bet · GQ01KU30 · 2003-05-22 00:00:00 — Instruktioneninför förhandlingen var tillräcklig för attdelegationen skulle kunna agera i enlighet medregeringens vilja, trots att det uppstodkomplikationer.Vidare uppgav hon att uppgiften i varatt företräda en gemensam linje, att bevaka densvenska synen på isländsk valfångst och att göra detpå ett folkrättsligt korrekt sätt. Problemet var attordföranden valde en procedurordning som gjorde attfrågan om rätt att medverka iValfångstkommissionen på ett olyckligt sätt kom attkopplas till den svenska uppfattningen om isländskvalfångst. Den oförutsedda propositionsordningengjorde det omöjligt för att få till stånd enfolkrättsligt korrekt prövning av den isländskareservationen.Det var enligt olyckligt attomröstningen i skapade oklarhet rörandeden svenska ståndpunkten i fråga om skyddet avvärldens valar. En nedlagd röst kunde, som isoleradföreteelse, ha varit ett tydligare sätt att befästaden svenska positionen. Hennes bedömning i sambandmed mötet var att det hade varit bättre att Sverigehade lagt ned sin röst och på det sättet tydliggjortvår position. En nedlagd röst hade dock kunnat fåmycket problematiska effekter av folkrättslig art,därför att då hade bidragit till att Islandhade hållits utanför kommissionen.Lena uppgav att har somtradition att värna det mellanstatliga samarbetetsom en garant för de små ländernas inflytande ochroll internationellt. , med några månadersperspektiv, kan hon konstatera att delegationensagerande som innebar en omedelbar röstförklaringplus en formell invändning inte har försvagat densvenska positionen rörande valbevarande. Hon anseratt delegationen handlade enligt givna instruktioneroch i enlighet med regeringens intentioner. Det hadeenligt hennes uppfattning varit önskvärt att fråganlyfts upp till politisk nivå, något som dock pågrund av tidsbrist var omöjligt.Enligt måste man nu se framåt. IMiljödepartementet har man gjort en ingående översynav sina rutiner. Den visar att de generellt fungerarbra. Mot den bakgrunden fortsätter de sitt arbetemed att ytterligare förbättra sitt sätt att hanterasvåra förhandlingssituationer av det här slaget.Vidare uppgav att det fanns en storkunskap i om hur arbetet i IWCfungerar också när de gäller de kompliceradeprocedurordningarna. När det gäller föredragningarnainför henne kände hon till att det varprocedurordningar av detta slag, men man diskuteradeinte dem närmare. Däremot diskuterades de positionerde intog och de problem som man kunde ställas inför.När det gäller frågan om de kunde förutse attproceduren skulle bli annorlunda, hade de förutsattatt det skulle bli en folkrättsligt korrektprocedur. De hade goda skäl att anta att det skullebli på det sättet, både mot bakgrund av de kontaktersom förevarit och vad som hänt efter mötet i har man diskuterat mycket omman hade förutsett det som hände och om man hadekunnat ge en instruktion som på ett tydligare sätthade instruerat hur man skulle göra då. Enligt LenaSommestad hade det varit omöjligt. De kunde integärna skriva en instruktion där man sa att man frånsvensk sida ska låta folkrättsintresset vika förvalbevarandeintresset på ett generellt sätt. Ettsådant ställningstagande kan bara göras i en reellförhandlingssituation. Vad som faktiskt hände,enligt svensk uppfattning, var att procedurordningeninte blev folkrättsligt korrekt. Man hade kunnatförutse att det kunde hända, men man kunde inteskriva en instruktion som kunde ta med allaeventualiteter för vad som skulle ske. Framför alltkunde man inte förutse att vissa länder röstade felredan i första omröstningen, eftersom deuppenbarligen missförstod hur propositionenställdes.Lena uppgav därutöver att det finns enarbetsordning som säger att man skall lyfta frågorav principiell karaktär. Delegationsledaren lyftefrågan till ansvarig enhetschef, som är den somavgör om frågan skall lyftas vidare. Hon tycker attdet hade varit önskvärt om han hade gjort det.Förloppet efteråt visar vilken politisk sprängstofffrågan hade. Det visste man att den