bet · GQ01KU21 · 2003-02-20 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlas motioner från allmännamotionstiden 2002.Motionerna avser· en översyn av likställighetsprincipen· stöd till enskilt företagande· näringsverksamhet och laglighetsprövningav sådan verksamhet· krav på överklaganden av kommunala beslut· vitesföreläggande mot kommuner och· ekonomiskt stöd till barnomsorg.Utskottet avstyrker samtliga motioner. Femreservationer har avgivits.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. LikställighetsprincipenRiksdagen avslår motion 2002/03:N345 yrkande20.Reservation 1 (c)2. Stöd till enskilt företagandeRiksdagen avslår motion 2002/03:K317.3. näringsverksamhetRiksdagen avslår motionerna 2002/03:K305,2002/03:K312 och 2002/03:N211 yrkande 4.Reservation 2 (m, fp)4. LaglighetsprövningRiksdagen avslår motionerna 2002/03:K243,2002/03:Fi285 yrkande 4 och 2002/03:N395 yrkande4.Reservation 3 (m, fp, kd)5. Krav på överklagande av kommunalabeslutRiksdagen avslår motion 2002/03:K353.6. Vitesföreläggande för kommuner avslår motion 2002/03:Ju234 yrkande8.Reservation 4 (fp)7. Ekonomiskt stöd till enskildbarnomsorgRiksdagen avslår motionerna 2002/03:K306,2002/03:K364 och 2002/03:K409.Reservation 5 (m, kd, c, mp)den 20 februari 2003På vägnarGunnar HökmarkFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: GunnarHökmark (m), (), HelenaBargholtz (fp), (), KenthHögström (s), (), (), (), (m), TobiasKrantz (fp), (), (), (), (), (), () ochChrister Adelsbo (s).2002/03KU21Redogörelse för ärendetÄrendet består av motioner från allmännamotionstiden med sammanlagt 13 yrkanden.Motionerna är förtecknade i bilaga.Motioner av liknande innehåll som i dettabetänkande behandlades under föregående riksmötetillsammans med regeringens proposition 2001/02:80 ikonstitutionsutskottets betänkande 2001/02:KU14Demokrati för det nya seklet.Utskottets övervägandenKommunal verksamhet ochlaglighetsprövningUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motioner ominskränkningar i och närmare reglering avkommunernas möjligheter att bedrivanäringsverksamhet, om förstärkning avmöjligheterna till laglighetsprövning avsådan verksamhet samt om förtydligande avkommuners möjlighet att stödja enskiltföretagande. Utskottet avstyrker vidaremotioner om översyn avlikställighetsprincipen, om krav påöverklaganden av kommunala beslut och ommöjlighet att förelägga kommuner vite.Jämför reservationerna 1 (c), 2 (m, fp), 3(m, fp, kd) och 4 (fp).Gällande ordningKommunallagen (1991:900) är indelad i tio kapitel.Inledningsparagrafen innehåller bestämmelserna attSverige är indelat i kommuner och landsting samt attdessa på demokratins och den kommunalasjälvstyrelsens grund sköter de angelägenheter somanges i kommunallagen eller i särskildaföreskrifter. Första kapitlet innehåller utöverbestämmelserna om indelningen i kommuner ochlandsting även en bestämmelse om kommunmedlemskap.Andra kapitlet innehåller bestämmelser omkommunernas och landstingens befogenheter. I tredjekapitlet regleras kommunernas och landstingensorganisation och verksamhetsformer. Bestämmelser omde förtroendevalda finns i fjärde kapitlet, omfullmäktige i femte kapitlet, om styrelsen ochövriga nämnder i sjätte kapitlet samt ommedbestämmandeformer i sjunde kapitlet. Åttondekapitlet innehåller bestämmelser om ekonomiskförvaltning. Bestämmelser om revision finns i niondekapitlet. Slutligen finns i tionde kapitletbestämmelser om laglighetsprövning.Som grundprinciper för kommunernas kompetensgäller lokaliseringsprincipen,likställighetsprincipen och självkostnadsprincipen.Dessa principer har getts uttryck i 1991 årskommunallag.Enligt den allmänna kompetensregeln i 2 kap. 1 §kommunallagen får kommuner och landsting själva hahand om sådana angelägenheter av allmänt intressesom har anknytning till kommunens eller landstingetsområde eller deras medlemmar och som inte skallhandhas enbart av staten, en annan kommun, ett annatlandsting eller någon annan. Paragrafen ger uttryckbl.a. åt lokaliseringsprincipen.Enligt 2 kap. 