bet · GQ01BoU1 · 2003-01-01 00:00:00 — Eftersom det är ett grundläggande behov för alla att ha en bostad måste en utredning tillsättas för att utreda hur en sänkning av boendekostnaderna kan åstadkommas. Den nu föreslagna utredningen är dock inte tillräcklig. Insatser måste även till för att värna hyresrätten. En väletablerad hyresmarknad är en absolut förutsättning för en fungerande bostadsmarknad. Hyresrätten är ofta det självklara alternativet när unga människor eller nya svenskar skall skaffa sig sitt första boende. Det är därför viktigt att det finns hyresrätter med rimliga hyror att tillgå på bostadsmarknaden, framför allt i kommuner med stor inflyttning. Alla kan inte, eller vill inte, äga sin bostad. Trots ett skriande behov av bostäder, framför allt i storstadsområdena och i universitets- och högskoleorter, är intresset för att bygga hyreslägenheter lågt. Merparten av de flerbostadshus som byggs är bostadsrätter. Regeringen bör därför ges i uppdrag att tillsätta en utredning med uppgift att allsidigt belysa hur förutsättningarna för att bygga och förvalta hyresbostäder kan förbättras. En viktig förutsättning för att få till stånd en nödvändig ökning av bostadsbyggandet är att byggnads- och boendekostnaderna kan minskas. Det förutsätter i sin tur en fungerande konkurrens på byggmarknaden liksom lägre skatter och avgifter på boendet. Det är alltså inte fler bidrag som behövs. Byggkostnadsdelegationen har haft till uppgift att se hur kostnaderna i byggandet kan pressas. Regeringen har följt upp Byggkostnadsdelegationens arbete genom att, för en tidsbegränsad period, inrätta Byggkostnadsforum vid . Problemet med höga byggkostnader är alltför omfattande för att kunna åtgärdas med att ge ett tillfälligt uppdrag till . Eftersom en stor del av de höga byggkostnaderna beror på dålig konkurrens inom byggbranschen bör i stället ta över denna uppgift. De resurser och de uppgifter som ligger på och Byggforum bör därför föras över till . Vad jag nu med anslutning till förslagen i partimotion Bo267 yrkandena 7, 10 och 11 har anfört om åtgärder för att komma till rätta med de höga bygg- och boendekostnaderna bör tillkännage för regeringen som sin mening. I den mån övriga motionsförslag inte kan anses tillgodosedda med det anförda avstyrks de. Boendeintegration (punkt 12) (m, fp, kd, c) av (), de (), (), (), (), () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2002/03:Bo266 yrkande 1, 2002/03:Sf226 yrkandena 25 och 26 samt 2002/03:Sf332 yrkande 24 och avslår motionerna 2002/03:Bo318 samt 2002/03:Sf336 yrkande 17. Den segregation vi ser i många bostadsområden är en direkt följd av den socialdemokratiska bostadspolitiken. Det är en politik som inte tagit tillräcklig hänsyn till de enskilda människornas behov och därför lett fram till dagens svårigheter. Den har också bidragit till den omfattande sociala och etniska segregation som präglar många av våra bostadsområden. Trots att det från regeringens sida i många sammanhang talas om och diskuteras hur segregationen skall brytas och integrationen skall öka leder de konkreta åtgärder som vidtas i motsatt riktning. Även om segregation och bristande integration inte enbart är en följd av den förda bostadspolitiken är denna politik en starkt bidragande orsak till dagens situation. Det innebär inte att bostadspolitiken ensam kan åstadkomma den integration som eftersträvas, utan de bostadspolitiska åtgärderna måste naturligtvis följas upp med insatser också på en rad andra områden. Vi har också i andra sammanhang fört fram förslag med denna inriktning. Det gäller allt från generella åtgärder som leder till en ökad valfrihet och mångfald till riktade insatser mot de grupper vars utanförskap måste brytas. Vad som krävs är sålunda ett brett spektrum av åtgärder som syftar till att skapa förutsättningar för ett ekonomiskt, kulturellt och socialt växande . Det är mot den nu beskrivna