bet · GR01KUU1 · 2003-11-12 00:00:00 — Dessa åtgärder ska regleras i europeiskalagar eller ramlagar (artikel III-171.1).Vidare föreslås att rådet, i syfte att stärkaförtroendet mellan medlemsstaternas myndigheter, skakunna fatta beslut om europeiska ramlagar medminimiregler om tillåtlighet av bevis, fastställandeav personers rättigheter vid det straffrättsligaförfarandet och brottsoffers rättigheter. Det skaockså vara möjligt att i samma syfte antaminimiregler på andra områden av detstraffprocessuella förfarandet. Detta kräver isådana fall enhällighet i rådet och samtycke avEuropaparlamentet. Om sådana minimiregler antas skadetta inte hindra medlemsstaterna från att behållaeller införa en högre nivå när det gäller skydd förenskilda personers rättigheter vid straffrättsligaförfaranden (artikel III-171.2).När det gäller den materiella straffrättenföreslår konventet en ordning med ramlagar medminimiregler om fastställande av straffbarhet ochpåföljder. Dessa ska gälla inom områden av särskiltallvarlig brottslighet med gränsöverskridande inslagtill följd av effekterna av brotten eller på grundav att det föreligger ett särskilt behov att bekämpabrottsligheten på unionsrättsliga grunder. Dettagäller en rad i förslaget uppräknade brott, nämligenterrorism, människohandel, sexuellt utnyttjande avkvinnor och barn, olaglig narkotikahandel, olagligvapenhandel, penningtvätt, korruption, förfalskningav betalningsmedel, IT-brottslighet och organiseradbrottslighet, den s.k. listan. Rådet ges också enmöjlighet att i enhällighet och medEuropaparlamentets samtycke besluta om andraspecifika delar av det straffrättsliga förfarandetsom uppfyller de inledningsvis angivna kraven(artikel III-172.1).Till sist föreslås också att ramlagar ska fåbeslutas inom områden av brottslighet som skadar ettgemensamt intresse som omfattas av unionens politik,om straffrättsliga påföljder visar sig nödvändigaför att politiken ska genomföras effektivt (artikelIII-172.2).Det nu sagda innebär att ramlagar enligt förslagetkan beslutas dels beträffande brott som finns pålistan, dels beträffande ännu inte närmare angivnabrott som skadar unionens gemensamma intressen.Ramlagar beslutas med majoritetsbeslut. Procedurenför att utvidga listan består av två steg. Brottet ifråga måste uppfylla rekvisiten i artikel 172.1,dvs. brottet ska vara av allvarligt slag och hagränsöverskridande inslag eller så ska det finnasett särskilt behov av att bekämpa brottet påunionsrättsliga grunder. Ett beslut om att tillföralistan ett nytt brott kräver enhällighet i rådet,efter att hörts. Därefter skarekvisiten m.m. för det nya brottet på listanfastställas i en europeisk ramlag. När det gällerbrott mot unionens intresse fattas beslut direkt omen europeisk ramlag. Som framgår ska såledessamtliga rättsakter som antas inom unionen enligtartiklarna III-171 och III-172 regleras i europeiskaramlagar.Som tidigare framgått kan förslag läggas fram avkommissionen eller på initiativ av minst enfjärdedel av medlemsländerna (artikel III-165).Slutligen kan anmärkas att det i konventetsförslag anges att, i likhet med vad som gällerenligt , ingen av bestämmelserna iavsnittet om det straffrättsliga och polisiärasamarbetet påverkar medlemsstaternas ansvar för attupprätthålla lag och ordning och skydda den inresäkerheten (artikel III-163).MotionernaI motion K8 (kd) anförs att det är viktigt att detstraffrättsliga samarbetet vidareutvecklas genombl.a. en ökad samordning av medlemsstaternasrättsordningar och en förenkling avbeslutsprocesserna inom unionen.I motion K2 (c) begärs en tydligkompetensfördelning mellan unionen ochmedlemsstaterna på det straffrättsliga området ochatt användningen av europeiska lagar ska begränsastill unionsorganen Eurojust och Europol. Här pekaspå att noggranna överväganden behöver göras innanbeslut fattas som medför att en fråga därefterbeslutas med majoritetsbeslut i rådet. Detta ärnödvändigt för att kunna bedöma vilka rättspolitiskaeffekter en förändring medför. Motionärerna