetTrots en pågående fredsprocess i landet harsäkerhetsläget i de nordöstra delarna avDemokratiska republiken (DR ) allvarligtförsämrats , och väpnadestrider mellan främst inhemska etniska grupper harutbrutit med många civila dödsoffer som följd.FN:s säkerhetsråd har på grundval avhändelseutvecklingen beslutat attupprätta en insatsstyrka (resolution , se bilaga1). I resolutionen slås fast att situationen i östraKongo utgör ett hot mot fred och säkerhet i områdetvid de samt mot fredsprocessen i DRKongo. förordar att en insatsstyrkaupprättas och uppmanar FN:s medlemsstater att bidratill denna styrka. resolution ärupprättad på grundval av kapitel VII i FN:s stadga,och styrkan har således mandat förfredsframtvingande åtgärder. Styrkan skall samarbetamed den FN-ledda fredsoperationen MONUC, vilken äretablerad i DR . En inbjudantill att upprätta en fredsfrämjande styrka i landethar i brev lämnats av DR president till FN:sgeneralsekreterare.Regeringen har lämnat ett förslagtill (prop. 2002/03:143) om svensktdeltagande i den EU-ledda FN-insatsen i Kongo.Propositionen har remitterats tillutrikesutskottet. Utrikes- och försvarsutskotten hardärefter beslutat - med stöd av 4 kap. 8 §riksdagsordningen - att bereda propositionen i ettsammansatt utrikes- och försvarsutskott (UFöU).Utrikesutskottet har erhållit en föredragning avföreträdare för Utrikes- och Försvarsdepartementen.Det sammansatta utskottet har erhållit enföredragning av utrikesminister ,försvarsminister samt överbefälhavareJohan Hederstedt. Föredragningarna behandlade denpolitiska bakgrunden, samarbetet mellantruppbidragarländerna, den svenska insatsensutformning och skälen för detta, hotbilden mot denmultinationella styrkan och de risker som ärförknippade med insatsen samt kostnad föroperationen.BakgrundDen politiska utvecklingen i samtfredsprocessenÅren efter det att Fristaten 1960 blevsjälvständig från kolonialmakten prägladesav stor politisk oro med ett flertal rebell- ochsjälvständighetsrörelser som ofta verkade med direktstöd från utländska regeringar. Genom en statskupp1965 lyckades generalmajor tamakten i landet, som 1971 kom att heta Zaire.Mobutus vid makten präglades av korruption,maktmissbruk och växande despotism. I slutet av 1996inleddes ett väpnat uppror mot Mobutus korruptaregim. Det hade sin upprinnelse i de massivaflyktingströmmar in i östra delarna av somföljde efter det att tutsidominerade RwandanPatriotic (RPF) slog tillbaka mot de ansvarigaför folkmordet och tog makten i sommaren1994. En stor del av flyktingarna var medlemmar avden besegrade rwandiska armén (ex-FAR) ochhutumilisen interahamwe, som var ansvarig förfolkmordet på omkring 800 000 personer,huvudsakligen tutsier. Från flyktingläger i dessa grupper att genomföra räder in iRwanda. Mobutu vidtog inga kraftfulla åtgärder motmiliserna som utnyttjade situationen tillatt destabilisera . Det som började som enrörelse för att garantera säkerheten till följd avflyktingströmmarna in i landet utvecklades snabbttill en rebellrörelse med sikte på att störtaregeringen i . intog rebellernaKinshasa, under ledning av och medstöd av regeringarna i och . Mobutuflydde landet och övertog makten ilandet, som utropades till Demokratiska republikenKongo.Hoppet om att Mobutoregimen skulle ersättas av enmer demokratisk och ansvarsfull regering blev intelånglivat. styre var auktoritärt ochodemokratiskt, och relationerna med hans viktigasteallierade, och , försämrades snabbt.Säkerhetsproblemen i östra kvarstod, och iaugusti 1998 gick och ånyo in medmilitär trupp i DR för att i samarbete medlokala rebellgrupper försöka störta frånmakten. Utvecklingen eskalerade snabbt till ettregelrätt krig, vilket som mest kom att involveraåtta , inklusive , Zimbabweoch som skickade trupp för