bet · GQ01KUU2 · 2003-05-22 00:00:00 — När nusystemet med tre pelare föreslås bliavskaffat är det ändock utskottetsfortsatta uppfattning att, som uttrycktesi betänkande 2002/03:KUU1,pelarstrukturens avskaffande i sig inteinnebär någon tillämpning påutrikespolitiken av överstatligabeslutsformer som hämtas från dagensförsta pelare (EG-fördraget).Traktatkompetensen bör inte heller ändraspå grund av pelarstrukturens avskaffande.Detta bör noga bevakas i det fortsattaarbetet med EU:s framtidsfrågor.Utskottet kan ställa sig bakom dengrundläggande analysen ochproblemformuleringen från konventet,nämligen att det finns utrymme för ökadpolitisk samordning och samverkan i EU:syttre agerande. Med denproblemformuleringen blir det logiskt attsöka utveckla de instrument och lösningarsom främjar samverkan mellan olikaaktörer, institutioner ochpolitikområden. Det kan finnas fleradimensioner där ökad samverkan ärönskvärd:· mellan olika politikområden(t.ex. utrikeshandel, GUSP, hållbarutveckling, utvecklingssamarbete samtasyl- och migrationsfrågor),· mellan medlemsstaterna (enuppenbar brist i samband med ),· mellan EU:s institutioner samt· mellan inre och yttre agerande.I de kommande avsnitten skall dessa olikaaspekter av ökad politisk samordning ochsamverkan belysas mer ingående.2.2 En ny målformulering förutrikespolitikenPå förslag från arbetsgrupp VII harpresidiet i sitt utkast tillfördragsartiklar på utrikesområdet tagitin en ny målparagraf för EU:s yttreagerande. Den citeras i sin helhet iavsnitt 1 ovan. Det är första gången ensådan kan formuleras, eftersom dentidigare uppdelningen mellan yttreagerande i första respektive andrapelaren gjort det omöjligt att samla allaelement i politiken på ett ställe ifördraget. Utskottet välkomnar denna nyamålparagraf och noterar att avskaffandetav pelarstrukturen här får en tydlig,positiv effekt. Vad avser formuleringarnaav innehållet i politiken kan utskottetunderstryka behovet av starkaformuleringar för grundläggandevärderingar såsom fred, frihet, demokratioch mänskliga rättigheter men ocksåfrihandel, utvecklingssamarbete och enaktiv global miljöpolitik. Den föreslagnanya målparagrafen svarar delvis motkravet på ökad samverkan mellan olikapolitikområden, den första punkten iuppräkningen som avslutade förraavsnittet. I någon mån rör den även denfjärde och sista punkten som berörsamverkan mellan inre och yttre politik.2.3 Den institutionella strukturenEn av de mest omdiskuterade delarna avdet förslag som lades fram av arbetsgruppVII i konventet rör möjligheterna att iframtiden kombinera de uppgifter som vilar på den höge representanten förGUSP, knuten till ministerrådet, ochkommissionens ledamot med ansvar föryttre förbindelser. I debatten har dettakommit att betecknas som "dubbel-hattning", eftersom det bygger på att enoch samma person skall kunna uppträda itvå olika funktioner, med olika huvudmän(ministerrådet respektive kommissionen)dvs. med två olika "hattar". Förslagetsinnehåll redovisas i avsnitt 1 ovan.Utskottet ställde sig, i avsnitt 2.1ovan, bakom konventets grundläggandeproblemformulering om behovet av ökadkoordinering av EU:s yttre åtgärder.Förslaget om "dubbel-hattning" syftartill att åstadkomma en sådan ökadkoordinering, något som enligt utskottetalltså är önskvärt. Emellertid befararutskottet att förslaget som det nu liggerriskerar att medföra betydande negativakonsekvenser. Utskottet kan för detförsta inte se att förslaget bidrar tillkonventets uttalade mål om ökad enkelhetoch överskådlighet i EU:s institutionellastruktur - tvärtom blir det enligtutskottets synsätt en mer kompliceradstruktur. För det andra blir det enpolitiskt svårhanterlig situation för denperson som innehar den nya "dubbel-hattade" tjänsten, med två olikapolitiska mandat på en och samma gång -ett mandat från ministerrådet och ettannat från kommissionen. Slutligen kanutskottet inte frigöra sig från en vissoro för att den dubbla roll som skapaskan innebära en urholkning av oberoende som