har. Denbedömning som gjordes var att det inte fanns tid.Det fann en förhoppning och en diskussion om att manskulle få en ordningsfråga rest. Ett andra problemvar att man, för att hinna lyfta upp frågan tillpolitisk nivå i det här läget, hade behövt en paus iförhandlingarna. Det var mycket osäkert om manskulle få ordförandens stöd för det i detta läge.Det var den bedömning som ansvarig enhetschefgjorde, och det var där ansvaret låg för om fråganskulle lyftas vidare.Vidare uppgav att det alltid är enbedömningsfråga om en fråga skall lyftas.Tjänstemännen ansåg att man hade funnit en väg somvar rimlig, nämligen att rösta som instruktionen sai den procedurfråga som det egentligen var fråga omoch göra en tydlig röstförklaring efteråt, ochdärmed hade man uppfyllt instruktionen. LenaSommestad menar att man också har gjort det, iformell mening. Långsiktigt korrekt har manfullföljt sin linje i och med detta.Hade frågan lyfts, hade bedömningvarit att man från svensk sida borde lägga ned sinröst. Men hon skulle då ha tagit kontakt med sinkollega . Utfallet av det samtalet kan maninte förutse . När hon nu ser det inträffade iefterhand, ser hon att det var en rimlig väg somtjänstemännen valde. Den var inte felaktig. Men, detär alltid bättre om en fråga med detta politiskasprängstoff lyfts.Lena uppgav därefter att hon blevunderrättad om vad som hände vidmötet i . Det var i samband medregeringsombildningen, och hon hade tagit ledigtfrån och var med sin dotter på badhuset.När hon kom ut därifrån ringde hennesstatssekreterare direkt och berättade vad som hadeinträffat. De ägnade då kvällen åt att hanterafrågan och försöka få klarhet i vad som hade hänt.Vidare uppgav att då hon fickkännedom om det inträffade, hade man redan gått tillomröstning och det fanns ingen möjlighet att lyftaärendet. När hon säger att det hade varit önskvärtatt lyfta frågan till den politiska nivån, handlardet också om vikten av att på politisk nivå ha ensnabb beredskap för att förklara vad man gjort ochatt "vara med på vagnen". Hon tycker att de hade enbra instruktion och hade förberett mötet väl, men dekunde ha varit mer offensiva och tydliga närbeslutet väl kom, för att förebygga det som skedde,nämligen att position i valbevarandefråganifrågasattes.Lena uppgav därefter följande när detgällde handlingsalternativen att vika i denfolkrättsliga frågan och ge en förklaring om varför,eller rösta enligt instruktionen när det gällde denfolkrättsliga frågan och klarlägga positionen ivalbevarandefråga. Eftersom det i sak var enproceduromröstning valde delegationen detsistnämnda. Om frågan hade kommit upp till henne,hade hon personligen gjort en annan bedömning. Bådaalternativen ligger enligt hennes uppfattning inomramen för instruktionen och regeringens linje. Dethandlar om att vara tydlig både ur folkrättslig ochvalbevarandesynpunkt.När det gäller frågan om miljöministern hadefunnits tillgänglig om ansvarige enhetschefen hadebestämt sig för en återkoppling till politisk nivå,uppgav att den som var närmasttillgänglig var statssekreteraren. Det normala i dethär fallet hade varit att återkopplingen gjorts tillstatssekreteraren eller rätts- ochexpeditionschefen. Statssekreteraren hade legatnärmast till. Miljöministern kan inte hela tidenvara i beredskap, utan hon kallas in om situationenblir särskilt allvarlig.Beträffande frågan om det som skedde var ettmisstag eller inte uppgav att det varviktigt för dem att göra klart att, även om det intevar ett misstag, så var det i alla fall ettmissförstånd att tro att hade bytt fot ivalbevarandefrågan. Den politiska uppfattningen stårfast. Hon anser att missförstånd är ett bättre ordän misstag.Utskottets ställningstagandeAgerandet från svensk sida vid i medförde attdet uppstod en diskussion om huruvida den svenskapositionen rörande valarnas bevarande hadeförsvagats. Det inträffade kan enligt utskottetsmening därför beklagas. Den komplicerade situationenvid mötet hade dock knappast kunnat förutses.Granskningen har vidare inte utvisat att den