att stödjaregeringen i Kin-shasa. Parternas exploatering av DRKongos naturresurser, bl.a. diamanter och mineraler,har sedan kommit att spela en central roll ikonflikten och har bidragit till att förlänga den.Den 10 juli 1999 undertecknades ett avtal omeldupphör i mellan DR ochregeringarna för , , , ochZimbabwe. De dominerande rebellgrupperna i DR ,Mouvement pour la du (MLC) ochRassemblement Congolais pour la Démocratie (RCD)undertecknade avtalet snart därefter. De trecentrala elementen i avtalet är överenskommelse omfullständigt tillbakadragande av alla utländskatrupper från kongolesiskt territorium, avväpning ochdemobilisering av väpnade grupper (främst ex-FAR ochinterahamwe) samt genomförandet av eninterkongolesisk dialog mellan alla kongolesiskaparter i konflikten, den politiska oppositionen ochdet civila samhället, i syfte att demokratiseralandet. Parterna begärde också en fredsbevarande FN-styrka. efterundertecknandet skedde dock inga framsteg ifredsprocessen. I stället fortsatte stridigheterna.I januari 2001 mördades ochefterträddes som president av sin son, JosephKabila. Fredsprocessen fick nytt liv under dennesledning. Regeringen i godkändeutplaceringen av FN-trupp, och parternas trupperdrogs tillbaka från frontlinjen i enlighet med ettnytt gemensamt avtal.Under 2002 uppnåddes betydande framsteg ifredsprocessen. undertecknades iPretoria ett avtal mellan regeringen i ochRwanda om tillbakadragande av all rwandisk truppfrån kongolesiskt territorium samt avväpning ochdemobilisering av ex-FAR och interahamwe i DR Kongo.Avtalet är ett försök att lösa två av de viktigasteutestående frågorna i och gav nyaimpulser i fredsprocessen. Ett annat avtalundertecknades i Luandamellan regeringen i och omtillbakadragande av ugandisk trupp från kongolesisktterritorium samt om samarbete och normalisering avrelationerna mellan länderna. Under hösten 2002överraskade många bedömare genom enomfattande truppreträtt från DR , vilkenövervakades och verifierades av MONUC och Sydafrikai enlighet med avtalet. Även tillbakadragandet avstyrkor från , och harfortsatt och verifierats . Den 17december 2002 slöts i inom ramen för deninterkongolesiska dialogen ett avtal() om en övergångsregering, vilketinnebär att under en övergångsperiodpå sitter kvar som president med fyravicepresidenter från vardera regeringen, denpolitiska oppositionen och de två viktigasterebellrörelserna, och MLC. Den tvåårigaövergångsperioden kommer att följas av demokratiskaval.Ett avtal som reglerar regeringens ochparlamentets sammansättning under övergångsperiodenundertecknades i av de inblandade parternaden 2 april 2003.Den nya regeringen planeras sväras in under juni2003. Arbetet med att genomföra skeri en särskild som leds avpresident och som inbegriper representanterför de övriga signatärerna. En särskild kommitté harockså inrättats under FN:s ordförandeskap för attbl.a. samordna det internationella samfundets stödtill genomförandet av avtalet. Åtskilliga länder ochinternationella organisationer har utfäst betydandebistånd till DR men avvaktar tillträdet avövergångsregeringen.MONUCDen etablerade FN-fredsoperationen iDR , MONUC, upprättades genom säkerhetsrådetsresolution . Operationenshuvudsakliga uppgift skulle vara att övervakaavtalet om eldupphör som undertecknades i ijuli . utökade i februari2000 mandatet för styrkan till 5 537 personer,inklusive 500 militärobservatörer. FN-operationensutplacering förhindrades till en början avregeringen i , och varendast 200 militärobservatörer på plats. Utplaceringav trupp inleddes först efter det att till makten . I november 2002uppgick den faktiska styrkan till ca 4 200 personer,vilket låg under den nivå för insatsen som FN dågivit mandat för.Den 9 november 2001 gav säkerhetsrådet