bet · GQ01FIU20 · 2003-05-27 00:00:00 — Slutsatsen är alltså att svensksamhällsekonomi mår mycket bättre om detinte blir kompensationskrav 2004 men attdet finns risk för att det blirkompensationskrav.Vad kan man då göra för att främja ensamhällsekonomiskt välfungerandelönebildning och ytterst för att uppnå enhög sysselsättning och låg arbetslöshetpå ett hållbart sätt?· Parter och medlare kan bidratill väl fungerande lönebildning·· Se till att arbetskostnadernaökar med högst så längesysselsättningsgraden understiger -motsvarar högst i avtalsenligalöneökningar.·· Se till att lönebildningen i siginte ger alltför höga arbetskostnader.·Om arbetskostnaderna ändå hamnar alltförhögt så bromsa löneökningstakten såsnabbt som möjligt.Vår bedömning är att arbetsmarknadensparter och medlare kan medverka tilldetta på tre sätt. De kan för det förstavia sina avtal på central, lokal ochindividuell nivå se till attarbetskraftskostnaderna ökar med högst3 ½ % så länge vi inte har nåttsysselsättningsmålet. Som jag sadetidigare motsvarar det högst iavtalsenliga löneökningar.Man kan för det andra se till attlönebildningen inte i sig själv går feloch orsakar för högaarbetskraftskostnadsökningar, vilket somjag sagt senast skedde 1995-1996 ochriskerar att ske även 2004.För det tredje kan man se till att omarbetskraftskostnaderna ändå skulle hamnaför högt - kanske av andra skäl än attarbetsmarknadens parter själva misslyckasmed lönebildningen - återställalönekostnaderna så snabbt som möjligt.· Regering och riksdag kan bidratill en väl fungerande lönebildninggenom:·· att utforma arbetsmarknads-,utbildnings-, social- och hälsopolitikenså att sysselsättningsgraden kan vara 80%·· att inte öka arbetskostnadernagenom höjda arbetsgivaravgifter·· att inte öka företagenskostnader för t.ex. sjukfrånvaro ellerrehabilitering utan balanseradesänkningar av arbetsgivaravgifterna·att inte lagstifta om förkortadarbetstid.Vad kan då regering och riksdag göra? Fördet första kan man utforma den samladearbetsmarknads-, utbildnings-, social-och sysselsättningspolitiken så attsysselsättningsgraden kan vara påett hållbart sätt. Det krävs då åtgärderför att öka arbetsutbudet jämfört med dethuvudscenario som vi har. Jag instämmerhelt med om att en av deviktigaste uppgifterna för regering ochriksdag för att nå en god utveckling avsysselsättning och produktion och ytterstvälfärd i är att främja ett högtarbetsutbud.Vidare tycker jag att man bör undvika attlägga sten på börda för arbetsmarknadensparter. 3 ½ % lönekostnadsökning, som ärvad vi tycker är samhällsekonomisktlämpligt, är rätt så lågt jämfört med vadvi har nått tidigare. Det är viktigt attdet utrymmet inte inskränks, så att detblir ännu svårare för arbetsmarknadensparter att uppnå en väl fungerandelönebildning. Därför skulle vi fråninstitutets sida vilja avråda frånregeländringar som höjer arbetsgivarnaskostnader och därmed inskränkerlöneutrymmet. Det är som sagt svårt nogatt få ned lönekostnadsökningen till3 ½ %, och därför bör man inte ökaarbetskraftskostnaden t.ex. genom höjdaarbetsgivaravgifter. Om man lägger påföretagen kostnaderna för sjukfrånvarooch annat, vilket i sig kan vara en godidé, bör man balansera det fullt ut medsänkta arbetsgivaravgifter, och sedan börman vara försiktig med att lagstifta omförkortad arbetstid, för även detriskerar att driva upp timlönen.Ordföranden: Jag ber att få tacka IngemarHansson, , förföredraget och lämnar över ordet tillAnders från Medlingsinstitutet.Anders : Ordförande! Tillskillnad från företrädarna för världensäldsta riksbank och det väletableradeKonjunkturinstitutet måste jag börja medatt säga någonting om vad vi gör på dethär området. är en nymyndighet, och vår roll i lönebildningenär dels att medla i uppkomna konflikter,dels att ansvara för den officiellalönestatistiken. Men i det härsammanhanget är det viktiga att vi verkarför en väl fungerande lönebildning. Detär då två frågor som man måste klara ut.Den första är vad som är en välfungerande lönebildning. Vad vi gör närvi verkar får jag väl försöka svara pålöpande.En väl fungerande lönebildning· ger reallöneutveckling·· medverkar tillsysselsättningstillväxt·· ger i så liten utsträckning sommöjligt upphov tillarbetsmarknadskonflikter·· möjliggör förändrade"relativlönelägen"·· åstadkommer jämställda lönermellan kvinnor och män·· stimulerar