anförvidare att kommissionens förslagsrätt på dettaområde bör begränsas. Motionärerna anför slutligenatt det bör vara ett krav att de nationellaparlamenten hörs innan ytterligare brott förs upp påden s.k. listan.I motionerna K9 (v) och K12 (fp) anförs att det ärviktigt att rättssäkerhetsaspekterna alltidframhålls och noga beaktas i samband med införandeav nya rättsakter på detta område. I motionernaframhålls att detta är särskiltviktigt vad gäller genomförandet av dengrundläggande principen om ömsesidigt erkännande.Polis- och åklagarsamarbeteEnligt ska polis- och åklagarsamarbetetinom unionen syfta till att förebygga och bekämpabrottslighet vare sig denna är organiserad eller ej.Vissa brott, t.ex. olaglig narkotikahandel,människohandel, korruption och bedrägeri, ansessärskilt angelägna att bekämpa. Samarbetet ska skedels genom direkt samarbete mellan de nationellapolis- och åklagarmyndigheterna, dels genom Europoloch Eurojust.Ramarna för Europols och Eurojusts verksamhet slåsfast i (artiklarna 30 och 31). I övrigtregleras, som framgått tidigare, Europols verksamheti Europolkonventionen medan Eurojusts verksamhetregleras i ett rådsbeslut.Europols huvuduppgift är att svara för enomfattande kriminalunderrättelseverksamhet och attpå olika sätt främja samarbete mellan de nationellapolismyndigheterna för att förebygga, upptäcka ochutreda brott. Det finns också utrymme för visstoperativt samarbete. Detta utförs i sådana fall avden aktuella medlemsstatens polis, menEuropolpersonal kan delta.Eurojusts huvuduppgift enligt är attstödja utredningar som gäller grovgränsöverskridande brottslighet och att främjasamarbetet mellan de nationellaåklagarmyndigheterna. Verksamheten har ingaoperativa inslag.Det finns ingen fördragsreglerad rätt för denationella parlamenten att granska Europol ochEurojust. Däremot ska fåen rapport om deras respektive verksamhet.Rapporterna avfattas av rådet.Konventet föreslår att polissamarbetet i stort skaha samma utformning som . Europolsuppgift ska sålunda vara att stödja och stärkamedlemsstaternas polismyndigheters och andrabrottsbekämpande organs insatser samt derasömsesidiga samarbete i den förebyggande kampen motallvarlig gränsöverskridande brottslighet och sådanbrottslighet som skadar ett unionsintresse (artikelIII-177.1). I europeiska lagar ska fastställas bl.a.Europols arbetsuppgifter och dess insatsområde.Uppgifterna kan omfatta bl.a. regler ominformationsutbyte, samordning, organisering ochgenomförande av utredningar och operativa insatsertillsammans med nationella åklagarmyndigheter ellerinom gemensamma brottsutredningsgrupper. AllaEuropols operativa insatser ska genomförastillsammans med nationella myndigheter.Tvångsåtgärder får genomföras endast av berördanationella myndigheter (artikel III-177.2 förstastycket och 177.3). Europols verksamhet ska sålundaenligt förslaget inte längre regleras av enkonvention utan av en europeisk lag. I deneuropeiska lagen ska vidare regleras den granskningsom redan med gällande regler skautföra av Europols verksamhet. De nationellaparlamenten ska medverka i granskningen (artikelIII-177.2 andra stycket). I förslaget finns ingenbeskrivning av hur och i vilken omfattningEuropaparlamentet ska granska Europol eller denationella parlamentens roll.I fråga om regleringen av Eurojusts verksamhetföreslås en motsvarande ordning med en grundläggandereglering i fördraget och en europeisk lag. Enligtförslaget ska Eurojusts uppgift vara att stödja ochstärka samordning och samarbete mellan nationellaåklagarmyndigheter med uppgift att lagföra allvarliggränsöverskridande brottslighet eller brottslighetför vilken det krävs lagföring på unionsrättsligagrunder (artikel III-174.1). I europeiska lagar skafastställas bl.a. Eurojusts insatsområde ocharbetsuppgifterna. Dessa uppgifter kan omfatta attinleda och samordna straffrättsliga förfaranden somgenomförs av nationella myndigheter, särskiltavseende brott som skadar unionens finansiellaintressen. Vidare kan i europeiska lagar reglerasfrågor