genomresolution stöd för inledandet av fas III iMONUC:s verksamhet, vilket innebar att MONUC stegför steg skall inleda arbetet med att bistå i attavväpna, demobilisera och repatriera väpnade gruppersamtidigt som de huvudsakliga uppgifterna enligt fasII, att utreda påstådda brott mot vapenvilan ochövervaka tillbakadragandet av utländska trupper,skall fortsätta. På grund av det i vissa delarlabila säkerhetsläget och bristande information frånparterna om väpnade trupper har MONUC tidigare haftsvårt att genomföra detta arbete i någon störreutsträckning.Mot bakgrund av denna utveckling beslutadesäkerhetsrådet genom resolution den 4 december2002 att öka styrkan för MONUC till 8 700 personeroch förskjuta tyngdpunkten för verksamheten österutför att snabbt kunna bistå i frivillig avväpning,demobilisering och repatriering av väpnade grupper.Den militära komponenten utökas genom upprättande aven styrka som huvudsakligen skall bestå av tvåinsatsstyrkor omfattande vardera 1 700 personer.Dessa styrkor kommer att vara baserade i Kindu ochKisangani men ha kapacitet att förflytta sig tilldemobiliseringsorter i de östra delarna av landetför att svara för punktsäkerhet, stödja uppbyggnadenav demobiliseringsläger, förstöra vapen ochammunition som samlats in samt för viss minröjning.Den första insatsstyrkan utgörs av förband frånSydafrika. Den sydafrikanska stridsgruppen påomkring 1 600 personer har i början av juni 2003börjat anlända till Kindu varifrån den skall biståmed frivillig avväpning, demobilisering ochrepatriering i de östra delarna av landet.Sverige fick under hand och sedan formellt den 18februari 2003 förfrågan från FN om att bidra medflygfältskapacitet till MONUC. Regeringen föreslogdärför i proposition 2002/03:58 Svenskt deltagande iFörenta nationernas fredsoperation i Demokratiskarepubliken att skulle fatta beslutom ett svenskt bidrag till MONUC:s fredsbevarandeoperation för att bemanna, driva verksamheten ochupprätthålla sedvanlig service vid flygplatsen iKindu. biföll regeringens begäran efterberedning i utrikesutskottet (bet. 2002/03:UU15).Försvarsutskottet yttrade sig under ärendetsberedning till utrikesutskottet över regeringensförslag (yttr. 2002/03: FöU5y).Deltagarna i styrkan som utgör det svenskabidraget till MONUC är i färdmed att bygga upp den operativa verksamheten vidflygplatsen i i östra delen av oroligheterFredsprocessen och MONUC:s verksamhet drabbades avett bakslag när ugandiska styrkoråterintog staden i provinsen efter atttidigare ha dragit tillbaka huvuddelen av sinatrupper från DR som ett ledi fredsprocessen. Som skäl för att återbesätta Buniaanförde att det skedde för att möta hot frånRwandastödda styrkor samt att bevaka ekonomiskaintressen i området. Genom internationellapåtryckningar fastställdes en tidtabell förtillbakadragandet av ugandisk trupp, och eftermedverkan av MONUC undertecknades den 18 mars 2003ett lokalt avtal om eldupphör i Ituri avregeringarna i och samt sex lokalarebellgrupper. Överenskommelsen om eldupphör banadeväg för den planerade s.k. IturiPacification Commission att påbörja sitt arbete iBunia . För att kunna stödja denpolitiska processen började MONUC att planera för enutökad närvaro i Bunia.Inför förväntade trupptillbakadragande,som skulle påbörjas , skickadeMONUC en reservstyrka från på omkring 700personer till staden . Förutom att skydda FN:spersonal och tillgångar inför en förväntad utökadnärvaro i staden var syftet med förstärkningen attfylla det maktvakuum som förväntades uppstå efterUgandas tillbakadragande. När de ugandiska truppernalämnat staden utbröt en veckasallvarliga stridigheter mellan miliser frånfolkgrupperna hema och lendu, vars etniska konflikthar historiska rötter men som kraftigt harunderblåsts av grannländerna under Kongokonflikten.Med stridigheterna följde allmän plundring och svåraövergrepp på civila. Större delen av befolkningenflydde staden. 