2 § kommunallagen skall kommuner ochlandsting behandla sina medlemmar lika, om det intefinns sakliga skäl för något annat.Likställighetsprincipen innebär att det inte utanstöd av speciallag är tillåtet för kommuner ochlandsting att särbehandla kommunmedlemmar ellergrupper av kommunmedlemmar på annat än objektivgrund. Likställighetsprincipen gäller bara gentemotkommunens eller egna medlemmar.Självkostnadsprincipen kommer till uttryck i 8kap. 3 c § kommunallagen, där det föreskrivs attkommuner och landsting inte får ta ut högre avgifterän som svarar mot kostnaderna för de tjänster ellernyttigheter som kommunen eller landstingettillhandahåller.Förutom de nu nämnda principerna brukar också somprinciper för den kommunala kompetensen nämnasförbudet mot att ge understöd åt enskilda, förbudetmot att driva spekulativa företag och förbudet motbeslut med retroaktiv verkan.Bestämmelser om näringsverksamhet m.m. finns i 2kap. 7 och 8 §§ kommunallagen.Enligt 2 kap. 7 § kommunallagen får kommuner ochlandsting driva näringsverksamhet, om den drivs utanvinstsyfte och går ut på att tillhandahållaallmännyttiga anläggningar eller tjänster åtmedlemmarna i kommunen eller landstinget.Allmänintresset är utgångspunkten för bedömningen avdet tillåtna, dvs. att en verksamhet eller enanläggning är avsedd för medlemmarna i kommuneneller . I praktiken finns det ingethinder för att även andra än dessa utnyttjaranläggningarna eller tjänsterna.Bestämmelsen att verksamheten skall drivas utanvinstsyfte är ett uttryck för den kommunalrättsligaprincipen om förbud mot spekulativa företag.Principen innebär att en kommun eller ett landstinginte får bedriva en verksamhet som huvudsakligensyftar till att ge ekonomisk vinst. Något absolutförbud mot vinst i en verksamhet finns dock inte. Ivilken utsträckning verksamheten får ge överskottoch hur detta skall användas får bedömas medtillämpning av självkostnadsprincipen, som finnsinskriven i 8 kap. 3 c § kommunallagen.I förarbetena till kommunallagen (prop.1990/91:117 s. 151 f.) uttalas att kommunerna har enoomtvistad rätt att vara verksamma på en rad områdensom vanligen ses som en del av näringslivet. verksamheter inom kommunikationsväsende ochenergiförsörjning, som ofta kallas sedvanligkommunal affärsverksamhet. Bostadsföretag, el-, gas-och värmeverk, renhållningsverk och trafikföretaganses som exempel på sedvanlig kommunalaffärsverksamhet, medan den del av näringslivet, somav tradition är förbehållen den enskildaföretagsamheten, kan kallas det egentliganäringslivet. Inom denna sektor får kommunerna intebedriva verksamhet eller göra andra ingripandenannat än under mycket speciella förhållanden.Enligt 2 kap. 8 § kommunallagen får kommuner ochlandsting genomföra åtgärder för att allmänt främjanäringslivet i kommunen eller , medanindividuellt stöd till enskilda näringsidkare fårlämnas bara om det finns synnerliga skäl för det.Åtgärder som allmänt främjar näringslivet i kommuneneller är bl.a. att tillhandahålla markoch teknisk service till företagen. Inget hindraratt en generell lågprislinje tillämpas vidupplåtelse av mark eller elkraft, men individuellaprisförmåner får inte förekomma. Generellt sett ärdet inte en uppgift för kommunerna eller landstingenatt tillhandahålla näringslivet lokaler. De fåremellertid tillgodose hantverkets och den mindreindustrins behov av lokaler under förutsättning attverksamheten inriktas på detta företagarkollektiv iallmänhet. Utanför kompetensen faller individuelltanpassad lokalhållning åt enstaka industriföretag.I förarbetena till kommunallagen (a. prop. lämnas vissa exempel på vad som kan anses fallainom undantagsområdet för stöd till enskildanäringsidkare. Om en viss verksamhet, trots att dennormalt faller utanför den kommunala kompetensen,har anknytning till redan befintlig eller erkändkommunal verksamhet, kan det te sig opraktiskt ellerverklighetsfrämmande att inte tillåta verksamheten.När det enskilda initiativet viker eller faller bortpå ett visst serviceområde som normalt hävdas av denprivata