om stärkande av det rättsliga samarbetet,bl.a. genom att lösa behörighetskonflikter samt ettnära samarbete med det europeiska rättsliganätverket (artikel III-174.2 första stycket).Formella processrättsliga åtgärder ska vidtas avbehörig nationell personal (artikel III-174.3). europeiska lagen ska tas in regler om villkorenför och de nationellaparlamentens deltagande i utvärderingen av Eurojustsverksamhet. I förslaget saknas också härbeskrivningar av hur den parlamentariska tillsynenska gå till (artikel III-174.2 andra stycket).Konventet föreslår vidare att rådet, efter hörandeav , enhälligt ska kunna anta eneuropeisk lag eller ramlag för att fastställavillkoren för och gränserna inom vilka de behörigamyndigheterna som avses i artiklarna III-171 ochIII-176 kan ingripa på en annan medlemsstatsterritorium. Ett sådant ingripande ska ske iförbindelse och i samförstånd med myndigheterna iden stat i vilken ingripandet sker (artikel III-178). Artikeln är mot bakgrund av de angivnaartikelhänvisningarna inte tillämplig på detsamarbete som sker via Eurojust och Europol eftersomdetta regleras i artiklarna III-174 och III-177. Häravses i stället samarbetet i övrigt mellanmedlemsstaternas åklagar- respektivepolismyndigheter. I sammanhanget kan nämnas attSverige tillåter att utländskamyndighetsföreträdare på svenskt territoriumtillgriper tvångsåtgärder mot enskilda. Det får skei vissa speciellt reglerade situationer och ibegränsad omfattning (se bl.a. 57 §§ lagen[2000:343] om internationellt polisiärt samarbete).MotionernaI motion K13 (mp) anförs att Europol inte ska gesoperativa befogenheter i enskilda medlemsstater.Motionärerna betonar vikten av att enskildamedlemsstater, i samarbete med andra, bekämpar allatyper av brott.I motion K2 (c) anförs att tvångsåtgärder motenskilda alltid ska vara en uppgift förmedlemsstaternas nationella myndigheter.I motionerna K9 (v) och K13 (mp) begärs attEuropaparlamentets och de nationella parlamentensroll i granskningen av Europol och utvärderingen avEurojust förtydligas och blir substantiell. I motionK13 (mp) anförs att det är viktigt att regeringenmed kraft verkar för att parlamenten ges rimligamöjligheter att utföra sin demokratiskakontrollfunktion. Liknande synpunkter framförs imotion K9 (v).En europeisk åklagareKonventet föreslår att det ska införas en nyrättslig grund för att genom enhälligt beslut irådet och med samtycke inrätta eneuropeisk åklagarmyndighet. Den europeiskaåklagarmyndigheten ska vara behörig att utreda,lagföra och väcka åtal avseende grova brott sompåverkar flera medlemsstater och rörande brott motunionens finansiella intressen. Åtal ska väckas ochdrivas av den europeiska åklagarmyndigheten vidbehöriga nationella domstolar i medlemsstaterna.I en europeisk lag ska regleras bl.a. deprocessrättsliga reglerna för den europeiskaåklagarmyndigheten, inklusive bestämmelser omtillåtande av bevisning, och regler fördomstolskontroll av den europeiskaåklagarmyndigheten (artikel III-175).MotionernaI motionerna K2 (c), K9 (v), K10 (m) och K13 (mp)anförs att det saknas skäl för att inrätta eneuropeisk åklagare och att det därför inte börfinnas någon rättslig grund i fördraget sommöjliggör detta. I motion K2 (c) pekas på attinrättandet av en europeisk åklagarmyndighet kaninnebära en långtgående tillnärmning avmedlemsstaternas straff- och processrätt. Liknandesynpunkter framförs i motion K13 (mp). I motion K10(m) pekas på att inrättandet av en europeiskåklagare skulle strida mot den grundläggandeprincipen att unionen inte ska ha förvaltning pånationell eller lokal nivå.I motion K12 (fp) anförs att frågan om inrättandetav en europeisk åklagare får avgöras mot bakgrund avbrottslighetens utveckling och fördragets möjlighetatt på ett effektivt sätt hantera denna utveckling.Europeiska gemenskapernas domstol ochnormhierarkinDomstolens behörighet enligt gemenskapsrättenomfattar bl.a. frågor om en medlemsstat underlåtitatt uppfylla en skyldighet enligt fördraget(fördragsbrottstalan), lagenligheten