10 000-20 000 personer uppges ha söktskydd av MONUC på flygplatsen och högkvarteret iBunia, som även blev utsatt för våld avmilisgrupper. Den humanitära situationen är mycketallvarlig med omkring 60 000 internflyktingar iområdet. FN och olika humanitära organisationer harklarat av att ta hand om de mest akuta behoven, menarbetet försvåras kraftigt av bristen på säkerhet.Den 16 maj 2003 undertecknade fem av sju militäragrupper i Ituri ett avtal om eldupphör, eftermedling av president . Enligt överenskommelsenskall en snabbinsatsstyrka upprättas, ochöverenskommelsen föreskriver vidare att en totaldemilitarisering av Bunia skall ske för att beredaväg för denna.Rapporteringen från Bunia med omnejd är på grundav säkerhetsläget bristfällig. Situationen har dockstabiliserats något efter , men sporadiskautbrott av stridigheter och övergrepp påcivilbefolkningen har fortsatt. Enligt uppgifterfrån FN har uppåt 400 personer mördats sedanoroligheterna bröt ut i Bunia den 7 maj.FN-styrkan lyckades behålla kontrollen överflygplatsen men hade inte tillräcklig styrka ellertillräckliga resurser för att sätta stopp för devåldsamma övergreppen på civilbefolkningen. Enförstärkning av MONUC:s militära närvaro bedömdesdock inte kunna ske förrän dåden andra stridsgruppen (bidrag från ) påomkring 1 700 personer skulle kunna vara på plats iBunia.FN-mandat för snabbinsatsstyrka för att biståMONUCMot bakgrund av den akuta situationen uppmanade FN:sgeneralsekreterare i ett brev den 15 maj 2003säkerhetsrådet att överväga att sända en välutbildadoch välutrustad multinationell snabbinsatsstyrkatill Bunia och till dessatt en förstärkt FN-närvaro kunde etableras.På denna grund och till följd av det allvarligaläget i antog, som nämnts tidigare iföreliggande betänkande, den 30maj resolution som under kapitelVII upprättar en till tidsbegränsadmultinationell militär styrka, Interim EmergencyMultinational Force in Bunia. Den multinationellastyrkan skall, i nära koordinering med MONUC, utföraföljande uppgifter, nämligen att- bidra till att stabilisera säkerhetsläget,- bidra till att förbättra den humanitärasituationen i Bunia,- säkerställa skyddet av flygplatsen i ,- skydda internflyktingar i flyktingläger i stadensamt- bidra till säkerhet för den civila befolkningen,FN-personal samt det humanitära arbete sombedrivs i staden om situationen kräver detta.Syftet med den tidsbegränsade insatsen är att skapamöjligheter för FN att förstärka MONUC:s närvaro iBunia senast vid mitten av augusti.Generalsekreteraren har i sin specialrapport frånden rekommenderat att MONUC:s närvaro iBunia skall förstärkas ochuppgå till sammanlagt 3 800 personer bestående avtre infanteribataljoner med nödvändigt understöd.Europeiska unionen bidrar med ledning avoperationen och med styrkorEU-beslutEuropeiska unionens råd begärde attgeneralsekreteraren/höge representanten skulleutreda möjligheterna att sända en EU-ledd militärstyrka till DR Kongo.Ett förslag i denna riktning lades fram införministerrådet, och ärendet föredrogs av regeringen iEU-nämnden , varvid en majoritet ställdesig bakom förslaget att insatsen skulle ske underEU:s ledning. Beslut om deltagande med trupp iinsatsen fattas däremot på nationell nivå i enlighetmed de procedurer som råder i varje enskiltmedlemsland.EU:s ministerråd antog dengemensamma åtgärden om en EU-ledd insats iDemokratiska republiken (DR ).Beslutet hade beretts i Kommittén förutrikes- och säkerhetspolitik (KUSP) som består avrepresentanter för medlemsländerna. Inför beslutetom en EU-ledd insats presenterade KUSP sin bedömningav den politiska situationen i DR samt ladefast målsättningarna