företagsamheten kan det uppkomma etträttsligt utrymme för kommunala åtgärder som annarsskulle betraktas som otillåtna. Denna kompetensgrundhar särskild betydelse i glesbygdsområden, därkommunen kan vilja upprätthålla en viss kommersiellservicenivå i fråga om livsmedelsaffärer ellerbensinstationer. Många kommuner har sett sigföranlåtna att göra ekonomiska insatser för atttrygga tillgången på hotell i kommunen. Sådanainsatser kan vara kompetensenliga när det står klartatt enskilda företag och personer inte är bereddaatt göra de nödvändiga insatserna.Om synnerliga skäl skulle anses föreligga i ettenskilt fall måste också om stöd tillnäringslivet beaktas. Dessa innehåller ettprincipiellt förbud mot stöd som kan riskera attsnedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden.Bestämmelser om kommunernas kompetens finns ocksåi särskilda kompetensutvidgande lagar, såsom lagen(1968:131) om vissa kommunala befogenheter inomturistväsendet, lagen (1970:663) om vissa kommunalabefogenheter i fråga om sysselsättning förhandikappade och lagen (1993:406) om kommunalt stödtill boendet samt lagar som gäller för särskildaförvaltningsgrenar. Sådana grenar är främst områdenavatten och avlopp, el, det sociala området, hälso-och sjukvård, skolväsendet, renhållning ochavfallshantering samt plan- och byggväsendet.Kommuner och landsting får enligt 3 kap. 16 §kommunallagen efter beslut av fullmäktige lämna övervården av en angelägenhet till ettaktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening,en ideell förening, en stiftelse eller en enskildindivid. Som förutsättning gäller att någon särskildordning inte har föreskrivits för handhavandet avangelägenheten. Vården av en angelägenhet sominnefattar myndighetsutövning får överlämnas endastom det finns stöd för det i lag. Den överlämnadeverksamheten skall falla inom den kommunalakompetensen.Bestämmelser om laglighetsprövning av kommunalabeslut finns i 10 kap. kommunallagen. Institutetlaglighetsprövning ersätter det som tidigarekallades kommunalbesvär.Kännetecknande för laglighetsprövningen är bl.a.att de beslut som överklagas endast kan angripas påde grunder som anges i kommunallagen och attprövningen är begränsad till lagligheten av ettbeslut. Laglighetsprövningen skiljer sig frånförvaltningsbesvär, som kan avse både laglighets-och lämplighetsfrågor. Förvaltningsbesvär används iallmänhet beträffande beslut som har karaktär avmyndighetsutövning.Varje medlem av en kommun eller ett landsting harrätt att få lagligheten av kommunens ellerlandstingets beslut prövad genom att överklagabeslutet hos länsrätten. Lagligheten avkommunalförbunds beslut får överklagas på sammasätt. De beslut som får överklagas är dels beslut avfullmäktige, dels beslut av en nämnd eller ettpartssammansatt organ, om beslutet inte är av rentförberedande eller rent verkställande art, och delsde beslut revisorerna fattar om sin förvaltning ienlighet med 9 kap. 15 § kommunallagen. Detsammagäller beslut av motsvarande organ ikommunalförbund. Beslut fattade av kommunala företagingår således inte bland dem som kan överklagas.Överklagande skall göras skriftligt. Den somöverklagar skall ange vilket beslut som överklagasoch de omständigheter som överklagandet stöds på.Om det i lag eller annan författning finnssärskilda föreskrifter om överklagande gäller inteföreskrifterna i 10 kap. kommunallagen. Sådanabestämmelser finns i bl.a. (1987:10) och vallagen (1972:620).Ett överklagat beslut skall enligt 10 kap. 8 §kommunallagen upphävas om det inte har tillkommit ilaga ordning, om beslutet hänför sig till något sominte är en angelägenhet för kommunen ellerlandstinget, om det organ som har fattat beslutethar överskridit sina befogenheter eller om beslutetstrider mot lag eller annan författning.När det gäller möjligheterna till sanktioner viddomstolstrots och lagtrots av en kommun anfördekonstitutionsutskottet i samband med behandlingen avförslaget till ny kommunallag (prop. 1990/91:117,bet. 1990/91:KU38 s. 92) att det var angeläget attfrågorna om ett sanktionssystem fick sin lösningsnarast och förordade att regeringen på lämpligtsätt skulle bereda dessa frågor. Vissasanktionsmöjligheter infördes senare i lagen(1993:387) om stöd och service till vissafunktionshindrade (LSS) och i socialtjänstlagen(2001:453). finns nyabestämmelser om kommunalt domstolstrots dels i LSSoch socialtjänstlagen, dels i kommunallagen (prop.2001/02:122, bet. 2001/02:KU27, rskr. 2001/02:271,SFS 2002:437-439).