svenskapositionen i valbevarandefrågan har förändrats.Därutöver har framkommit att man inomRegeringskansliet har sett över sina rutiner införförhandlingar av liknande slag. Avsikten är attarbetet med att förbättra rutinerna skall fortsätta.Granskningen föranleder i övrigt inget uttalandefrån utskottets sida.2.7 Säkerhetspolisens avlyssning avGrön Ungdoms StockholmsavdelningstelefonerAnmälanI en anmälan till , bilagaA.2.7.1, har begärts att utskottet granskar föredetta justitieminister vad gälleruppgifter om avlyssning av telefoner i Grön ungdomsStockholmsavdelnings lokaler på iStockholm . Att avlyssning förekomhar konstaterats av ibetänkandet Hotet från vänster SOU 2002:91. Enkonstitutionell prövning gentemot ansvarig ministerär enligt anmälaren befogad. föravlyssningen, , var . bör enligtanmälaren granska vilka direktiv som den dåvarande regeringen eventuellt gavSäkerhetspolisen för att utröna om eventuellt givnadirektiv var förenliga med föreliggande regelverkoch grundläggande demokratiska principer samt omSäkerhetspolisens verksamhet bedrevs i enlighet medeventuella direktiv. Vidare börkonstitutionsutskottet enligt anmälaren utrönavilken vetskap hade omSäkerhetspolisens, i detta fall mycket klara,övertramp från sina befogenheter. Omjustitieministern kände till att den polis som stodunder hennes förvaltning sysslade med avlyssning ochkartläggning av politiska motståndare tillministern, är detta ytterst uppseendeväckande. Omjustitieministern inte kände till att dennaverksamhet förekom, ger också detta enligt anmälarenanledning till allvarlig kritik.BakgrundSäkerhetstjänstkommissionens betänkandenAv den ,Säkerhetstjänsternas övervakning av kommunister,anarkister m.m. 1965-2002 SOU 2002:91, sompublicerats som bilaga tillSäkerhetstjänstkommissionens betänkande framgårbl.a. följande (s. 350 ff.) under rubrikenMiljöaktivism.Vid sidan av den antifascistiska rörelsen kom ibörjan av en ny radikal och aktivistiskmiljörörelse att växa fram. Under rubrikenKulturkrock genomfördes bl.a. trafikblockader icentrala . Genom arrangemang som icke-våldshelg och motståndshelg växte ett nätverk framsom tog namnet Roundtable ofKulturkrockers (STRoKK). kom en öppetverkande aktionsgrupp att bildas under namnetKokosbollarna. Namnet lär ha tagits efter enkokosbollsfabrik som revs för att ge plats för enväg inom Dennispaketet. Lokaler fick Kokosbollarnahos Grön ungdom på i Stockholm.Kopplingen mellan Grön ungdom ochutomparlamentariska aktivistkretsar medförde att tvåtelefoner på Grön ungdoms kansli avlyssnadessommaren 1993. Brottsmisstanken var förberedelsetill sabotage riktat mot och avsåg enmedlem i Grön ungdom. Vid sidan om den öppetverkande gruppen Kokosbollarna fanns en slutenaktionsgrupp som enligt Socialekologisk Aktions"motståndshistorik" bedrev följande verksamhet:Den slutna aktionsgruppen genomförde aktioner motMitsubishi, Bilistpartiet och företag bakomDennispaketet. -93 höll de en aktionshelg(där alla STRoKK-grupper deltog). Aktionsgruppenblev en länk som förde flera aktivister in ianarkistmiljön. Hösten -93 var gruppen med ochöppnade anarkistcentret RSM, som varje måndagförvandlades till ekoaktivisthaket CafeMonkeywrench ("Monkeywrenching" är amerikanskslang för ekosabotage). -93 ochvåren genomförde monkeywrenchaktivister någrasmåaktioner (en offentlig bilsmash på SergelsTorg, monkeywrenchhelg och en hel del smashadefönsterrutor) under namnet har i betänkandet Riketssäkerhet och den personliga integriteten SOU 2002:87behandlat kontakterna mellan säkerhetstjänsterna ochregeringen. Kommissionen redovisar bl.a. kontakternamed (s. 577) enligt följande.Under de borgerliga regeringsåren 1991-94förändrades samarbetsformerna mellansäkerhetspolisen och regeringen, bl.a. till följdav att läget var lugnt. Chefen försäkerhetspolisen hade mest kontakt medstatsminister statssekreterare ochendast skedde föredragningarför justitieministern , i den månakuta problem inte föranledde annat. Hon uppgersig inte närmare ha diskuterat säkerhetspolisensarbetsmetoder, eftersom