bet · GR01JUU8 · 2003-12-09 00:00:00 — Också i rambeslutets beaktandesatserfinns bestämmelser som medför att överlämnande i vissa fall kan vägras.Att en europeisk arresteringsorder utfärdats hindrar t.ex. inte medlemsstaternafrån att tillämpa sina konstitutionella regler om prövning i laga ordning,föreningsfrihet, tryckfrihet och yttrandefrihet. Överlämnande får ocksåvägras om det finns skäl att tro att en europeisk arresteringsorderutfärdats i syfte att lagföra eller straffa en person på grund av denneskön, ras, religion, etniska ursprung, nationalitet, språk, politiskauppfattning eller sexuella läggning eller att personens ställning vid ettöverlämnande kan skadas av något av dessa skäl. Inte heller påverkarrambeslutet skyldigheten att i det enskilda fallet respektera de grundlägganderättigheterna och de grundläggande rättsliga principerna i artikel 6 iFördraget om Europeiska unionen () eller skyldigheten attfullgöra vissa andra internationella förpliktelser.Den verkställande rättsliga myndigheten kan också ställa upp vissa, irambeslutet angivna, villkor som krav för att verkställa en europeiskarresteringsorder, t.ex. att en person som är medborgare i den statenåterförs dit efter rättegången för verkställighet av det straff som ådömtshonom i den andra staten.Det nya förfarandet för överlämnande motsvarar till stora delar vad somgäller vid utlämning. Det finns dock några betydande skillnader. En av deviktigare skillnaderna är att det övergripande beslutsansvaret flyttasfrån regeringen till de allmänna domstolarna. En annan stor skillnad äratt den verkställande medlemsstaten inte skall göra någon prövning av omden dom eller det beslut som meddelats i den utfärdande medlemsstaten ärkorrekt utan skall godta den bedömning som har gjorts i den staten. Dettaär en konsekvens av principen om ömsesidigt erkännande. Värt att noterai sammanhanget är också att det för överlämnande enligt en arresteringsordersaknar betydelse hur strängt straff som kan följa i den verkställandemedlemsstaten. Det är i stället straffet i den utfärdande medlemsstatensom är avgörande.Enligt regeringen bör förfaranderegleringen och regleringen av avslagsgrunderutformas med utgångspunkt i att bestämmelserna kommer att tillämpas avåklagare och domstolar i ett rättsligt tvåpartsförfarande. Bestämmelsernabör tas in i en ny lag, i vilken förutsättningarna för överlämnande frånSverige uttömmande regleras. Lagen bör också innehålla bestämmelser omöverförande av verkställighet av frihetsberövande påföljder till Sverigenär detta sker i anslutning till eller som en följd av att överlämnandesker enligt rambeslutet samt, i den utsträckning saken inte regleras iandra författningar, övriga bestämmelser som krävs för att införlivarambeslutet i svensk lagstiftning. Bestämmelser i övrigt om överlämnandetill bör däremot regleras i förordning.En utgångspunkt för genomförandet av rambeslutet har för regeringens delvarit att åstadkomma en lagstiftning som står i överensstämmelse medrespekten för de grundläggande rättigheterna och de grundläggande rättsligaprinciperna i artikel 6 i . Att kunna vägra överlämnande medhänvisning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna () måstedärmed vara möjligt. En annan, självklar, utgångspunkt har varit att dennya lagstiftningen skall stå i överensstämmelse med grundlagarna och degrundläggande principerna i svensk straff- och processrätt. harregeringen eftersträvat att i den nya regleringen anknyta till nuvarandeerkända och väl fungerande regler och förfaranden som gäller vid utlämning.Det har då varit en målsättning att inte inskränka möjligheterna attöverlämna i förhållande till vad som är möjligt vid utlämning. Enkonsekvens av detta är att vissa fakultativa bestämmelser i rambeslutetinte har tagits in i den svenska lagstiftningen. Detta gäller vissa falldär verkställighet av en arresteringsorder kan vägras samt i vilka fallvillkor skall kunna ställas upp i samband med ett överlämnande.Avslag på propositionenI motionerna