Ändringarna i kommunallagen innebär främst attbeslut om rättelse av ett redan verkställt beslutskall meddelas utan oskäligt dröjsmål samt därutöveratt de kommunala revisorerna har fått vidgademöjligheter att granska ärenden som rörmyndighetsutövning mot enskilda och att ett beslutsom kan överklagas genom laglighetsprövning fårverkställas innan det har vunnit laga kraft om intesärskilda skäl talar emot det. Ändringarna i LSS ochi socialtjänstlagen innebär att en särskild avgiftskall kunna åläggas kommuner och landsting somdröjer alltför länge med att verkställa domarangående insatser enligt dessa lagar. Frågor omsärskild avgift, som får bestämmas till lägst och högst , skallprövas av länsrätten efter ansökan av länsstyrelsen.MotionerLikställighetsprincipenI motion 2002/03:N345 av m.fl. (c)yrkande 20 begärs ett tillkännagivande om attlikabehandlingsprincipen i kommunallagen bör sesöver för att tillåta större lokal variation ochlokala lösningar. Principen hindrar enligtmotionärerna kommunerna från att ge specifik servicetill invånarna i kommunens ytterområden, exempelvissnöröjning . De anser attprincipen i stället bör utgå från att de lokaltförtroendevalda fattar väl avvägda beslut och attprincipen bör ta sikte på att förhindra avartersnarare än att ta bort möjligheten till lokalvariation.Stöd till enskilt företagandeI motion 2002/03:K317 av ()begärs ett tillkännagivande om förtydligande avbestämmelserna i 1 kap. 1 § och 2 kap. 8 §kommunallagen om kommuners möjlighet att underlättaför företag i den egna kommunen. Tydliggörandet böravse vad som ligger inom det kommunalakompetensområdet och var gränsen går för begreppet"stödja enskilt företagsynnerligaskäl".Näringsverksamhet och laglighetsprövningI motion 2002/03:K243 av Per m.fl. (m)föreslås att begär att regeringen läggerfram förslag till förstärkt möjlighet förmedborgarna att laglighetspröva verksamhet sombedrivs av kommuner och landsting.Det framstår enligt motionärerna som en klar bristatt medborgarna inte har möjlighet att vialaglighetsprövning få prövat om kommunpolitikernaföljer kommunallagen i den verksamhet somorganiseras i bolagsform, som bara bör användas somen övergångsform inför en privatisering. Möjlighetenatt laglighetspröva kommunala beslut bör därförutvidgas till att gälla även beslut och verksamheteri bolag där kommuner utövar ett bestämmandeinflytande. Om en enhet inleder enförsäljningsverksamhet på den öppna marknaden utannågot formellt beslut om saken, finns det inte någotbeslut att laglighetspröva. Om en kommun anslårpengar till ett kommunalt bolag som efter en månadvisar sig använda pengarna på ett otillåtet sätt,kan beslutet inte längre överklagas, eftersom ettbeslut skall överklagas efter detatt protokollet över beslutet har justerats. Ettytterligare problem är enligt motionärerna att enkommun inte kan tvingas att rätta sig efter ettbeslut i ett laglighetsprövningsärende, och om detinte rör sig om myndighetsutövning finns ingenstraffrättslig eller civilrättslig sanktion atttillgripa mot kommunen.Liknande synpunkter men med tonvikt på frågan ommöjlighet över huvud taget för kommuner att bedrivaaffärsverksamhet framförs också i motioner frånenskilda moderata ledamöter. I motion 2002/03:K312av () begärs etttillkännagivande om en översyn av kommunallagen.Motionären begär att eventuella oklarheter vadgäller det negativa i att kommuner konkurrerar medprivat företagsamhet undanröjs. I motion2002/03:K305 av de ()föreslås att begär att regeringen läggerfram förslag till ändring i kommunallagen så attnäringsverksamhet inte