bakgrunden dags att med kraft motarbeta de minst sagt negativa följderna av de senaste årtiondenas socialdemokratiska bostadspolitik. En total omläggning av bostadspolitiken måste därför till så att den blir en central del i skapandet av ett integrerat samhälle. För detta krävs en kombination av flera olika slags åtgärder. Samhällsplaneringen måste utformas så att mångfald och variation stimuleras. Bostäder med olika upplåtelseformer måste finnas att tillgå. Det fordrar bl.a. att neutraliteten mellan boendeformerna upprätthålls. Mötesplatser måste erbjudas för människor från olika kulturer och med olika erfarenheter. Det är också nödvändigt att männi skor i utsatta bostadsområden uppmuntras att ta ett större ansvar för sin egen situation och ges möjlighet till ökat boendeinflytande. Beskattningen av byggande och boende måste minska. Incitament måste skapas för företag, institutioner och myndigheter att etablera sig i socialt utsatta områden. Detta måste kombineras med åtgärder för att utveckla en positiv skol- och fritidsmiljö. Allas kunskaper och erfarenheter måste tas till vara. Kommunerna måste prioritera sammanhållna satsningar i miljonprogramsområdena och andra utsatta områden. Dessa satsningar skall dock inte styras av staten, utan måste växa fram tillsammans med de boende och den ansvariga kommunen. Den enskildes önskemål och behov skall alltid vara utgångspunkten. Segregationen kan aldrig brytas genom att man försöker tvinga folk vare sig att bo kvar i eller flytta till ett visst område. Vad vi nu med anslutning till motionerna Bo266 (kd) yrkande 1, Sf266 (fp) yrkandena 25 och 26 samt Sf332 (m) yrkande 24 anfört om åtgärder för en ökad boendeintegration bör tillkännage för regeringen som sin mening. Övriga motionsyrkanden avstyrks. Boendeintegration (punkt 12) (v) av () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2002/03:Sf336 yrkande 17 och avslår motionerna 2002/03:Bo266 yrkande 1, 2002/03:Bo318, 2002/03:Sf226 yrkandena 25 och 26 samt 2002/03:Sf332 yrkande 24. Segregation och bristande integration är ett problem som avspeglas i hela vårt samhälle. Särskilt tydligt syns den i boendet. Vid en studie av den sociala, ekonomiska och etniska strukturen i samhället framträder tydliga mönster. Det beror inte på enskilda frivilliga val, utan orsakerna är snarare strukturella. Den sociala och ekonomiska segregationen har helt enkelt byggts in vid framväxten av de svenska storstäderna. har den etniska dimensionen blivit allt starkare. Kontrasten mellan bostadsområden som kallas invandrartäta och "svenska" villaområden blir alltmer tydlig. Det måste nu till kraftfulla åtgärder för att bryta denna utveckling. Ett viktigt instrument för att bryta segregationen och öka integrationen är att öka de boendes makt över den egna bostaden och det egna bostadsområdet. Det måste bli möjligt att påverka alla de processer, skeenden och beslut som rör boendet. Närhetsprincipen skall vara vägledande, dvs. beslut skall fattas så nära de berörda som möjligt, och boendeinflytande kunna utövas på flera nivåer. Det enskilda hushållet skall kunna bestämma över den egna bostaden, och de boende skall gemensamt kunna bestämma över utvecklingen i ett kvarter eller ett område. Boende i ett allmännyttigt bostadsföretag skall ges inflytande över de övergripande beslut som fattas i företaget. Vad vi nu med anslutning till partimotion Sf336 yrkande 17 anfört om åtgärder för boendeintegration bör tillkännage för regeringen som sin mening. Övriga motionsyrkanden avstyrks. Lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar (punkt 13) (m, fp, kd, c) av (), de (), (), (), (), () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 13 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2002/03:Bo291 yrkande 15 och avslår motionerna 2002/03:Bo255, 2002/03:Sf336 yrkandena 18 och 19 samt 2002/03:So363 yrkandena 8 och 10. När regeringen lade fram sitt