av rättsakter(ogiltighetstalan) och om , rådeteller kommissionen underlåtit att vidta åtgärderenligt fördraget (passivitetstalan). Domstolen fårvidare på begäran av en nationell domstol meddelaförhandsavgöranden om gemenskapsrättens tolkning ochi vissa fall dess giltighet. Domstolens behörighetrörande frågor som omfattas av det nuvarandestraffrättsliga samarbetet är som ovan redovisatsinskränkt jämfört med vad som gäller avseendegemenskapsrätten (artikel 35 i ).Konventets förslag innebär i likhet med vad somgäller att domstolen inte ska vara behörigatt pröva frågor som rör polis- och ordningsfrågorsom sorterar under nationell rätt. Undantaget fråndomstolens behörighet omfattar såväl frågor om eninsats giltighet och dess proportionalitet sommedlemsstaternas ansvar att upprätthålla lag ochordning samt att skydda statens inre säkerhet.Domstolen är dock behörig att pröva insatser avbl.a. nationell polis som görs med tillämpning avunionsrätt.Konventet föreslår att det uttryckligen ska framgåatt unionsrätten har företräde framför nationellrätt (artikel 10.1). I det sammanhanget börframhållas att unionen ska respekteramedlemsstaternas nationella identitet som den kommertill uttryck i deras politiska och konstitutionellagrundstrukturer. Unionen ska vidare respekteramedlemsstaternas väsentliga statliga funktioner,bl.a. de rättsvårdande myndigheterna (artikel 5.1).Unionens yttre gränserKonventet föreslår att unionen ska fastställa enpolitik som syftar till bl.a. att säkerställakontroll av personer och en effektiv övervakning ifråga om passage av de yttre gränserna. Stegvis skainrättas ett integrerat system för förvaltning av deyttre gränserna. De nödvändiga åtgärder som krävsför att uppnå detta ska regleras genom bestämmelseri europeiska lagar eller ramlagar (artikel III-166).Frågan om en gemensam gränskontrollstyrka behandlasinte.Här kan tilläggas att statsministern berörde dennafråga i samband med att information lämnades frånregeringen till om i Brysselden 16 och . Statsministern uppgavatt enighet uppnåtts om att fortsätta arbetet medatt upprätta en mellanstatlig byrå för att samordnade nationella ansträngningarna vad gäller kontrollenav EU:s yttre gränser. Statsministern underströk attbyrån inte kommer att inkräkta på det nationellaansvar som medlemsstaterna har för sin egengränskontroll (snabbprot. 2003/04:16 s. 10).MotionenI motion K13 (mp) begärs att det inte ska införasnågon gemensam gränskontrollstyrka inom unionen. Häranförs att frågor om förvaltning av yttre gränseroch gränskontroll ankommer på respektive medlemsstatatt lösa.Justitieutskottets yttrandeBeslutsformerJustitieutskottet anför i sitt yttrande (JuU1y) attkonventets förslag sammanfattningsvis innebär attpelarstrukturen inom unionen avskaffas och att detnuvarande samarbetet inom unionen rörande frågor somfaller inom justitieutskottets beredningsområdeförändras från att vara huvudsakligen mellanstatligttill att få tydliga överstatliga inslag. Huvudregelnblir att nya rättsakter europeiska lagar ochramlagar antas genom beslut i rådet medkvalificerad majoritet och med medbeslutande avEuropaparlamentet. Det har funnits en bred enighet ikonventet om denna överstatliga inriktning påreformarbetet. Rörande ett antal frågor inomutskottets beredningsområde föreslås dock att kravetpå enhällighet ska behållas vid beslutsfattandet irådet.Enligt utskottets mening utgör den allvarligagränsöverskridande brottsligheten ett hot både motenskilda individer och, i förlängningen, mot helasamhället. För att effektivt kunna bekämpagränsöverskridande brottslighet krävs bl.a.gränsöverskridande operativa insatser.Brottslighetens internationalisering talar alltsåför att det på unionsnivå måste finnas effektivaverktyg för att bekämpa denna typ av brottslighet.Utskottet konstaterar att framtidens EU kommer attbestå av 25 eller fler medlemsstater. Reformerasinte beslutsformerna finns det en uppenbar risk attsamarbetet allvarligt försvåras. Det är angelägetatt beslut kan fattas utan