den parlamentarisktsammansatta RPS svarade för den demokratiskakontrollen av säkerhetspolisen.RegeringsformenEnligt 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen(RF) utövas den offentliga makten under lagarna.Varje medborgare är, enligt 2 kap. 6 § RF,gentemot det allmänna skyddad bl.a. mot hemligavlyssning eller upptagning av telefonsamtal ellerannat förtroligt meddelande.De fri- och rättigheter som avses i bl.a. 2 kap. 6§ RF får, enligt 2 kap. 12 § RF, i den utsträckningsom 13-16 §§ medger begränsas genom lag. Sådanbegränsning får göras endast för att tillgodoseändamål som är godtagbart i ett demokratisktsamhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad somär nödvändigt med hänsyn till det ändamål som harföranlett den och ej heller sträcka sig så långt attden utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningensåsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningenfår ej göras enbart på grund av politisk, religiös,kulturell eller annan sådan åskådning.Av 11 kap. 2 § RF framgår att ingen myndighet, ejheller , får bestämma hur domstol skalldöma i det enskilda fallet eller hur domstol iövrigt skall tillämpa rättsregel i särskilt fall.Av 11 kap. 7 § RF framgår att ingen myndighet, ejheller riksdag eller kommuns beslutande organ, fårbestämma hur förvaltningsmyndighet skall i särskiltfall besluta i ärende som rör myndighetsutövning motenskild eller mot kommun eller som rör tillämpningav lag.Hemlig teleavlyssningHemlig teleavlyssning får, enligt 27 kap. 18 §rättegångsbalken (RB), användas vid förundersökningangående brott för vilket inte är föreskrivet lindrigarestraff än fängelse , eller försök, förberedelse eller stämpling till sådantbrott, om sådan gärning är belagd med straff.Hemlig teleavlyssning får, enligt 27 kap. 20 § RB,endast ske om någon är skäligen misstänkt förbrottet och åtgärden är av synnerlig vikt förutredningen. Åtgärden får endast avse en teleadresssom innehas eller annars kan antas komma attanvändas av den misstänkte.Frågor om hemlig teleavlyssning prövas, enligt 27kap. 21 § RB, av rätten på ansökan av åklagaren. Iett beslut om hemlig teleavlyssning skall det angesvilken teleadress och tillståndetgäller. Tiden får inte bestämmas längre ännödvändigt och får inte överstiga en månad fråndagen för beslutet. Om det inte längre finns skälför ett beslut om hemlig teleavlyssning skall,enligt 27 kap. 23 § RB, åklagaren eller rättenomedelbart häva beslutet.Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser omtvångsmedel i vissa brottmål gäller vidförundersökning angående bl.a. allmänfarligödeläggelse (13 kap. 3 § , BrB) ochkapning eller luftfartssabotage (13 kap. 5 a § BrB)om brottet innefattar sabotage (13 kap. 4 § BrB).Vidare gäller lagen försök, förberedelse ellerstämpling till ovannämnda brott, om sådan gärning ärbelagd med straff. Tillstånd till hemligteleavlyssning får, enligt 5 § lagen, meddelas ävenom brottet inte omfattas av 27 kap. 18 § RB.Reglering av Säkerhetspolisens verksamhetRikspolisstyrelsen är, enligt förordningen(1988:773) med instruktion för (nu gällande förordning SFS 2002:1050), centralförvaltningsmyndighet för polisväsendet. TillRikspolisstyrelsen hör Säkerhetspolisen.Rikspolisstyrelsen leder polisverksamhet för attförebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet.Inom bedrivs den nämndapolisverksamheten vid Säkerhetspolisen.Promemoria från RegeringskanslietGenom en skrivelse till harkonstitutionsutskottet begärt en kommentar tillgranskningsanmälningen. har somsvar översänt en inom den 14februari 2003 upprättad promemoria, bilaga A.2.7.2.I promemorian anförs bl.a. följande.Regeringen styr sina myndigheter huvudsakligengenom föreskrifter i förordning, regleringsbrev ochsärskilda myndighetsuppdrag. Därutöver kanregeringen genom myndighetsdialoger följamyndigheternas verksamhet på ett övergripande plan.Säkerhetspolisen har ett eget budgetanslag sombeslutas av . Regeringen styr verksamhetengenom utfärdandet av ett årligt regleringsbrev