produktivitetsökning·Vi har försökt att med ledning av denproposition som ligger till grund förMedlingsinstitutet klara ut vad regeringoch riksdag har avsett med en välfungerande lönebildning. Det första ärnaturligtvis att den ska gereallöneutveckling, men lönebildningenska också medverka till ensysselsättningstillväxt. I så litenutsträckning som möjligt ska den geupphov till konflikter, i vart fallkonflikter som medför kostnader förtredje man. Den ska möjliggöra förändraderelativlönelägen. Det ska gå att förändralönerna för grupper av löntagare. Den skai största allmänhet åstadkomma jämställdalöner mellan kvinnor och män ochstimulera produktivitetsutvecklingen.och ska kunna förenas med:· att den konkurrensutsattasektorn är lönenormerande·· att kostnadsutvecklingen inteöverstiger den i våra viktigastekonkurrentländer·· de förhandlingsformer somparterna själva väljer, dvs. såvälcentrala förbundsavtal somdecentraliserad och individualiseradlönebildning·. men allt detta inom den "norm" sombestäms av:· produktivitetstillväxten iindustrin och·inflationsmåletMen lönebildningen ska också kunnaförenas med att den konkurrensutsattasektorn är normerande och attkostnadsutvecklingen inte överstigerlöneökningstakten i våra viktigastekonkurrentländer. Detta ska kunna ske medde förhandlingsformer som parterna självabestämmer. Staten ska alltså förhålla signeutral till om man vill hacentraliserade löneavtal eller heltdecentraliserad och individualiseradlönebildning. Effekterna ska ändå vara desom jag har beskrivit. Det kanskeviktigaste är att allt detta ska liggainom den norm som vi nu har hörtföreträdarna för och KI talaom och som bestäms avproduktivitetstillväxten i industrin ochi inflationsmålet.När vi talar med parterna lutar vi ossmot den bedömning somKonjunkturinstitutet gör en gång om åretav samhällsekonomiska förutsättningar förlönebildningen. Vi uttolkar det så attdet som är det långsiktigt hållbara ochönskvärda är att kostnadsökningstaktenicke får överstiga 3 ½ %. Vi kan då seefter hur lönebildningen har fungerat desenaste åren i förhållande till vad jagdefinierade som en väl fungerandelönebildning. Vi kan nu i stort se 2002års resultat, även om det måste göras enreservation att konjunkturlönestatistikeninte är definitiv förrän ungefär tolvmånader i efterskott. Det är alltsåfortfarande något av en prognos förutfallet vad gäller 2002.Anm. Uppgifterna baseras påutfallet jan.-nov.Lönerna för arbetare i privat sektor harökat och för tjänstemän iprivat sektor . Detta bekräftaren tendens som jag ska återkomma till,nämligen att tjänstemännens löner isynnerhet på den privata sidan ökar meraän arbetarnas. Tendensen har varitdensamma under en rad år.För hela arbetsmarknaden januari tilloch med november har vi ettresultatutfall på . Vi räknar medatt det kommer att öka till . Blandannat vet vi att statens siffra intekommer att bli utan sannoliktnågonting . Av detta kan viutläsa att vi har haft en något avtagandelöneökningstakt. Löneökningstaktenminskar med ett par tiondelar jämfört med2001. Skillnaderna mellan arbetare ochtjänstemän på den privata sidan minskarockså något, men tendenserna står ändåkvar.Nominallön, reallön och KPIProcentuell förändringJag ska först säga något omreallöneutvecklingen, som kanske är denförsta punkt där man ska bedöma omlönebildningen fungerar eller ej.Den serie av staplar som representerarreallöneutvecklingen är den bästa årsradsom man kan finna på ungefär . Vifår gå tillbaka ellerbörjan av 70-talet för att hitta enmotsvarande årsrad med positivreallöneutveckling för svenska löntagare- detta i kombination med attnominallönerna och ökningstakten för KPIhar sjunkit kraftigt.Så långt är det ett bra betyg pålöneutvecklingen för den gångna perioden1996-1997 och fram till , även omökningstakten är något vikande.Arbetskostnadsindex, näringslivetProcentuell förändring från föregående årÅr 2002 baserat på utfalletjan.