i någon form får bedrivas avkommuner och landsting.I motion 2002/03:N211 av ()yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att det förall verksamhet som erbjuder kommersielltgångbara varor eller tjänster åt allmänheten börkrävas tillstånd från länsstyrelsen.I motion 2002/03:N395 av m.fl. (kd)yrkande 4 föreslås att begär attregeringen lägger fram förslag till ändring avkommunallagen i syfte att underlätta prövning avkommunal näringsverksamhet. Motionärerna anser attlagen bör ses över och att det bör göras lättare förföretag att överklaga kommunala beslut om stöd iolika former till företag - besluten bör kunnaprövas i domstol. Motionärerna anför att det ärmycket svårt att överklaga ett kommunalt beslut sominnebär stöd till en konkurrent, att det är omöjligtom företaget som drabbas inte är kommunmedlem ikommunallagens mening och att det över huvud tagetinte går att överklaga om beslutet om stöd fattatsav ett kommunalt bolag.Samma synpunkter framförs i motion 2002/03:Fi285 avOlle m.fl. (kd) yrkande 4. Motionärernaföreslår att begär att regeringen skalllägga fram förslag till ändringar av kommunallagen isyfte att göra det lättare för företag att överklagakommunala beslut om stöd i olika former tillföretag.Krav på överklaganden av kommunala beslutI motion 2002/03:K353 av ()begärs ett tillkännagivande om större krav påöverklaganden av kommunala beslut. Motionären anföratt det stora antalet överklaganden av kommunalabeslut kostar samhället stora resurser och att denkommunala utvecklingen i många fall försvåras genomatt angelägna projekt fördröjs. Utan att rätten attöverklaga inskränks bör kraven på definition avyrkandet och angivande av laglig grund iöverklagandena likställas med de krav som ställs icivilrättsliga mål vid tingsrätterna.Vitesföreläggande mot kommunerI motion 2002/03:Ju234 av m.fl. (fp)yrkande 8 begärs ett tillkännagivande omvitesföreläggande av kommuner. Vite bör enligtmotionärerna kunna föreläggas kommuner som inteuppfyller socialtjänstlagens intentioner i arbetetmed att skydda våldsutsatta kvinnor.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet behandlade frågor om kommunalnäringsverksamhet och om laglighetsprövning senast isitt betänkande 2001/02:KU14. Utskottet hänvisadedär till tidigare bedömningar.Dessa bedömningar avsåg bl.a. frågor omomfattningen av affärsverksamhet och omformen för verksamhet. Med hänvisning tilltidigare ställningstaganden i hithörande frågor fannutskottet dels att det inte finns skäl att införaregler som förbjuder eller begränsar kommunalaföretag, dels att den kommunala verksamheten börbedrivas i nämndform i största möjliga utsträckning,dock att det också kan finnas skäl som talar förbolagsformen. Utskottet fann inte heller skäl attfrångå tidigare ställningstaganden som innebär attutskottet anser att verksamhetens speciellaförutsättningar och den samlade kommunala nyttan börvara utgångspunkten för organisatoriskaöverväganden, att det inte fanns skäl att föreslåändringar i kommunallagen om inskränkningar i rättenatt bilda bolag eller om avveckling av kommunalabolag och att det inte behövs några ytterligarepreciseringar av kommunallagens regler om denkommunala kompetensen beträffande kommunalnäringsverksamhet.Bedömningarna avsåg vidare frågor omlaglighetsprövning av näringsverksamhet.Med hänvisning till tidigare uttalanden ansågutskottet att bedömningen av huruvida en verksamheti ett kommunalt företag ligger inom ramen för denkommunala kompetensen primärt är en uppgift förstyrelsen samt att härutöver en politisk prövningsker av ägaren, kommunen eller , somgenom de av fullmäktige valda ombuden vidbolagsstämma kan ge styrelsen direktiv om att t.ex.