Ju7 (v) och Ju8 (mp) yrkas avslag på propositionen. Här anförsatt lagförslagen inte uppfyller de höga krav på rättssäkerhet som börställas i en rättsstat.Utskottet noterar inledningsvis att rambeslutet, efter dess antagande den13 , är bindande för och att det därmed föreligger enskyldighet att uppfylla de åtaganden som följer av rambeslutet.I samband med godkännande av utkastet till rambeslut deladeutskottet regeringens bedömning att de fördelar som den europeiskaarresteringsordern erbjuder överväger de svårigheter och nackdelar som kanfinnas. Bland annat framhölls att rambeslutet på ett bra sätt utvecklardet rättsliga samarbetet och ger avsevärt bättre möjligheter att utredaoch beivra brott. Vidare framhölls att rambeslutet innebär ett störreinslag av rättslig prövning i förfarandet och tvingar medlemsstaterna attkraftigt minska handläggningstiderna för prövning av framställningar (bet.2001/02:JuU29 s. 9 f). Utskottet har inte nu någon annan uppfattning,utan delar regeringens bedömning att det bör införas en ny lag som reglerarbestämmelserna om överlämnande från enligt en europeiskarresteringsorder. Lagen bör i huvudsak ges den lydelse som regeringenföreslagit.Utskottet vill härvid anmärka att det, om tillämpningen av lagen skullevisa att förtydliganden krävs eller att möjligheterna till avslag respektiverätten att ställa villkor bör utvidgas, alltid finns en möjlighet förriksdagen att ändra lagen. Detta förutsätter självklart att de i sådanafall aktuella lagändringarna är förenliga med rambeslutet.Utskottet vill i sammanhanget även tillägga att domstolarna vid tillämpningenav den nya lagen har att beakta bestämmelserna i grundlag om bl.a.tryckfrihet och yttrandefrihet. Domstolarna skall även beakta bestämmelsernai jämte tilläggsprotokoll, t.ex. diskrimineringsförbudetsamt rätten till en rättvis rättegång. Mot den bakgrunden anser utskottetatt de rättssäkerhetskrav som måste ställas på en lagstiftning av förevarandeslag är uppfyllda.Sammantaget innebär det anförda att utskottet i princip tillstyrkerpropositionen. Motion Ju7 samt motion Ju8 i nu behandlad del bör till följdhärav avslås.Till några enskildheter i förslaget återkommer utskottet nedan.Hinder mot överlämnande enligt grundlagarnaI motion Ju5 (fp) begärs att det i 2 kap. 1 § den nya lagen skall förasin en uttrycklig hänvisning till regeringsformen, tryckfrihetsförordningenoch yttrandefrihetsgrundlagen.Som framgår ovan innehåller grundlagarna bestämmelser som kan utgöra hindermot överlämnande. Av punkten 12 i rambeslutets beaktandesatser följer attrambeslutet inte hindrar att en medlemsstat tillämpar sina konstitutionellaregler om prövning i laga ordning, föreningsfrihet, tryckfrihet ochyttrandefrihet i andra medier. Vidare följer av artikel 20.1 i rambeslutetatt överlämnande får vägras om den eftersökte har rätt till privilegiereller immunitet avseende rättsliga förfaranden eller verkställighet.Bestämmelser om skydd för föreningsfriheten finns intagna i 2 kap.regeringsformen, medan bestämmelser om tryckfrihet och yttrandefrihet i andramedier än tryckta skrifter finns i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen. Föreskrifter om immunitet i den mening som avses irambeslutet finns i bl.a. regeringsformen och riksdagsordningen.Regeringen har övervägt om det bör införas en särskild bestämmelse i lagensom erinrar om grundlagarna. Det kan hävdas att en sådan erinran bör tasin för att uppmärksamma tillämparen på att det i grundlagarna finnsbestämmelser som inskränker lagens tillämpning. Regeringen har dock itidigare lagstiftningsärenden ansett att det som regel inte är lämpligt atttynga lagstiftningen med erinringar om vad som gäller enligt grundlagarna(se t.ex. prop. 1999/2000:111 s. 29). Några skäl för att i detta fallfrångå den bedömningen har regeringen inte funnit. Någon särskild erinranom grundlagarna, utöver den generella hänvisningen till annan lag, bördärför inte tas in i den nya lagen.Utskottet finner inte anledning att göra någon