-nov.De skilda ökningstakterna för arbetareoch tjänstemän ser ut så här . Jag gör fortfarandeden reservationen att det är något av enprognos. Skillnaden i ökningstaktminskar, men en väsentlig skillnadbestår, vilket kanske i sig kommer attvara ett problem framöver.Lönekostnader i näringslivetNationella valutor, procentuellaförändringar från föregående år19 19 19 19 20 20 2096 97 98 99 00 01 02*Exkl.arbetsgivaravgifterSverige 5, 4, 4, 3, 3, 4, 3,9 5 0 1 7 3 9Euroområdet 3, 2, 2, 2, 3, 3, 3,0 4 1 7 5 6 6Skillnad 2, 2, 1, 0, 0, 0, 0,9 1 9 4 2 7 1Inkl.arbetsgivaravgifterSverige 6, 4, 4, 3, 4, 4, 4,4 6 8 7 1 8 0Euroområdet 3, 2, 2, 2, 3, 3, 3,2 5 0 4 3 5 6Skillnad 3, 2, 2, 1, 0, 1, 0,2 1 8 3 8 3 4* Prognos baserad på de tre förstakvartalen 2002Ett av måtten på en väl fungerandelönebildning är att ökningstakten intefår avvika i förhållande till våraviktigaste konkurrentländer. Även IngemarHansson har visat att så är fallet. Härförsöker vi beskriva hur stor skillnadenhar varit. Möjligen kan vi se en tendensatt skillnaden i ökningstakt i jämförelsemed euroområdet avtar något vad gällerde direkta avtalslönerna. Lägger vi tillförändringar i arbetsgivaravgifter ser viatt det är en betydandeskillnad, även om takten tycks avta någotäven 2002. Jag betonar återigen att detär en prognos. Förmodligen blirskillnaden lite större när det ärfärdigräknat.Här kvarstår problemet att den svenskalöneökningstakten är någotför snabb i förhållande till våraviktigaste konkurrentländer.Strejker och lockouter i Sverige1985-2002Antal dagarAvtalsrörelsen omfattade ungefär enhalv miljon arbetstagare och ettsjuttiotal avtal, samtliga inom staten.Den gällde delar av den grafiskaindustrin, transportsektorn, IT ochtelekom. Det var en fortsatt lågkonfliktbenägenhet. var ettundantag, men sedan början av 90-talethar antalet förlorade arbetsdagar ivvrigt i konflikter i form av strejkeroch lockouter varit fallande. Det är ettså lågt utfall att vi inte riktigt kanmäta det i den här statistiken, som blandannat redovisas till och somvisar antalet tusen dagar . Det ärmindre än förlorade ikonflikter åren 1998, 2000 och 2002.En annan tendens står sig, nämligen att parternaförmår att träffa avtal i rätt tid. Vihar haft ett gammalt problem med attavtalsförhandlingarna har dragit ut påtiden, och det har vi nu i stort kommittill rätta med. De flesta avtal träffasinom före eller efterutlöpningstiden för det gamla avtalet.Vad avser 2003 har vi utöverförhandlingarna mellan knapptett femtiotal avtal. Det är ungefär150 000 löntagare som omfattas, främstinom transportsektorn. Såvitt vi kan seså här långt ligger avtalsökningsnivåernapå . Till detta kommerkostnadsökningen i de avtalsregleradetrygghetssystemen. För arbetare är det0,i AGS-avtalssystemet. För privatatjänstemän kommer avgiftsökningar iframför allt ITP-systemet. Hur mycket ärfortfarande oklart.Kommuner och landsting harkostnadsökningar för avtaladetrygghetssystem om i storleksordningen2 %. Jag har visat att löneökningstakteni kommuner och landsting varca och ytterligare lite större år2001. Om vi utgår från att ökningstakteninte nämnvärt vänder nedåt fårkommuner och landstingarbetskraftskostnadsökningar istorleksordningen . Då har vi inteintecknat några förändrade utfall förKommunal.Man måste fråga sig om det ärlångsiktigt förenligt med att denkonkurrensutsatta sektorn ärlönenormerande att den offentliga sektornår har ett väsentligt störreutfall på löneökningarna.2004 års lönerörelse kommer att omfattastörre delen av arbetsmarknaden.Undantagen är framför allttjänstemannafacken inom offentlig sektor.Läkare, lärare, , ochAkademikeralliansen har alla avtal medkommuner och landsting som löper ut förstden . Därutöver omfattasalltså såvitt vi nu vet i stort sett helaarbetsmarknaden. De flesta organisationer kommerförmodligen inte att precisera sinayrkanden förrän efter folkomröstningen iseptember.Procentuell andel företag med brist påyrkesarbetare respektive tjänstemän, iindustrinSåvitt vi kan se av den statistik som vifår från AMS och från en del prognoserför arbetskraft kommer vi inte att hanågra omfattande problem med brist påarbetskraft. Bristtalen har varitfallande . Det hindrar inte attdet finns akut brist inom enskilda yrkenpå begränsade områden, av typenspecialistläkare, sjuksköterskor medspecialistkompetens, busschaufförer, VVS-montörer och ytterligare några yrken. Mengenerellt sett har vi inte haft så lågabristtal . Bristen påarbetskraft bör därför inte generelltdriva upp löneökningstakten.Det finns dock en del andra faktorersom kan sägas skapa osäkerhet. En av demär eventuella politiska beslut omarbetstidsförkortning. Varje dagsarbetstidsförkortning motsvarar ½ %lönekostnad och ska räknas. Etteventuellt beslut om en ny helgdag ominte en annan dag tas bortmotsvarar