för denna.Syftet med den EU-ledda insatsen är att ge stödtill FN:s och EU:s ansträngningar att påverkafredsprocessen i DR och i regionen kring destora sjöarna samt att under en begränsad tidbiträda FN med en styrka för att möjliggöra MONUC:sförstärkning i Bunia senast i mitten av augusti2003. De specifika militära uppgifternaöverensstämmer med dem som anges i FN-resolution1484. Uppgiften är inte att utföra MONUC:s mandateller uppgifter. I förutsättningarna ingår attstyrkan kommer att dras tillbaka vid angiventidpunkt även om situationen på marken inte ärstabiliserad eller om MONUC:s styrketillväxt inte äravslutad.Frankrike har förklarat sig villigt att bidra medhuvuddelen av förbandet om totalt ca 1 500 man samtden övergripande militära ledningskapaciteten för ensådan insats. planerar att upprätta enfrämre logistikbas i Entebbe () samt grupperastridsflyg för eventuellt flygunderstöd i . Denfranska huvudstyrkan kommer att bestå av enförstärkt mekaniserad bataljon på ca 800 personer.En förtrupp till det franska förbandet anländetill området . En begränsadinledande operativ förmåga är under uppbyggnad.Belgien har meddelat om avsikten att bidra medstrategiska och taktiska flygtransporter samtlogistikenheter och sjukvårdsresurser.Storbritannien, och uppgesöverväga någon form av bidrag till styrkan.Deltagande från tredjeland, dvs. de stater som inteär medlemmar i , kan komma att bli aktuellt.Kanada, , och hardessutom i FN i indikerat möjliga bidragtill en insats.Reglerna för unionens krishantering medger att ettenskilt land (i detta fall ), eftersärskilt godkännande, kan erhålla ansvar för attleda genomförandet av en operation där EU genom KUSPutövar den politiska kontrollen och den strategiskaledningen. Det innebär att blirsammanhållande land och bidrar med huvuddelen av denmilitära ledningsstrukturen, inklusiveplaneringsstöd, samband och kommunikation ochlogistik, samt bidrar med betydande resurser ochtillgångar till insatsen. En franskstyrkebefälhavare utses. Stater som inte ärmedlemmar i kommer att erbjudas möjlighet attbidra till den efter särskiltbeslut av EU.Den gemensamma åtgärden innehåller vidare bl.a.bestämmelser om inrättandet av insatsen, planeringenav insatsen, vilka frågor som delegeras avministerrådet till KUSP, ansvaret för kontakternamed FN, de lokala myndigheterna och de övrigadeltagarna i fredsprocessen samt finansiellaarrangemang.EU:s militärkommitté har inrättat en gruppmilitära rådgivare som studerar de militärauppgifter som styrkan förväntas utföra, liksommöjligheter och begränsningar att genomföra en EU-ledd insats.Med de militära resurser som står till förfogandehar EU valt att förtydliga styrkans begränsningarvad avser förmågan att genomföra de uppgifter somsäkerhetsrådets resolution anger. Detta innebär attstyrkan inte har resurser att helt säkra och stabilisera Bunia med omnejd, genomföra uppdrag gemensamt med värdlandetstrupper och/eller MONUC, använda militär styrka för att etablera ochupprätthålla fri rörlighet för humanitäraorganisationer eller MONUC, utom i lokala ochbegränsade akuta situationer, ge skydd åt humanitära organisationer eller derasbyggnader och faciliteter, utom i lokala ochbegränsade akuta situationer, ge logistiskt stöd eller bistå med transporter åthumanitära organisationer eller MONUC, eskortera flyktingar ellerfrivilligorganisationer eller internationellaorganisationer eller fungera som en säkerhetsbuffert mellan etniskagrupper eller beväpnade entiteter.I juni 2003 väntas ministerrådet fatta beslut om attinleda fredsoperationen i Bunia i enlighet med depolitiska beslut som tidigare fattats dels av FN,dels av Europeiska unionens ministerråd.EU:s riskbedömningI propositionen redovisar regeringen denriskbedömning som har gjorts i