institution,genom att en ledamot avkommissionskollegiet har ett delat mandatsom gör att dennes odelade lojalitet tillkommissionen kan ifrågasättas. Dagensordning med två politiska aktörer - enhög företrädare för GUSP-frågorna med sinbas i ministerrådet respektive enkommissionsledamot med ansvar för yttreåtgärder inom kommissionens område - harfungerat i huvudsak väl. Huruvida dettaskulle ha varit fallet även utan denomvittnat väl fungerande personkemi somfinns mellan dagens företrädare och går naturligtvisinte att uttala sig om. Utskottet villinte stänga dörren för reformer på dettaområde, men de problem som utskottetpekat på ovan måste i så fall antingenundvikas eller motverkas.2.4 RöstreglernaHuvudprincipen i i dagär att omröstning med kvalificeradmajoritet gäller för yttre åtgärder inomden första pelaren (såsom handelspolitikoch utvecklingssamarbete) medanenhällighet krävs inom andra pelaren(GUSP). tillåtermajoritetsomröstning även för GUSP, men imycket begränsad utsträckning ochomgärdat av flera inskränkningar.Effekten är att enhällighet söks även därmajoritetsomröstning i princip skullevara möjlig.Utskottet ser två tänkbara angreppssättför att möjliggöra ökad samverkan mellanmedlemsstaterna (jämför den andra punkteni slutet av avsnitt 2.1 ovan). Antingenbehåller man enhällighet som huvudregeloch föreskriver punkt för punkt i vilkafrågor majoritetsomröstning skall varamöjlig, eller vänder man på presumtionenoch anger majoritetsomröstning somhuvudregel men slår fast de situationerdå enhällighet ändå skall gälla. Detförra av de två nämnda angreppssätten ärenligt utskottet att föredra. Det senareav dessa två angreppssätt ställeravsevärt högre krav på stringens.Oavsett med vilket angreppssätt mannärmar sig frågan bör följande elementvara bärande delar i slutresultatet:· Vetorätt skall alltid gälla nären medlemsstat åberopar att en fråga röreller ligger nära nationell integritetoch oberoende.· Dagens möjlighet till"konstruktivt avstående" bör behållas.· Möjlighet till "frivilligakoalitioner" för implementeringen avåtgärder.· Av konstitutionella skäl börskall beslut om generell övergång tillomröstning med kvalificerad majoritetfattas genom fördragsändring medefterföljande nationellt godkännande.2.5 Säkerhets- och försvarspolitisktsamarbete"säkerhetspolitik syftar tillatt bevara fred och självständighetför vårt land, bidra till stabilitetoch säkerhet i vårt närområde, samtstärka internationell fred ochsäkerhet.Sverige är militärt alliansfritt.Denna säkerhetspolitiska linje, medmöjlighet till neutralitet vidkonflikter i vårt närområde, hartjänat oss väl.För framtiden är det tydligare ännågonsin att säkerhet är mer änavsaknad av militära konflikter. Hotmot freden och vår säkerhet kan bästavvärjas i gemenskap och samverkan medandra länder. På det globala planet ärdet främsta uttrycket för detta vårtstöd till . Genomvårt medlemskap i den Europeiskaunionen deltar vi i en solidariskgemenskap vars främsta syfte är attförhindra krig på den europeiskakontinenten.En betryggande försvarsförmåga är encentral del av svensksäkerhetspolitik. verkaraktivt för att främja nedrustning ochicke-spridning avmassförstörelsevapen. "Så lyder den säkerhetspolitiska linjesom ställt sig bakom. Denutesluter inte svenskt aktivt deltagandei det framväxande säkerhets- ochförsvarspolitiska samarbetet inom EU.Detta samarbete baseras på de s.k.Petersbergsuppgifterna, syftande tillkrishantering och konfliktförebyggande.Samarbetet förutsätter i viss mån encivil och militär kapacitetsuppbyggnadinom EU:s ram.Utskottet kan ställa sig bakom detankar som väckts i konventet omutveckling av Petersbergsuppgifterna ochom en ny solidaritetsklausul. Vidarenoterar utskottet möjligheter till ökatsamarbete inom EU påkrigsmaterielområdet. Däremot ärutskottet skeptiskt till att tillämparegler om närmare samarbete eller andrabestämmelser som tillåter att någramedlemsstater, inom EU:s ram, fattarbeslut om något som liknar ömsesidigaförsvarsgarantier. Sådana initiativstrider mot vår syn på EU:s uppgifter ochriskerar, i synnerhet om de har sinpolitiska udd riktad mot dentransatlantiska dimensionen i andra delarav den europeiska försvars- ochsäkerhetsarkitekturen, att verkasplittrande i då ökad enighet istället bör eftersträvas.2.6 MotionenUtskottet anser att motion 2002/03:UU10kan besvaras med vad utskottet ovananfört.ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslutoch ställningstaganden har föranlettföljande reservationer. I rubriken angesinom parentes vilken punkt i utskottetsförslag till riksdagsbeslut som behandlasi avsnittet.1.EU:s yttre förbindelser i ett framtidakonstitutionellt fördrag (punkt 1,motiveringen) (m)av , (alla m).StällningstagandeProblemformuleringen (mellan raderna 32och 33)EU:s utrikespolitik måste vara en tydligröst för frihet, demokrati och mänskligarättigheter. I det perspektivet får detinte råda någon tvekan om att EU måstesamverka med Nato och och inteutvecklas till en motkraft.Den institutionella strukturenUppdelningen av EU:s utrikesagerande påbåde kommissionen och rådssekretariatetär olycklig. Tillsammans med ansvaret hosordförandelandets utrikesdepartementleder det till att det finns tre centrumför EU:s utrikesagerande. Den bärandetanken för framtiden bör vara att detskall finnas ett centrum inomkommissionen som svarar för att det finnssammanhållning och konsekvens i EU:sutrikespolitik utifrån ett gemensamteuropeiskt perspektiv. Den s.k. dubbel-hattningen är nödvändig därför att detfinns två skilda beslutsordningar när detgäller dels GUSP, dels handel, bistånd,miljöfrågor och andra delar avutrikesagerandet.RöstreglernaI ett EU med ett trettiotal medlemsländerär det önskvärt med kvalificeratmajoritetsbeslut som huvudregel även inomutrikespolitiken, men med de treväsentliga undantagen: vitalt nationelltintresse, konstruktivt avstående ochkoalition av frivilliga när det gällerESDP.Säkerhets- och försvarspolitisktsamarbeteDen säkerhetspolitiska linjen somriksdagen i bred enighet beslutat betonaratt den framtida säkerheten bästgaranteras i gemenskap och samverkan medandra länder. Det är därför naturligt attSverige fullt ut ingår i både Nato och iEU:s säkerhetspolitiska samarbete därnästan alla våra grannar i ochkring deltar. får intevälja att stå isolerat.Det framväxande samarbetet inom EU:ssäkerhets- och försvarspolitik baseras påen nära samverkan med , som spelar encentral roll för säkerhet inteminst i och när detgäller att stärka samverkan med Ryssland.Denna syn delas av det överväldigandeantalet av nuvarande och framtidamedlemsstater.EU:s krishanteringsförmåga är god menalldeles för liten. Orsaken till dettaberor på att de flesta medlemsländer,inklusive , inte förmår ställatillräckliga styrkor till förfogande.Behovet är mycket stort. Förutom påBalkan, där EU bör ta över, behövs detbetydligt större insatser i Afghanistanoch i där krigen och konflikternaskördar miljontals offer. Det hjälperinte med aldrig så goda beslutsordningaroch institutioner om inte kapacitetenfinns. EU måste växa upp och ta ettbetydligt större ansvar.2.EU:s yttre förbindelser i ett framtidakonstitutionellt fördrag (punkt 1,motiveringen) (fp)av och (båda fp).StällningstagandeEuropas röst behövs i världen. Mänskligarättigheter, demokrati, marknadsekonomioch frihandel ses med rätta somuniversella värden, men de är alla värdensom först formades och kläddes i ord iEuropa. Därför är det en paradox, och förlust, att inte har entydligt definierad röst i världspolitikentill försvar för dessa ideal. Det finnsmånga brister: otillräckligabeslutsprocesser, bristande politiskvilja, otillräckliga resurser församordning och kapacitetsuppbyggnad samten otydlighet i vår yttre representation.Allt det här vill liberalernaåtgärda.Sett till politikens innehåll vill vifullfölja resonemanget därutskottsmajoriteten gör halt. Det är föross uppenbart att bådelångsiktiga och kortsiktiga intresseligger i en stark transatlantisk länk,inte i isolering från eller, änvärre, konfrontation.Vi