ochsedan den 1 januari 2003 genom en särskildinstruktion, förordning (2002:1050) med instruktionför Säkerhetspolisen.Regeringen ger i regleringsbrev, vilketäven skedde budgetåren 1992/93 och 1993/94, närmaredirektiv och återrapporteringskrav förSäkerhetspolisens verksamhet.Den aktuella anmälan till konstitutionsutskottetavser, såvitt framgår, ett enskilt ärende iSäkerhetspolisens brottsutredande verksamhet omhemlig teleavlyssning till följd av misstanke omförberedelse till sabotage.Det är domstol, eller i vissa fall inledningsvisåklagare, som beslutar om hemlig teleavlyssningenligt lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser omtvångsmedel i vissa brottmål. Någon möjlighet förregeringen att påverka ett beslut om teleavlyssningmot en misstänkt person förelåg inte och föreligger inte heller i dageftersom detta skulle strida mot förbuden i 11 kap.2 och 7 §§ regeringsformen.Skrivelse från före detta justitieministern en skrivelse till harkonstitutionsutskottet berett henne möjlighet attlämna synpunkter i ärendet. har somsvar översänt en upprättadskrivelse, bilaga A.2.7.3. I skrivelsen anför GunHellsvik bl.a. följande.Anmälaren, riksdagsledamoten ,önskar få utrett vilka direktiv jag, som justitieminister, gavSäkerhetspolisen vilken kunskap jag hade om Säkerhetspolisensavlyssning av telefonerna på Grön UngdomsStockholmsavdelning.På frågan om vilka direktiv jag gavSäkerhetspolisen rörande vad jag förstår iärendet aktuell avlyssning önskar jag anföra attjag självklart inte gav några direktiv. Hade såskett hade det funnits anledning att göra enanmälan mot mig för s.k. ministerstyre. Jag varsom statsråd väl medveten om att mina möjligheteratt styra myndighetsutövningen gavs i form avlagstiftningsinitiativ och regleringsbrev och detvar en självklarhet för mig att arbeta efterdessa regler. förekom s.k. hemligaföreskrifter, som gav Säkerhetspolisen möjlighetatt registrera personer med stark anknytning tillvissa i föreskrifterna angivna organisationer.Grön Ungdom fanns inte med i dessa föreskrifter.De hemliga föreskrifterna är inte längre hemligautan var och en som så önskar kan få kunskapom vilka organisationer som vid olika tillfällenfanns på listan. har påregeringens uppdrag gjort en utredning som bl.a.offentliggjort dessa föreskrifter.Några ytterligare reflexioner om eventuelladirektiv från min sida kan vara på sin plats. ISverige gäller att beslut om avlyssning avtelefon görs av domstol efter ansökan avåklagare. Säkerhetspolisen har alltså intemöjlighet eller rätt att fatta beslut i dessafrågor. Ett statsråd som skulle vilja få tillstånd telefonavlyssning måste antingen tubbaSäkerhetspolisen att avlyssna utan vederbörligtbeslut eller lyckas inte bara påverkaSäkerhetspolisen utan också åklagare och domstol.Jag utgår från att anmälaren inte misstänker migför sådant agerande varför jag avstår från vidarekommentarer.Anmälaren vill också att konstitutionsutskottetutröner vilken vetskap jag hade omSäkerhetspolisens avlyssning av telefonerna påGrön Ungdoms Stockholmsavdelning. Svaret är attjag inte hade kunskap om detta. Anmälarensformuleringar visar att han anser att det är likailla om jag haft vetskap, som om jag inte haftvetskap om avlyssningen. Det kan då påpekas attdet vid den tid anmälan avser fanns ett organ förkontroll över och insyn i Säkerhetspolisensverksamhet, nämligen den parlamentarisktsammansatta . Behörigheten attfå insyn tillkom styrelsen och inte mig somstatsråd. P.g.a. min respekt för den svenskakonstitutionen föll det aldrig mig in att ensförsöka skaffa mig information av det slaganmälan avser.Med utgångspunkt från uttryck som förekommer ianmälan kan jag instämma i att det hade funnitsanledning till allvarlig kritik om jag somjustitieminister hade åsidosatt gällande regleroch givit egna direktiv till Säkerhetspolisen ochdet hade varit uppseendeväckande om jagefterfrågat information från Säkerhetspolisen,som inte tillkom mig att få del av.Utskottets ställningstagandeGranskningen föranleder inget uttalande frånutskottets sida.2.8 Regeringens ansvar förhanteringen av medel från EuropeiskasocialfondenAnmälanI en anmälan som kom in till konstitutionsutskottetden begär anmälaren att utskottetskall granska hur regeringen harhanterat medel från EU:s sociala fonder. I anmälannämns särskilt liten andel projekt avinvandrararbetsgrupper under programperioden1994-1999, förseningar , utbetalningsstopp underslutet av 2002 samt användningen av socialfondsmedelinom den offentliga sektorn och starka traditionellaorganisationer.Anmälan bifogas, bilaga A 2.8.1.