onödig försening och attde rättsakter som antas verkligen innebär konkretaframsteg. Behovet av och förväntningarna på framsteginom området med frihet, säkerhet och rättvisa,särskilt när det gäller brottsbekämpningen, kräverett effektiviserat beslutsfattande. Detta medförockså ett behov av en ökad användning av omröstningmed kvalificerad majoritet. De av konventetföreslagna särlösningarna i vissa frågor där kravetpå enhällighet vid beslutsfattandet ska kvarståförefaller godtagbara. Utskottet tillstyrker sålundakonventets förslag vad gäller förändradebeslutsformer för området med frihet, säkerhet ochrättvisa och avstyrker motion K13 (mp) i härbehandlade delar.Justitieutskottets synpunkter i övrigt påkonventets förslagKonventets förslag innehåller en rad olika åtgärdersom syftar till att förstärka samarbetet mot dengränsöverskridande brottsligheten. I stora delarinnebär förslagen att redan enligt fördragetgällande eller i praxis tillämpade regler överförstill det nya konstitutionella fördraget. I en delfall innebär förslagen en vidareutveckling av enredan tillämpad ordning och i några fall utvidgasunionens kompetens genom skapandet av nya rättsligagrunder. Det gäller t.ex. det brottsförebyggandesamarbetet och möjligheten att inrätta en europeiskåklagare.Utskottet konstaterar redan inledningsvis attutskottet ställer sig i huvudsak positivt tillinriktningen på förslagen. Det finns dock anledningatt något kommentera en del förslag; det gällernaturligtvis särskilt sådana frågor där motionerföreligger. Utskottet vill här understryka attutskottet inte ser motionerna som ett tecken påstora motsättningar. Tvärtom tas i flertalet av demotioner som avhandlas i detta avsnitt upp spörsmåldär några delade meningar i princip inte föreligger;det handlar i motionerna snarare om att i olikahänseenden understryka viktiga värden som inte fårförloras ur sikte i förhandlingsarbetet.Konventet föreslår att skabesluta om strategiska riktlinjer för lagstiftningoch operativa åtgärder för området med frihet,säkerhet och rättvisa.Utskottet har i princip inget att erinra motkonventets förslag i denna del. Det innebär att denordning som introducerades vid i fördragsfästs. De slutsatser somantogs där har varit betydelsefulla för samarbetetinom unionen på detta område.Konventet föreslår att det inrättas en ständigkommitté i ministerrådet med uppgift att understödjaoch stärka det operativa samarbetet i frågor om inresäkerhet. Kommittén ska främja samordningen av deåtgärder som ska vidtas av medlemsstaternas behörigamyndigheter.Enligt utskottets mening finns det uppenbarafördelar med en övergripande samordning av detoperativa samarbetet när behov uppstår avgränsöverskridande insatser. Här kan pekas på debehov som kan uppstå vid större katastrofer,terroristattacker och liknande som berör fleramedlemsstater. Utskottet vill dock understrykavikten av att reglerna utformas på ett sådant sättatt det inte kan uppstå någon oklarhet rörandekompetensfördelningen mellan unionen ochmedlemsstaterna. Det finns annars risk för såväldubbelarbete som kompetenskonflikter.Konventet föreslår en ny rättslig grund sommöjliggör samarbete inom det brottsförebyggandeområdet. Enligt förslaget är de ramar inom vilkaunionen får anta rättsakter rörandebrottsförebyggande åtgärder kraftigt begränsade ioch med att dessa inte får medföra någontillnärmning av medlemsstaternas rättsordningar.Utskottet anser att det från bl.a.kriminalpolitiska utgångspunkter är angeläget attunionens medlemsstater arbetar medbrottsförebyggande åtgärder i ett brett perspektiv.Det kan vara av stort värde att det skapas enrättslig grund som möjliggör att man inom unionensprider och samlar kunskap om t.ex. framgångsrikabrottsförebyggande åtgärder. Den föreslagna artikelnmöjliggör även unionsinitierad forskning på dettaområde. Det kan också finnas andra områden därsamarbete inom unionen kan ge ett mervärde.Utskottet förordar att regeringen i det fortsattaförhandlingsarbetet dels framhåller att detbrottsförebyggande