delar utskottsmajoritetensgrundläggande problemanalys i avsnitt2.1. Betänkandets viktigaste slutsats ärden om behovet av ökad samverkan inomEuropas utrikespolitik. Samverkan sägsbehövas i flera dimensioner: mellan olikapolitikområden, mellan medlemsstaterna,mellan EU:s institutioner samt mellaninre och yttre agerande. Till skillnadfrån utskottsmajoriteten vill vi dock ståför konsekvenserna av dennaproblemanalys. Därför föreslår vi, förvarje punkt där ökad samverkan behövs,verkligt verksamma åtgärder och inte vadsom måste ses som lätt uppgivnahalvmesyrer. Vår utgångspunkt är dockalltjämt att utrikespolitik är och måsteförbli till stor del en angelägenhet förregeringar - och att därmed ministerrådetinom EU måste spela en viktig roll.Ökad samverkan mellan olikapolitikområden och mellan EU:sinstitutioner kan bara uppnås med dens.k. dubbel-hattning som det finns breduppslutning för i Europeiska konventet.Utskottsmajoritetens tankar ochproblematisering av frågan är riktiga,förutom det paradoxala och felaktigapåståendet att dagens ordning fungerat ihuvudsak väl. Att de två rollerna och detvå mandaten - ett från ministerrådet,ett annat från Europeiska kommissionen -skulle vara oförenliga är överdrivet ochtyder på ett monolitiskt politiskttänkande. riskerar häratt hamna i ett besvärligtförhandlingsläge redan långt innan denkommande regeringskonferensen börjat.Ökad samverkan mellan medlemsstaternaförutsätter att beslut kan fattas medkvalificerad majoritet i ministerrådet ilångt större utsträckning än vad som ärfallet . Detta blir än mer uppenbartmed tanke på att antalet medlemsländernära nog fördubblas inom mindre än ettår. Kvalificerad majoritet bör vara denambitiösa huvudregeln, enhällighet börvara undantag. I övrigt instämmer vi medde generella principer som uttalas omvarje lands rättighet att åberopanationellt intresse, konstruktivtavstående samt frivilliga koalitioner.Folkpartiet liberalerna kan stödjautskottsmajoriteten om säkerhets- ochförsvarspolitiskt samarbete, och viavvisar alla tankar på ett EU-försvar,även om vi som bekant inte står bakom dengrundläggande utgångspunkten i form avsvensk säkerhetspolitisk doktrin. Förövrigt bör , som bekant,gå med i Nato, något somutskottsmajoriteten väljer att, av olikaskäl, inte ta upp.Liksom utskottsmajoriteten välkomnar viden nya målparagrafen förutrikespolitiken. Det är för oss enuppenbar konsekvens att EU:sjordbrukspolitik och handelspolitikomgående bör reformeras till sittinnehåll för att leva upp till de stoltaformuleringarna i denna målparagraf.3.EU:s yttre förbindelser i ett framtidakonstitutionellt fördrag (punkt 1,motiveringen) (v)av ().StällningstagandeVänsterpartiet förespråkarinternationellt samarbete. Även samverkani utrikespolitiska frågor är något bramen förutsätter att den nationellabestämmanderätten bevaras. Vetorättenmåste finnas kvar vad gäller allautrikespolitiska frågor. Flera avkonventets förslag innebär ökadharmonisering av EU:s utrikes-, säkerhets-och försvarspolitik, inklusive förslag ommajoritetsbeslut på detta område, vilketskulle innebära ökad överstatlighet.Därmed ställer vi oss inte bakomkonventets grundläggande analys om attdet finns utrymme för ökad samverkan ochett behov av ökad koordinering i EU:syttre agerande. Det finns storanledning att noga följa denna fråga, ochden måste med kraftmotverka de beslut som kan tänkas ledatill att måste ge ifrån sig mermakt över utrikes-, säkerhets- ochförsvarspolitiken.Ny målformuleringDen gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken omfattar alla frågorsom rör EU:s säkerhet och ger EU-ländernamöjlighet att när de så önskar ageratillsammans på den internationellaarenan. Detta var själva avsikten medGUSP, och detta bör fortsätta att varadess målsättning. villunderstryka vikten av att inom EUvärnar nationernas självbestämmanderättoch välkomnar därför inte den nyamålformulering för utrikespolitiken sompresidiet tagit fram och som utskottetställer sig bakom. EU bygger