ÄrendetBestämmelser på EG-nivåEG-fördraget innehåller i artiklarna 158-162bestämmelser om ekonomisk och social sammanhållning.I artikel 146 finns särskilda bestämmelser omEuropeiska socialfonden.Gemenskapen skall, i syftet att främja enharmonisk utveckling inom hela gemenskapen, utvecklaoch fullfölja sin verksamhet för att stärka sinekonomiska och sociala sammanhållning. Gemenskapenskall särskilt sträva efter att minska skillnadernamellan de olika regionernas utvecklingsnivåer ocheftersläpningen i de minst gynnade regionerna elleröarna, inbegripet landsbygdsområdena. Gemenskapenskall understödja strävandena att uppnå sådana målgenom de åtgärder som den vidtar genom bl.a. de fyrastrukturfonderna.En av dessa strukturfonder är Europeiskasocialfonden (ESF). De övriga är Europeiskaregionala utvecklingsfonden (ERUF),Utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- ochgarantifonden för jordbruket (EUGFJ) och Fonden förfiskets utveckling (FFU). Fonderna är inte någrafonder i egentlig mening utan årliga utgifter i EU:sbudget som förvaltas av olika generaldirektorat vidkommissionen.Socialfonden har inrättats för att förbättraarbetstagarnas sysselsättningsmöjligheter på deninre marknaden och på så sätt bidra till en höjningav levnadsstandarden. Fondens uppgift är att inomgemenskapen främja möjligheterna till sysselsättningoch arbetstagarnas geografiska och yrkesmässigarörlighet samt att underlätta deras anpassning tillförändringar inom industrin och iproduktionssystemen, särskilt genom yrkesutbildningoch omskolning.Närmare bestämmelser om fonderna finns i en nyramförordning och i särskilda förordningar för varjefond. Här bör nämnas ramförordningen - rådetsförordning (EG) nr 1260/1999 av omallmänna bestämmelser för strukturfonderna - ochEuropaparlamentets och rådets förordning (EG) nr1784/1999 av om Europeiska social-fonden. Förordningarna gäller för programperioden2000-2006 och ersätter tidigare förordningar förprogramperioden 1994-1999.Antalet huvudmål för nu innevarande programperiodhar enligt strukturfondsförordningen minskats iförhållande till den föregående perioden. De trehuvudmålen ärföljande.Mål 1: Att främja utvecklingen och denstrukturella anpassningen av regioner som släparefter i utvecklingen.Mål 2: Att stödja den ekonomiska och socialaomställningen i regioner med strukturella problem.Mål 3: Att stödja anpassningen och moderniseringenav politiken och systemen när det gäller utbildning,yrkesutbildning och sysselsättning. Detta mål gerfinansiellt stöd utanför regioner eller områden somomfattas av mål 1 och tillhandahåller en politiskreferensram för alla åtgärder till förmån för demänskliga resurserna inom ett nationellt territoriumutan att de påverkar särskilda regionala särdrag.Utöver till målen kan stöd utgå tillgemenskapsinitiativ, som initieras av kommissionen,samt innovativa åtgärder och tekniskt stöd.Gemenskapsinitiativen skall komplettera målen förstrukturfonderna. Ett av områdena förgemenskapsinitiativ är samarbete mellan länderna föratt främja nya metoder för att bekämpadiskriminering och alla slags skillnader i sambandmed arbetsmarknaden ("Equal").Enligt socialfondsförordningen skall fonden stödjaåtgärder för att förebygga och bekämpa arbetslöshetsamt för att utveckla de mänskliga resurserna ochden sociala integreringen på arbetsmarknaden i syfteatt främja en hög sysselsättningsnivå, jämställdhetmellan män och kvinnor, en hållbar utveckling samtekonomisk och social sammanhållning.