EU:s rådssekretariat.Hot mot den multinationella närvaron genom endirekt militär insats från andra grannländer bedömsav rådssekretariatet som låg, men fortsatt stöd iform av t.ex. vapen till miliser i DR kandestabilisera regionen. Officiellt har grannländernavälkomnat etablerandet av styrkan, men tveksamheterkvarstår om dessa länders faktiska avsikter iregionen. kommer EU att agera med samtligainstrument för att säkerställa att länderna bidrartill en freds- och stabiliseringsprocess.Parterna karakteriseras av etniskt motiveradeirreguljära gerillaförband som till stor del bestårav tvångsrekryterade barnsoldater. Beväpning bedömsfrämst bestå av lätta vapen, minmaterial samt hugg-och stickvapen. Samtliga grupperingar och parterbedöms ha bristande ledning och kommandostruktursamt låg stridsmoral. Transportresurser och logistikär begränsade. Användandet av droger och alkohol ärvanligt förekommande. Sammantaget är rebellernairrationella och oförutsägbara i sitt agerande ochskiftar ofta allianser och tillhörighet.De direkta militära hoten mot insatsen bedöms sombegränsade, men vissa miliser kan vara utrustade medvapen som skulle kunna hota flygtrafiken till ochfrån Bunia. Indikationer på att parterna skulle hasådana avsikter finns inte.Risken för nya etniskt betingade stridigheter ochgrova kränkningar av mänskliga rättigheter bedömssom mycket hög i synnerhet utanför Bunia, liksomrisken för massakrer. Den har dåinte resurser att ingripa utanför det omedelbarainsatsområdet. Utbrott av nya stridigheter bedömsockså ge en destabiliserande effekt som kan utgöraett visst hot mot den militära närvaron. Detinstabila och oförutsägbara militära läget innebäratt risken är reell för att styrkan, inklusivesvensk trupp, blir engagerad i direkta stridigheter.I rådssekretariatet gör man även bedömningen attsannolikheten är hög för att styrkan tvingasutnyttja vapenmakt inom ramen för de regler förvåldsanvändning som etableras och grundat på attinsatsen sker under kapitel VII i . Riskfinns också att sådan vapenmakt kan riktas motbeväpnade barn. Man menar att EU och truppbidragandeländer bör ha beredskap och ägna särskilda insatserför att informera om att den kankomma att utsättas för sådana situationer.Förväntningar kan dessutom komma att skapas kringstyrkans möjligheter att direkt bistå flyktingar ochhumanitära organisationer, menar rådssekretariatet.EU och i synnerhet truppbidragande länder behöverdärför ägna särskilda åtgärder åt att säkerställaatt information når ut om operationens begränsademandat och att resurser inte kan användas utanförinsatsområdet.Propositionens överväganden ochförslagAv 10 kap. 9 § regeringsformen framgår attriksdagens medgivande krävs för att en svensk väpnadstyrka skall kunna sändas till ett annat land ominte ett medgivande i lag eller skyldighet enligt eninternationell överenskommelse som hargodkänt föreligger.Regeringen föreslår därför att medgeratt regeringen ställer en svensk väpnad styrkabestående av högst 100 personer till förfogandeunder högst för att ingå i en EU-leddmilitär multinationell snabbinsatsstyrka iDemokratiska republiken i enlighet med FN:sresolution (2003).Regeringens bedömning är att ett svensktstyrkebidrag till den EU-ledda militärakrishanteringsinsatsen i Bunia är av stor vikt. Detföreslagna svenska bidraget skulle utgöra ettväsentligt bidrag och en kvalificerad resurs tillstyrkan. Bidraget skulle avspegla vår vilja attytterligare utveckla EU:s krishanteringsförmåga.Regeringen anser sammantaget att det övergripandemålet för EU-insatsen - att stoppa övergrepp påcivilbefolkningen, att förbättra den humanitärasituationen samt att ge stöd till FN:sansträngningar och till fredsprocessen i DR -väl motiverar de politiska och militära risker sominsatsen medför.