på ettsamarbete mellan självständiga stater,och all utveckling mot en europeisksuperstat måste undvikas för att EU:sfolkliga legitimitet inte skall förfallai ännu större utsträckning än vad somredan skett.Den nya målparagrafen innebär attutrikespolitiken harmoniseras och ledertill att samarbete betraktas som ettöverordnat mål. Detta ställer dennationella självbestämmanderätten åtsidan i utrikespolitiska frågor.Vänsterpartiet är motståndare till ensådan utveckling. Detta betyder inte attett gemensamt agerande är omöjligt ifrågor då det är av vikt att EU agerar igemensam sak.Den institutionella strukturenVad gäller konventets förslag om s.k.dubbel-hattning menar utskottet att dennaföreslagna struktur inte bidrar tillnågon ökad koordinering avutrikespolitiken och avvisar modellen medhänvisning till att den genom sinakonstitutionella brister inte bidrar tillatt förstärka den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken. delarutskottets slutsatser om att inteförespråka denna institutionella strukturmen avviker från utskottets argumentationom varför detta inte bör komma tillstånd. En struktur där en person sitterpå två politiska mandat ärenligt vår uppfattning inte önskvärd dåutrikes- och säkerhetspolitikenföreträdesvis bör betraktas som ennationell bestämmandefråga.Tillsättningen av posten som EU:sutrikespolitiska talesman var i sig ettled i en utveckling mot ökadöverstatlighet i utrikespolitiska frågor,vilket avvisar. Det är densvenska utrikesministern som är och skallförbli talesman/taleskvinna vad gällerSveriges utrikespolitik. Vår syn äralltså att den struktur som gäller ,med två olika politiska aktörer, bättreän modellen med dubbel-hattningbibehåller utrikespolitiska frågor på enmellanstatlig nivå.RöstreglernaUnder har EUpräglats av en ökad misstro mellanmedborgarna i medlemsstaterna och denstyrande eliten inom EU. har enbetydande maktförskjutning skett därmedlemsländerna fått lämna plats för EU:solika institutioner. De fördragsändringarsom antagits i , ochNice pekar alla i denna riktning. Detodemokratiska klimat som ofta benämnskaraktärisera EU-systemet är något sominte bör få en utvidgad plats i EU:sinstitutionella struktur. Detta gäller isynnerhet för den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken där det nationellasjälvbestämmandet är av särskild vikt.Detta hindrar inte samarbete i de frågordå det är lämpligt. Vi menar dock att ettbevarande av vetorätten och även ettåterförande av fler frågor tillenhällighet är mycket angeläget och villmed detta understryka att det mandat densvenska regeringen gått in med i deteuropeiska samarbetet kring utrikes- ochsäkerhetspolitiken vilar på att dettaskall röra sig om mellanstatlig samverkandär den nationella bestämmanderättenbevaras.Ett system som bygger på kvalificeradmajoritetsomröstning ger inte väljarna irespektive medlemsstat någon möjlighetatt utkräva ett samlat politiskt ansvarav den församling som stiftar lagarna.Riksdagen har vare sig formell ellerreell makt över de lagar som bestäms iEU. Därför måste den svenska regeringenverka för att enhällighet bli den normalabeslutsformen i ministerrådet.Kvalificerad majoritetsomröstning börinte tillämpas inom utrikespolitikensområde. Med detta avvisar vi alltså ävennuvarande regler och menar att vetorättmåste finnas vad gäller samtligautrikespolitiska frågor.I och med ett bevarande ochförstärkande av vetorätten faller fråganom att behålla både möjligheten tillkonstruktivt avstående och frivilligakoalitioner. ser i och försig inga stora problem med att stateragerar på egen hand eller gemensamt kringvissa frågor. Det finns dock enöverhängande risk för att det är starkastater som kommer att använda sig avfrivilliga koalitioner för att påverkaandra att gå med på deras linje. Det ärdärför viktigt att står fast vidatt enhällighet skall råda i alla utrikes-och säkerhetspolitiska frågor.Säkerhets- och försvarspolitisktsamarbeteSpåren av ger en tydligaktualitet till frågan om ett gemensamteuropeiskt