förslag till lag om kommunernas bostadsförsörjningsansvar motsatte sig bostadsutskottets ledamöter (m), (kd), (c) och (fp) i en gemensam reservation införandet av lagen. De invändningar mot lagen som vi då anförde har samma aktualitet . En av de tyngsta invändningarna handlar om den bristande respekt för den kommunala självstyrelsen som lagen är ett uttryck för. Även Lagrådet pekade på brister i detta hänseende vid sin granskning av lagförslaget. Vi anser att varje kommun självklart måste ges möjlighet att anpassa sin planering av bostadsfrågorna utifrån de lokala förutsättningarna. Statens uppgift i bostadspolitiken är att tillhandahålla de legala och finansiella instrumenten för bostadsbyggandet, inte att lägga sig i hur bostadspolitiken verkställs på lokal nivå. Lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar har som enda syfte att öka det statliga inflytandet över kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Lagen riskerar därför att bli ett instrument för ständigt utökade statliga ambitioner att styra kommunernas verksamhet. Ett första steg mot att göra lagen mer detaljerad togs när skärpta krav på den kommunala hanteringen av bostadsförsörjningsplaneringen infördes. föreslår ett av regeringens samarbetspartier att ytterligare mycket långtgående detaljkrav på kommunerna skall införas i lagen. Exempelvis föreslås att krav ställs på alla kommuner att använda ett nytt planeringsinstrument och att alla kommuner, oavsett storlek och bostadstillgång, skall tvingas inrätta kommunala bostadsförmedlingar. Endast genom dispens av regeringen skall kommunerna kunna befrias från detta krav. Vi avvisar självfallet förslagen i v-motionen och ställer oss bakom förslaget i motion Bo291 (kd) om att lagen skall upphävas. Som framhålls i denna motion slås kommunernas ansvar på det bostadspolitiska området primärt och tillräckligt fast genom kommunallagen, socialtjänstlagen samt . Med hänvisning till de formella krav som gäller vid upphävande av lag anser vi att skall anmoda regeringen att återkomma med ett lagförslag med denna innebörd. Lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar (punkt 13) (v) av () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 13 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2002/03:Bo255, 2002/03:Sf336 yrkandena 18 och 19 samt 2002/03:So363 yrkandena 8 och 10 och avslår motion 2002/03:Bo291 yrkande 15. Rätten till en bostad har delvis stärkts i samband med införandet av lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Dessvärre är lagen i sin nuvarande utformning otillräcklig och otydlig, vilket gör den tandlös. Lagen måste därför omarbetas så att den dels ytterligare markerar kommunernas ansvar och kommuninvånarnas rättigheter, dels ställer tydliga krav på kommunernas övergripande boendeplanering. Genom 1 § ställs krav på att kommunerna skall planera för bostadsförsörjningen. Hur kommunerna skall bedriva sin bostadsförsörjningsplanering framgår inte, och vad den skall omfatta regleras inte heller. Lagen bör därför förtydligas så att det klart framgår att kommunerna skall upprätta särskilda boendeplaneringsprogram som skall antas av kommunfullmäktige minst en gång per mandatperiod. Dessutom skall i paragrafen samrådsförfarandet mellan berörda kommuner regleras när det gäller regionala boendeplaneringsprogram. Även 3 § bör ändras. I sin nuvarande lydelse innebär paragrafen att det är frivilligt att inrätta bostadsförmedling liksom att samarbeta regionalt. Även om regeringen, om så erfordras, kan kräva att en kommun anordnar förmedling eller samarbetar regionalt är detta inte tillräckligt. Bestämmelsen bör därför ändras så att det blir obligatoriskt med bostadsförmedling, men med rätt till undantag om det finns skäl för det. I 4 § regleras hur en bostadsförmedling skall bedrivas och hur köavgift kan tas ut. Reglerna om köavgift bör ändras så att denna avgift räknas