arbete som faller utanför ramenför det polisiära och straffrättsliga samarbetet iförsta hand är en nationell angelägenhet, delsverkar för att den eventuella kompetens som unionenska ges på detta område bör ha den inriktning somangetts.Samarbetet på det straffrättsliga området byggerenligt konventets förslag, i likhet med vad somgäller , på principen om ömsesidigt erkännande.Utskottet vill framhålla att det är angeläget attgenomföra principen om ömsesidigt erkännande avdomar och beslut rörande det straffrättsligasamarbetet. Denna princip måste bygga på ettömsesidigt förtroende för medlemsstaternasrättsordningar. Bestämmelser om minimiregler ompersoners rättigheter i det straffrättsligaförfarandet bidrar till att öka medlemsstaternasförtroende för varandras straffrättsliga avgöranden.Det har dessutom ett egenvärde atträttssäkerhetsgarantier får ett reellt genomslag inuvarande och blivande medlemsländersprocessordningar. Detta är frågor som i allasammanhang bör prioriteras. Det är också angelägetatt stärka brottsoffers rättigheter. Genom enfortsatt tillnärmning av medlemsstaternas straff-och straffprocessrätt minskar också möjligheternaatt använda sig av den fria rörligheten för att begåbrott; det blir svårare för gärningsmännen att hittasafe havens. Tillnärmning av materiell straffrättbör ske när det behövs för att bekämpa vissaallvarliga och gränsöverskridande brott samt för attunderlätta det praktiska rättsliga samarbetet. Detär också rimligt att tillnärmning av materiellstraffrätt kan ske på områden som redan omfattas avandra harmoniseringsåtgärder, t.ex. brott motunionens ekonomiska intressen, om det visar signödvändigt för att säkerställa att unionens politikgenomförs effektivt.Utskottet ställer sig mot bakgrund av det anfördapositivt till huvudinriktningen på konventetsförslag när det gäller det straffrättsligasamarbetet. Med en ökad roll för unionen på dettaområde är det angeläget att de rättsliga grundernaför samarbetet avgränsas på ett sådant sätt att detså klart som möjligt framgår var kompetensen ärdelad och var den alltjämt uteslutande ligger hosmedlemsstaterna. Det är självklart viktigt att denationella parlamenten vet i vilken utsträckning ochrörande vilka specifika frågor som kompetensöverförts från medlemsstaterna till unionen enligtdet nya fördraget. En uppgift i det fortsattaförhandlingsarbetet, när det gäller både detstraffrättsliga samarbetet och samarbetet på andrasakområden, blir därför att bevaka den närmareutformningen av de olika rättsgrunderna så att dessafår en lämplig och tydlig avgränsning. Regeringenbör vidare verka för att åtgärder på detta område istörsta möjliga utsträckning vidtas genom europeiskaramlagar, vilket överlåter åt medlemsstaterna att irespektive rättsordning implementera den beslutaderättsakten. Det är angeläget att tidigtinvolveras i frågor som rör det straffrättsligaområdet. I många fall kan en utgångspunkt vara attde nationella parlamenten ska få tillfälle attframföra synpunkter på förslagen. Utskottet noteraratt den ordning som föreslås för upprätthållandet avsubsidiaritetsprincipen i huvudsak får denna effekt.Konventet föreslår att polis- ochåklagarsamarbetet i stort ska ha samma utformningsom , med en viss utvidgning avEurojusts befogenheter.Utskottet anser att det är av strategisk nationellbetydelse för att det europeiska samarbetetpå detta område kan fortsätta att utvecklas.Människohandel, narkotikahandel och terrorism ärexempel på brott som bara kan bekämpas effektivt omdet finns ett väl fungerande samarbete mellanmedlemsstaternas polis- och åklagarorganisationer.Tvångsåtgärder mot enskilda i bör utförasav företrädare för svenska myndigheter. Detta äräven innebörden av konventets förslag rörandeoperativa insatser där Europol och Eurojust ärinvolverade. I sammanhanget noterar utskottet attdet öppnas en möjlighet att skapa regler för ettgemensamt agerande på en annan medlemsstatsterritorium i samförstånd med den staten. Beslut omdetta fattas med enhällighet.