försvar. Det som utspelade sigföre och under kriget visar på enbristande samordning som i fleraavseenden bör kunna förbättras. Dettainnebär emellertid inte att vare sigSverige eller EU skulle vinna på attbygga upp ett gemensamt försvar.Utgångspunkten för all europeisksamordning vad gäller krishantering måstevara icke-militära insatser.Genom alliansfriheten har Sverigekunnat föra en självständig politik.Neutralitetsoptionen har gett oss dentrovärdighet som behövts för att hävdaden självständiga politiken. Dettaförhållningssätt har aldrig hindrat ossfrån att skarpt ta avstånd från brott motmänskliga rättigheter ellerinternationell lag. Inte heller har detförsvårat vårt deltagande ifredsbevarande insatser. Vänsterpartietvill utveckla alliansfriheten samt värnaden radikala och självständigautrikespolitik som varit Sverigeskännemärke. Detta ställer krav på Sverigeatt agera konsekvent. I densäkerhetspolitiska doktrin somförhandlats fram mellanSocialdemokraterna och tre borgerligapartier, och som utskottetsställningstagande hänsyftar till, finnsflera skrivningar som öppnar förtolkningar som ifrågasätteralliansfriheten.I dagsläget är EU:s säkerhets- ochförsvarspolitik begränsad tillkrishantering. Sedan mötet i 1999har arbetet med uppbyggnaden avkrishanteringsförmågan gått snabbt, ochmålet om att EU-länderna senast år 2003skall ha kapacitet att inom 60 dagarskicka ut 60 000 soldater påfredsfrämjande internationella uppdrag ärnära. Det finns nu emellertid anledningatt tvivla på om EU:s regeringarverkligen kommer att stå fast vid att deneuropeiska försvarspolitiken skallbegränsas till krishantering. Sedanterrordåden mot ochPentagon i , har en debatt om att EUmåste utveckla ett kollektivt försvartagit fart. Denna utveckling äroroväckande, och måste agerakraftfullt för att stoppa alla beslut somi någon mån kan tänkas leda EU närmareett kollektivt försvar.På strax efter terrordådeni antog och övriga EU-länderen kommuniké som sade att EU-staterna"efter vars och ens förmåga" var bereddaatt stödja en militär motattack. I dettasammanhang betonades också behovet av attgöra den europeiska säkerhets- ochförsvarspolitiken operativ så snart sommöjligt. Redan detta uttalande antyddealltså att krishanteringsstyrkan skullekunna ha en roll i terroristbekämpning,vilket skulle innebära flera steg in i engråzon mellan krishantering ochkollektivt försvar.Konventets förslag om en utveckling avPetersbergsuppgifterna - dvs. de olikatyper av fredsfrämjande uppgifter som EUskall genomföra - och tankarna om en nysolidaritetsklausul skulle innebära enutvidgning av mandatet för EU:skrishanteringsförmåga till att omfattaterroristbekämpning. Detta är ett steg påvägen mot ett kollektivt försvar, vilketär oförenligt med den svenskaalliansfriheten. krig motAfghanistan har av det internationellasamfundet definierats som "försvar motterrorism". Det är oacceptabelt att tänkasig att EU:s snabbinsatsstyrka - i detfall ett EU-land blir utsatt för enterroristattack - skall anfalla ett annatland på samma sätt som anföllAfghanistan och definiera detta somförsvar mot eller bekämpning avterrorism.EU:s snabbinsatsstyrka bör endastanvändas efter beslut i FN:ssäkerhetsråd. Alla öppningar för attdenna militära styrka skulle kunna agerasom en offensiv militär enhet utan ettklart uttalat FN-mandat leder tankarnatill uppbyggandet av en ny supermakt iEuropa. menar att det ärav avgörande betydelse, inte minst förvår alliansfrihet, att denna svenskainställning tydliggörs och förklaras.Med hänvisning till överordnanderättssäkerhetsprinciper kan inteVänsterpartiet ställa sig bakomkonventets tankar om utvecklingen avPetersbergs-uppgifterna och ensolidaritetsklausul. Vad gäller frågan omett ökat samarbete inom området förkrishantering menar attfokus från konventet till alltför stordel kommit att ligga påkrigsmaterielområdet och militärkrishantering på bekostnad av civilkrishantering, vilket enligt våruppfattning hade varit en bättremotiverad utgångspunkt.