annan bedömning än regeringeni denna fråga. Motion Ju5 i nu behandlad del avstyrks.HusrannsakanOm det i en arresteringsorder finns en ansökan om beslag skall lagen(2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål tillämpas i dendelen. Om det annars påträffas föremål som på grund av den uppgivnagärningen skulle kunna tas i beslag och överlämnas enligt lagen ominternationellrättslig hjälp i brottmål, får de även utan en särskild ansökan tas ibeslag av åklagare eller den som griper den eftersökte, se 4 kap. 7 § dennya lagen. För att säkerställa möjligheten till beslag har, på initiativav Riksåklagaren, i paragrafen också införts en bestämmelse om husrannsakan.I de flesta fall torde åklagaren ha möjlighet att ta kontakt med denutfärdande myndigheten och få en ansökan om husrannsakan och beslag fråndenna innan beslutet fattas. I ett sådant fall tillämpas lagen ominternationell rättslig hjälp i brottmål. I samband med att den eftersöktefrihetsberövas, dvs. då han eller hon grips eller när ett anhållandeverkställs, förhåller det sig däremot annorlunda. I den situationen kandet hastigt uppkomma ett behov av husrannsakan. Det kan då vara svårt atthinna kontakta den utfärdande myndigheten. Regeringen anser mot dennabakgrund att det i den nya lagen bör införas en regel som medger atthusrannsakan får ske för sökande efter föremål som får tas i beslag, omåtgärden vidtas i samband med att den som eftersöks berövas friheten.Utskottet delar regeringens bedömning att en möjlighet till husrannsakanbör finnas också i de fall den utfärdande myndigheten inte hinner kontaktasför att komma in med en ansökan. Husrannsakan bör i dessa fall få görassåväl av åklagare som av polisman eller tjänsteman vid ellerKustbevakningen. Med hänsyn till att det handlar om tvångsmedel kräverdock möjligheten till husrannsakan en tydlig reglering. Av 4 kap. 7 § börframgå även vem som får besluta om husrannsakan och under vilka förutsättningar.Rambeslutet utgår från att medlemsstaterna så långt det är möjligt tillämparnationella processuella bestämmelser i fråga om tvångsmedel. Bestämmelserom husrannsakan finns bl.a. i 28 kap. rättegångsbalken.Beslut om husrannsakan enligt fattas normalt sett avundersökningsledaren, åklagaren eller rätten. En polisman får sålundagenomföra en husrannsakan under förutsättning att han har ett förordnandefrån undersökningsledare, åklagare eller domstol. Är det fara i dröjsmålfår polismannen dock göra husrannsakan även utan sådant förordnande (se28 kap. 4-5 §§ ). Också en tjänsteman vid ellerKustbevakningen har i vissa situationer en motsvarande rätt att görahusrannsakan, se 26 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling(smugglingslagen).Nuvarande bestämmelser i om polismans befogenheter attgenomföra husrannsakan tillkom efter ett tillkännagivande av utskottet(bet. 1988/89:JuU25, rskr. Utskottet åberopade därvid ett uttalandeav Justitiekanslern av innebörd att det förhållandet att en åtgärd kundeföretas på ett lättare eller bekvämare sätt för myndigheten inte utgjordemotiv för att tillåta ingrepp mot den enskildes personliga frihet ochintegritet och att det inte utan starka skäl borde anförtros åt en enskildpolisman att själv fatta beslut om husrannsakan. Polismans rätt att självfatta beslut om husrannsakan borde därför inskränkas till fall då fara äri dröjsmål (s. 29 f). Motsvarande synsätt gjorde sig gällande även vidtillkomsten av smugglingslagens bestämmelser om husrannsakan (prop.1999/2000:124, bet. 2000/01:JuU2, rskr. 28).Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att husrannsakan i nu aktuellafall normalt sett bör få göras först sedan förordnande om husrannsakanmeddelats av åklagaren. Om det är fara i dröjsmål bör dock en polismaneller en tjänsteman vid eller få göra husrannsakanäven utan ett sådant förordnande. Härigenom bringas regleringen i frågaom behöriga personer i överensstämmelse såväl med vad som gäller för beslagi paragrafens första stycke som med reglerna för gripande i 4 kap. 5 §sista stycket den nya lagen. Utskottet lägger fram ett förslag tillförtydligande av lagtexten med denna innebörd, se bilaga 3.Den eftersöktes rättigheter efter överlämnandetI motion Ju6 (c) framhålls att man inom EU måste arbeta för att stärkaden enskildes rättssäkerhet och rättstrygghet. Motionären framhållersärskilt att möjligheterna till rättsligt bistånd, t.ex. en svensktalandeoffentlig försvarare, måste förbättras för svenska medborgare som befinnersig utomlands.I , som tillträtts av alla EU:s medlemsstater, finns degrundläggande krav som kan ställas på ett rättsligt förfarande, dvs. rättentill en rättvis rättegång. Enligt artikel 6.3 (b) i konventionen har varoch en som blivit anklagad för brott bl.a. rätt att få tillräcklig tidoch möjlighet att förbereda sitt försvar. Konventionen ger också enlångtgående rätt att, vid behov, få kostnadsfritt offentligt försvar. AvEuropadomstolens praxis följer att en sådan rätt i princip föreligger omdet rör sig om en besvärlig rättsfråga eller om personen riskerar ettsträngt straff. Därtill har i praxis krävts att rätten till försvarare ärsådan att försvararen kan lämna ett reellt bistånd - rätten får inte endastvara formell.Inom EU pågår ett arbete med att ytterligare precisera reglerna iEuropakonventionen om rätten till en rättvis rättegång. Kommissionen har somett första steg inlett ett arbete för att på vissa områden skapa miniminormergemensamma för hela EU (KOM [2003] 75 slutlig). Det handlar om möjlighetenatt få rättsligt biträde - både före och efter en rättegång - tillgångentill tolkning och översättning, information till misstänkta och tilltaladeom deras rättigheter, garantier för att i synnerhet misstänkta och tilltaladefrån utsatta grupper har ett ordentligt skydd samt hjälp via konsulattill frihetsberövade utlänningar.Enligt lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd (prop. 2002/03:69,bet. JuU16, rskr. 209) kan konsulärt ekonomiskt bistånd lämnas tillenskilda utomlands som har råkat i nöd eller annan svårighet i utlandetoch därför behöver ekonomisk hjälp. Enligt huvudregeln lämnas sådantbistånd endast till svenska medborgare samt flyktingar och statslösapersoner som är bosatta i (3 §). Undantagsvis kan sådant bistånddock utgå även till svenska medborgare bosatta utomlands och andra utländskamedborgare bosatta i (4 - 5 §§). En förutsättning för bistånd äratt behovet inte kan tillgodoses på annat sätt och att det är skäligt attbistånd lämnas (6 §). Den som har berövats friheten genom beslut av domstoleller annan myndighet i utlandet kan få konsulärt ekonomiskt bistånd förkostnader som avser utredning, bevisning samt juridiskt biträde och tolkunder förundersökning, rättegång eller annat förfarande, om den frihetsberövadeav särskild anledning har behov av sådant bistånd. Bistånd får även lämnastill den som inte är berövad friheten, om förfarandet med sannolikhet kanleda till frihetsberövande och det finns särskilda skäl för det (7 §).Enligt förarbetena till bestämmelsen skall frågan, om det i nu nämndafall finns behov av bistånd, bedömas med beaktande av samtliga omständigheterhänförliga till förfarandet, det eventuellt tillgängliga rättsskyddet ivistelselandet, den sannolika påföljden eller motsvarande och sökandenspersonliga förhållanden. Som exempel på omständigheter av betydelse i ettfall som gäller misstanke om brott anges om det finns anledning attförvänta en mycket allvarlig påföljd, om den eftersökte är minderårig ellerpsykiskt sjuk och om den eftersökte inte har rätt till offentlig försvarareenligt landets lag eller om denna rätt finns, men det rättsskydd somerbjuds är sådant att det inte kan godtas (a. prop. s. 53).Rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619) kan omfatta t.ex. kostnaderför ett rättshjälpsbiträde i , dvs. normalt en advokat eller enbiträdande jurist vid en advokatbyrå. Skall den rättsliga angelägenhetenbehandlas utomlands krävs normalt sett att det finns särskilda skäl (11§ 5). Rätten till rättshjälpsbiträde