ändra inriktningen av verksamheten, om den inteuppfyller vissa formella krav. Utskottet fann attden beskrivna ordningen i de allra flesta fallfungerar på ett tillfredsställande sätt, en ordningsom stämmer helt överens med bolagsformens principervad gäller styrning av verksamheten ochansvarsfördelningen. En möjlighet tilllaglighetsprövning ansågs strida mot de nämndagrundläggande villkoren för en verksamhet sombedrivs i bolagsform. Med hänsyn till vad utskottetanfört om laglighetsprövning fann utskottet liksomvid tidigare behandling av denna fråga att det intefanns skäl att ta upp en sakdiskussion om ettsanktionssystem.Utskottet vidhöll dessa bedömningar vid densenaste behandlingen av frågorna. Reservationeravgavs av m och fp respektive av m, kd och fp.Utskottet fann inte heller skäl att begära ettsådant förtydligande av lagtexten om stöd tillenskilt företagande som hade begärts i en motion.Utskottets ställningstagandeSom framhållits ovan innebär likställighetsprincipenatt kommuner och landsting inte utan stöd avspeciallag får särbehandla kommunmedlemmar ellergrupper av kommunmedlemmar annat än på objektivgrund. För att särbehandlingen skall strida motlikställighetsprincipen skall det vara fråga om en"obehörig" särbehandling. Innebörden av attkommunerna och landstingen skall iaktta objektivitetoch rättvisa i sin behandling av kommunmedlemmarnakan vara olika inom olika verksamhetsområden (seprop. 1990/91:117 s. 149). Särbehandling kan såledesfå ske när det finns sakliga skäl för det. Vad somär sakliga skäl kan i sista hand få avgöras avdomstol. Utskottet finner inte skäl till någon sådanöversyn som begärs i motion 2002/03:N345 (c) yrkande20. Motionsyrkandet avstyrks.Utskottet finner, liksom under föregåenderiksmöte, inte heller skäl till något sådantförtydligande av lagtexten om stöd till enskiltföretagande som begärs i motion 2002/03:K317 (kd).Motionen avstyrks.Liksom vid tidigare bedömning av frågor omomfattningen av affärsverksamhet och omformen för verksamhet anser utskottet delsatt det inte finns skäl att införa regler somförbjuder eller begränsar kommunala företag, delsatt den kommunala verksamheten bör bedrivas inämndform i största möjliga utsträckning men att detockså kan finnas skäl som talar för bolagsformen.Utskottet finner inte heller skäl att frångåbedömningen att verksamhetens speciellaförutsättningar och den samlade kommunala nyttan börvara utgångspunkten för organisatoriskaöverväganden, att det inte finns skäl att föreslåändringar i kommunallagen om inskränkningar i rättenatt bilda bolag eller om avveckling av kommunalabolag och att det inte behövs några ytterligarepreciseringar av kommunallagens regler om denkommunala kompetensen beträffande kommunalnäringsverksamhet. Utskottet avstyrker med detanförda motionerna 2002/03:K305 (m), 2002/03:K312(m) och 2002/03:N211 (fp) yrkande 4.Utskottet anser vidare med hänvisning tilltidigare uttalanden i frågor om laglighetsprövningav näringsverksamhet att bedömningen avhuruvida en verksamhet i ett kommunalt företagligger inom ramen för den kommunala kompetensenprimärt är en uppgift för företagets styrelse samtatt härutöver en politisk prövning sker av ägaren,dvs. kommunen eller , som genom de avfullmäktige valda ombuden vid bolagsstämma kan gestyrelsen direktiv om att t.ex. ändra inriktningenav verksamheten om den inte uppfyller vissa formellakrav. Utskottet finner att denna ordning, somstämmer helt överens med bolagsformens principer vadgäller styrning av verksamhet och ansvarsfördelning,i de allra flesta fall fungerar på etttillfredsställande sätt. En möjlighet tilllaglighetsprövning får anses strida mot de nämndagrundläggande villkoren för en verksamhet sombedrivs i bolagsform.Utskottet avstyrker mot bakgrund av det anfördamotionerna 2002/03:K243 (m), motion 2002/03:Fi285(kd) yrkande 4 och 2002/03:N395 (kd) yrkande 4.I fråga om tanken i motion 2002/03:K353 (s) omhögre krav på överklaganden av kommunala beslut villutskottet först erinra om gällande bestämmelser förolika slag av processer. Grunderna för att kunnaupphäva ett kommunalt beslut vid laglighetsprövningär att det inte har tillkommit i laga ordning, attdet hänför sig till något som inte är enangelägenhet för kommunen eller , att detorgan som har fattat beslutet har överskridit sinabefogenheter eller att beslutet strider mot lageller annan författning.