av mot den förmedlingsavgift som kan utgå vid förmedling av bostad. De krav på kommunernas redovisning av bostadsplaneringen som ställs genom 5 § är enligt vår mening inte tillräckliga. Paragrafen bör därför ändras så att det åligger kommunen att till regeringen via redovisa sina boendeplaneringsprogram minst en gång per mandatperiod. Som framgår ovan innebär vårt förslag att det blir obligatoriskt för kommunerna att arbeta fram boendeplaneringsprogram. För att programmen skall fylla sin avsedda uppgift är det viktigt att det också ställs krav på programmens innehåll. Det innebär att bl.a. följande komponenter bör ingå som obligatoriska delar i ett boendeplaneringsprogram en redovisning av hur programmet svarar mot miljökvalitetsmålen, en samlad redovisning av frågor om ekologisk hållbarhet sett i ett planeringsperspektiv som väger samman ekologiska, ekonomiska och sociala frågor med markanvändnings- och bebyggelsefrågorna samt en redovisning av frågor om både nyproduktion och ombyggnad, förändringar i service, äldreboende, tillgänglighet, trygghet i boendet, integration, infrastruktur och omgivande miljö. bör med hänvisning till det nu anförda och med bifall till motion Bo255 (v) tillkännage för regeringen som sin mening dels att lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar bör ändras i enlighet med denna motion, dels vad i övrigt anförts i denna motion samt i partimotioner Sf336 yrkandena 18 och 19 samt So363 yrkandena 8 och 10 om bl.a. boendeplaneringsprogrammens innehåll. Förslaget i motion Bo291 (kd) om att avveckla lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar bör avslås. Ändring i lagen om allmännyttiga bostadsföretag (punkt 14) (m, fp, kd, c) av (), de (), (), (), (), () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2002/03:Bo238 yrkandena 15 och 16, 2002/03:Bo267 yrkande 22, 2002/03:Bo291 yrkandena 1 och 14 samt 2002/03:Fi284 yrkande 5 och avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2002:102) om allmännyttiga bostadsföretag, proposition 2002/03:1, utgiftsområde 18, punkt 1. Lagen om allmännyttiga bostadsföretag infördes för att ersätta den s.k. stopplagen. I båda fallen har regeringens syfte varit att inskränka den kommunala självstyrelsen på bostadsområdet och begränsa innebörden av äganderätten. Förutom de konstitutionella och principiella invändningar som kan resas mot lagen om allmännyttiga bostadsföretag kan det konstateras att den ger utrymme för ett stort mått av godtycke. Lagrådet framhöll således vid sin granskning av lagförslaget att det kriterium för vägran av tillstånd som anges i lagförslaget är otydligt och ger utrymme för högst subjektiva bedömningar. Som en följd härav blir länsstyrelsernas beslut svåra att förutse, vilket i sin tur kan försvåra det kommunala agerandet på bostadsområdet. Vi anser att kommunernas bestämmande över sina egna bostadsföretag måste återupprättas. Det måste anses ligga inom det kommunala ansvaret att ta ställning till bl.a. frågor om antalet bostäder som dessa företag skall förvalta och hur denna förvaltning skall utformas. Detta innebär också att det inte skall finnas några statliga restriktioner för de kommuner som önskar avyttra hela eller delar av sitt bostadsbestånd. Vad vi ovan har anfört innebär att lagen om allmännyttiga bostadsföretag bör upphävas. Likaså bör de övergångsregler som fortfarande tillämpas enligt den s.k. stopplagen avvecklas. Vi anser att skall anmoda regeringen att återkomma med lagförslag med denna innebörd. Med det ställningstagande som vi förordat finns det givetvis inte något skäl att närmare överväga det förslag om lagändring som regeringen lagt fram i budgetpropositionen. Vi tillstyrker med det anförda motionerna Bo238 (m) yrkandena 15 och 16, Bo267 (c) yrkande 22, Bo291 (kd) yrkandena 1 och 14 samt motion Fi284 (kd) yrkande 5. De kommunala bostadsföretagens roll (punkt 15, motiveringen) (m) av de (), () och (). Kommunernas bostadsbolag har varit ett centralt inslag i den svenska bostadspolitiken. Det har lett till att dessa företag har en helt dominerande roll i många kommuner och framför allt i vissa bostadsområden. En förutsättning för att få en fungerande bostadsmarknad där den enskildes förutsättningar och behov är styrande för valet av bostad är att de kommunala bostadsföretagens ställning omprövas i grunden. Den särställning dessa företag åtnjutit i olika avseenden måste upphöra. En bostadsmarknad i balans förutsätter att de verkar på samma villkor som andra fastighetsägare. Ett viktigt steg i denna process är att upphäva lagen om allmännyttiga bostadsfö De kommuner som finner det lämpligt måste naturligtvis ha möjlighet att sälja en större eller mindre del av sitt bostadsbestånd. Det kan t.ex. ske genom att hyresgästerna erbjuds att köpa sina lägenheter, ombildning till bostadsrätt eller försäljning till andra professionella fastighetsförvaltare. Det finns flera skäl som talar för att de kommunala bostadsbolagen bör säljas. Kommuner skall principiellt inte ägna sig åt att driva affärsverksamhet och därmed i många fall riskera kommunens ekonomi, vilket i sin tur kan leda till inskränkningar i den kommunala kärnverksamheten. Många kommuner har också hamnat i denna situation, något som regeringen nu försöker lösa med ytterligare snedvridande subventioner i form av stöd till kommuner vars problem har sin grund i det kommunala bostadsföretaget. Denna typ av insatser måste upphöra. Ytterligare åtgärder för att bryta de kommunala bostadsföretagens alltför dominerande ställning krävs på det hyresrättsliga området. Genom bruksvärdessystemet utövar de en styrande effekt på hyressättningen även i privatägda bostäder med hjälp av sin lagfästa roll som hyresledare och referenspunkt vid bruksvärdesprövningar. Denna tillämpning av bruksvärdessystemet har förstärkt den rådande obalansen på bostadsmarknaden i många kommuner. Hyressättningssystemet måste därför omprövas i grunden. Allmännyttans hyresnormerande ställning skall avskaffas. I den mån motionsförslagen inte kan anses tillgodosedda med det nu anförda avstyrks de. De kommunala bostadsföretagens roll (punkt 15) (fp) av () och (). Vi anser att utskottets förslag under punkt 15 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2002/03:Bo290 yrkande 12 och avslår motion 2002/03:Bo301. De kommunala bostadsföretagen har i många kommuner och framför allt i vissa bostadsområden en mycket dominerande roll. Någon valfrihet i den bemärkelsen att man fritt kan välja upplåtelseform eller typ av hyresvärd efter egna preferenser och behov finns inte i dessa delar av kommunerna. En lämplig blandning mellan hyresrätt, bostadsrätt och äganderätt är en förutsättning för att olika önskemål skall kunna tillgodoses. För att uppnå en i flera avseenden varierad bostadsmarknad är det nödvändigt att avskaffa de kommunala bostadsföretagens särställning i lagstiftningen. Upphävandet av lagen om allmännyttiga bostadsföretag är ett steg i denna riktning. Detta ger möjlighet för de kommuner som så önskar att sälja en större eller mindre del av sitt bostadsbestånd till hyresgästerna. viktigt att människor i storstädernas segregerade förortsområden ges möjligheter att äga sina lägenheter och därigenom ta ett mer direkt ansvar för sitt boende. Argumenten för att sälja ut delar av de kommunala bostadsbolagen är flera. Kommuner skall principiellt inte ägna sig åt att driva affärsverksamhet. Det riskerar att dränera kommunernas ekonomi och därmed minska utrymmet för huvuduppgifterna skola, vård och omsorg. Detta leder till minskad demokratisk insyn och det medför att konkurrensen på marknaden snedvrids. Utvecklingen har också tydligt visat på nackdelarna med ett stort kommunalt engagemang i bolagsverksamhet. Vidlyftiga bolagsaffärer har inte bara gjort att flera kommuner har fått mycket besvärliga