förutsätter dessutom att behovetinte kan tillgodoses på annat sätt, t.ex. genom att den eftersökta personenfår en kompetent försvarare enligt det andra landets regler eller enligtden svenska lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd. Något behov av rättshjälpi för en angelägenhet utomlands torde därför i de allra flestafall inte finnas.I propositionen konstateras sammanfattningsvis att samtliga medlemsstaterhar tillträtt . Dessa stater är således skyldiga attiaktta konventionens bestämmelser om bl.a. rätt till kostnadsfritt offentligtförsvar. Om det, i ett särskilt fall, skulle inträffa att en medlemsstatinte erbjuder det rättsskydd som konventionen föreskriver kan konsulärtekonomiskt bistånd lämnas. Enligt regeringens bedömning innebär detta attden som har överlämnats från tillförsäkras en försvarare i denandra medlemsstaten, i sista hand genom den svenska lagen om konsulärtekonomiskt bistånd. Någon ändring av dessa bestämmelser bedöms inte varanödvändig. Det finns dock, anför regeringen, anledning att följa upp ochutvärdera på vilket sätt personer som har överlämnats från ellersom riskerar att bli föremål för en begäran om överlämnande får sitt behovav försvarare tillgodosett samt om det bör vidtas åtgärder för att påannat sätt förstärka den eftersöktes rättigheter eller möjligheten att fårättshjälp.Utskottet ser inte skäl att göra någon annan bedömning änregeringen i denna fråga. Motion Ju6 bör sålunda avslås.Uppföljning av den nya lagstiftningenI motion Ju5 (fp) framhålls att regeringen noggrant skall följa tillämpningenav den nya lagen med beaktande av rättssäkerhetsaspekterna.I samband med att godkände rambeslutet om en europeiskarresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna begärde riksdagenhos regeringen en översyn av rambeslutet när den kommande lagstiftningengällt i högst (bet. 2001/02:JuU29, rskr. Utskottet anfördei sitt av godkända betänkande att regeringen i samband med deförslag till följdlagstiftning som rambeslutet föranleder borde lämna enredogörelse för hur en uppföljning av tillämpningen av rambeslutet skallske. Utskottet påtalade därvid att det är viktigt att kontrollera attfattade beslut får avsedd effekt (s. 10).En av nyheterna i det föreliggande förslaget är, som ovan nämnts, attallmän domstol övertar regeringens beslutsfattande roll i ärenden omöverlämnande inom EU. För att detta skall kunna ske har den nya lagenanpassats till en sådan prövning. En annan stor nyhet är principen omömsesidigt erkännande som grund för prövningen i ett ärende om överlämnande.De materiella bestämmelserna, t.ex. regleringen av avslagsgrunder,motsvarar i stora delar vad som gäller vid utlämning.Regeringen anser dock i likhet med att det finns skäl att följaupp tillämpningen av rambeslutet, såväl vid överlämnande till somnär någon begärs överlämnad härifrån. Rambeslutet är det första rambesluteti sitt slag och reglerar en verksamhet som har stor betydelse förbrottsbekämpningen inom EU. Genomförandet av rambeslutet ställer höga krav påmedlemsstaternas vilja och förmåga att samarbeta kring det nya regelverket.En utvärdering kan mot denna bakgrund bidra till kunskap och slutsatsersom är värdefulla både för hur skall fortsätta tillämpa rambeslutetoch hur skall ställa sig till det framtida straffrättsliga samarbetetinom EU.Det kan i sammanhanget nämnas att Europeiska unionens råd i enlighet medartikel 34 punkten 4 i rambeslutet gjort en utvärdering av bestämmelsernai rambeslutet, särskilt när det gäller den praktiska tillämpningen imedlemsstaterna samt hur Schengens informationssystem (SIS) fungerar.Utvärderingen har presenterats i en rapport av (15009/03COPEN 115). I rapporten hänvisas också till att kommissionen, enligtartikel 34 punkten 3 i rambeslutet, skallöverlämna en rapport till och rådet om tillämpningen avrambeslutet, vid behov tillsammans med lagförslag. I detta sammanhanganmärker rådet att eventuella förslag till ytterligare lagstiftningsåtgärderbör bygga på medlemsstaternas