problem med sin ekonomi. De har också inneburit åtskilliga skandaler, vilka allvarligt har skadat tilltron till det lokala demokratiska systemet. Förutom att hyresgästerna erbjuds att friköpa sina lägenheter kan det i andra fall vara en bra lösning att kommunalt ägda fastigheter bjuds ut till privata fastighetsägare. I länder som och har i olika omfattning det tidigare kommunala bostadsbeståndet överförts till nya former av ägande och förvaltning. Här finns gott om exempel på nya lösningar med fristående stiftelser under mer eller mindre samhällelig reglering. Det är en möjlighet som också bör prövas i . För att bryta de kommunala bostadsföretagens alltför dominerande ställning krävs även åtgärder på det hyresrättsliga området. Trots att de har förlorat sin skattemässiga särställning intar de en dominerande position på hyresmarknaden. Genom bruksvärdessystemet utövar de en styrande effekt på hyressättningen även i privatägda bostäder med hjälp av sin lagfästa roll som hyresledare och referenspunkt vid bruksvärdesprövningar. Denna tillämpning av bruksvärdessystemet har förstärkt den rådande obalansen på bostadsmarknaden i många kommuner. De som gynnas av detta system är framför allt de som redan bor i attraktiva lägen i storstädernas kärnor. Hyresnivån ligger i många fall lägre där än i ytterområdena. Sammantaget innebär dagens system att en fungerande marknad motverkas och att stora problem i form av bl.a. inlåsningseffekter uppkommer. Allmännyttans hyresledande roll måste avskaffas. Vi återkommer med vår närmare syn på de hyresrättsliga aspekterna i frågan om de kommunala bostadsföretagens roll vid bostadsutskottets beredning av hyresrättsliga förslag senare under detta . Vad vi anfört om de kommunala bostadsföretagens roll på den svenska bostadsmarknaden bör tillkännage för regeringen som sin mening. Utskottets ställningstagande innebär ett bifall till motion Bo290 (fp) yrkande 12. De kommunala bostadsföretagens roll (punkt 15, motiveringen) (kd) av (). De kommunala bostadsföretagen har en roll att spela på bostadsmarknaden. Denna roll är dock inte entydig och inte heller alltid densamma. Frågan om det finns behov av allmännyttiga bostäder eller av kommunala bostadsbolag är helt avhängig hur den enskilda kommunen arbetar med de bostadspolitiska frågorna. Det finns inget självändamål med kommunala bostadsföretag, utan behovet måste bedömas lokalt från fall till fall. Den kommun som av olika skäl önskar sälja delar av eller hela sitt bostadsinnehav skall därför ha rätt att göra detta. Det är endast kommunen som kan avgöra det lämpliga med ett sådant förfarande. Skälen för kommunernas agerande är snart sagt lika många som antalet kommuner. Det kan t.ex. vara fråga om en medveten strävan att förbättra konkurrensen på hyresmarknaden eller att öka andelen bostadsrätter. Även den kommunala ekonomin och ansvaret för den kommunala kärnverksamheten kan motivera en försäljning. I de fall en kommun finner det mest ändamålsenligt att ha ett eget bestånd av bostäder är det viktigt att syftet med det kommunala bostadsföretagets verksamhet tydliggörs. Det innebär bl.a. att det måste sättas upp tydliga ekonomiska, sociala och miljömässiga mål. Garantier måste också skapas så att innehavet av ett kommunalt bostadsföretag inte utsätter kommunen och därmed inte heller kommuninvånarna för stora ekonomiska risker. Uttalade syften med verksamheten i de kommunala bostadsföretagen bör bl.a. vara att den skall medverka till ett gott utbud av hyreslägenheter på orten till rimlig kostnad, främja konkurrens, bidra till mångfald och god boendemiljö, medverka till integration och erbjuda hyresgästerna inflytande i förvaltningen. Med den roll de kommunala bostadsföretagen har i hyressättningssystemet är det viktigt att hyran i nyproducerade lägenheter sätts på en sådan nivå att den svarar mot en långsiktigt, ekonomiskt hållbar självkostnadsprincip.