erfarenheter från den praktiska tillämpningenav den europeiska arresteringsordern, på hur SIS fungerar under enrepresentativ period samt på kommissionens rapport. Under alla omständigheterbör resultatet av den praktiska tillämpningen av den europeiskaarresteringsordern och översändningen av den genom SIS avvaktas innan åtgärdervidtas för att ändra lagstiftningsramen.Regeringen aviserar i propositionen att den avser att under år 2005återkomma till med en redogörelse för hur de berörda myndigheternai har tillämpat och berörts av den nya lagstiftningen. Redogörelsentorde komma att innehålla uppgifter om bl.a. ärendemängd, kostnadsutvecklingoch de problem myndigheterna har stött på vid tillämpningen samt en analysav de förändringar som kan vara påkallade.Utskottet konstaterar att regeringen aviserat att den, i enlighet medriksdagens tidigare beslut, avser att återkomma till riksdagenmed en utvärdering av lagstiftningen och hur den har tillämpats. Härvidkommer bl.a. tillämpningsproblem som uppstått vid myndigheterna samtkostnadseffekten att belysas. Att olika rättssäkerhetsaspekter beaktas idetta sammanhang ser utskottet som självklart. Någon anledning för riksdagenatt göra något särskilt uttalande i denna fråga finns enligt utskottetinte. Motion Ju5 i här behandlad del bör sålunda avslås.Beslut om att inte tillämpa systemet med en europeisk arresteringsorderEnligtpunkten 10 i rambeslutets beaktandesatser får tillämpningen av rambeslutetavbrytas i förhållande till en medlemsstat om denna allvarligt och ihållandeåsidosätter de principer som fastställs i artikel 6.1 i , dvs.principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande friheterna samt rättsstatsprincipen. Rådet får då påmotiverat förslag från en tredjedel av medlemsstaterna, från Europaparlamenteteller från kommissionen med en majoritet på fyra femtedelar av sinamedlemmar och efter samtycke slå fast att det finns enklar risk för att en medlemsstat gör ett sådant åsidosättande samt lämnalämpliga rekommendationer till denna stat (artikel 7.1 i idess lydelse enligt ). Konsekvensen för medlemsstaten kan,om ett åsidosättande konstateras, bli att vissa av de rättigheter somenligt fördraget tillkommer medlemsstaten upphävs. I förevarande fall kandet innebära att tillämpningen av rambeslutet avbryts i förhållande tillden aktuella medlemsstaten.Vidare finns i anslutningsfördragen för de tio stater som blir medlemmari EU en skyddsklausul på straffrättens och civilrättensområde. Skyddsklausulen för rättsliga och inrikes frågor - som omfattarbl.a. rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellanmedlemsstaterna - kan aktualiseras om det skulle visa sig att det finnsbrister i införlivandet, genomförandet eller tillämpningen av instrumentsom rör ömsesidigt erkännande inom straffrätten eller civilrätten, ellerom det finns en överhängande risk för sådana brister. Om en sådan situationskulle uppkomma efter anslutningen, kan kommissionenpå motiverad begäran av en medlemsstat eller på eget initiativ, och efteratt ha samrått med medlemsstaterna, besluta om särskilda villkor förtillämpningen av instrumentet. Sådana villkor kan t.ex. vara att tillämpningenav rambeslutet tillfälligt upphävs i förhållandet mellan en ny medlemsstatoch övriga medlemsstater.I en situation där rådet eller kommissionen beslutar om avbrott itillämpningen av rambeslutet måste även tillämpningsområdet för den svenskalagstiftningen rörande arresteringsordern begränsas. För att åstadkommaen lösning på detta problem har regeringen föreslagit att det i 8 kap. 3§ i den nya lagen införs en möjlighet för regeringen att - i stället förriksdagen - besluta att lagen inte skall tillämpas iförhållande till en viss medlemsstat i EU.Utskottet delar regeringens uppfattning att tillämpningsområdet för dennya lagen måste kunna begränsas för det fall rådet eller kommissionenbeslutar om avbrott i tillämpningen av rambeslutet. Lagregleringen häravbör emellertid inte ske på det sätt regeringen föreslagit.