också ½ % lönekostnadsökning.Förändringar i arbetsgivarnasbetalningsansvar för sjuklöner påverkarnaturligtvis också. Jag har pekat på deavtalade trygghets- och pensionssystemen.Därutöver pågår förhandlingar mellan LOoch om ett så kallatomställningsavtal. Vi vet inte omförhandlingarna kommer att sluta i ettavtal . Gör de det kommer säkerligenkostnaden att få räknas av kommande år.Slutar de inte i ett avtal är det möjligtatt frågan påverkarförbundsförhandlingarna.Beroende på vad parterna i kommuner ochlandsting kommer överens medKommunalarbetareförbundet om kommer viatt ha mer eller mindre avkompensationskrav på andra områden. Jagsäger "beroende på", för vi vet inte vad det här avtalet kommer attresultera i. Men det är liksom ensjälvklarhet att löntagare i jämförbarayrken i industrisektor och servicesektorjämför sig med utfallet på den kommunalasektorn, och deras krav kommer attpåverkas av det.Om man summerar något av de gångnalyckosamma åren är det, som ni har hörtfrån de två föregående talarna,egentligen tre faktorer som har medverkattill att vi har fått ett så positivtutfall.Vi har intecknat företagensvinstmarginaler på ett sätt som man intekan rekommendera att man fortsätter med,utan på något sätt måstevinstmarginalerna vara i långsiktigbalans.Vi har haft en produktivitetsutvecklingsom varit större än omvärldens, och detär väl få som tror att vi beståendekommer att ha en produktivitetsutvecklingsom är kraftigt avvikande fråneuroområdet.Kronkursen har justerats så att denkonkurrensutsatta industrinskonkurrenskraft har bibehållits, och vikan inte heller bygga lönebildningenlångsiktigt på en fallande kronkurs.Ingen av dessa tre faktorer finns tillhanda för en långsiktig lönebildning somär för hög. Vi kan nu se att vi fortsattligger något för högt för att nå depolitiskt övergripande målen omförbättrad sysselsättning. Därmed finnsdet alltså fortsatta problem med densvenska lönebildningen.Ordföranden: tar nu en kort paus.Ordföranden: När vi nu har återsamlatsska vi påbörja själva utfrågningen.Kjell (): Jag skulle viljaställa en fråga till jag förstår pågår en diskussioninom ECB om att ändra inflationsmåletnågot. Hur skulle det påverka svenskalöner? Skulle det vara möjligt för dematt ligga något högre än vad somredovisades i prognosen tidigare?Jag vill ställa en fråga till AndersLindström och kanske även till övriga.Det pågår en diskussion om lönerna för deoffentligt anställda, framför alltundersköterskor och andra, och det finnsett stort folkligt stöd för att justeradessa löner. Hur bedömer ni möjligheternaatt justera dessa relativlönelägen mellandenna grupp och andra grupper, och hurlång tid skulle man behöva ha på sig föratt det verkligen ska ske någontingsynbart? Jag inser att det inte går attgöra allt . Men vad är erbedömning, och hur ser övrigafackföreningar på att ställa upp på attförändra dessa relativlönelägen?Lars Heikensten: Jag är rädd att jag intehar så mycket spännande att säga om KjellNordströms fråga därför att jag inte harinblick i denna diskussion. Men mingissning är att den utvärdering som görsinom ECB inte kommer att leda till någonsärskilt genomgripande förändring av hurECB ser på sitt inflationsmål.Anders : Jag vill ogärna direktkommentera yrkanden från en organisationsom just förhandlar om detta. Det hoppasjag att ni förstår. Jag måste ju tala medbåda parter under pågående förhandlingarockså. Men rent allmänt försöker vi sägatill dem som anser att de ska ha en annanlöneutveckling än vad ger utrymmeför att det ankommer på dem att kommaöverens med arbetsgivaren för det förstaom det önskvärda med detta och för detandra att tillsammans med arbetsgivarenskapa förståelse, respekt och acceptans iomvärlden så att vi inte med automatikfår några kompensationskrav från andraoch att man åtar sig att göra det i dentakt att det går att förena med denövergripande målsättningen förlönebildningen och att det inte påverkarlönebildningen negativt genom att det gerupphov till inflationsdrivandelönebildning.När det gäller så stora grupper som dutalar om här säger det sig självt att detmåste ske över . Det ligger ocksåi sakens natur att detta när det gällerstora grupper måste innebära att andragrupper måste acceptera en något lägrelöneökningstakt. Och den som då haranspråk på att få mer måste rimligenförankra att även några andra ska fånågot mindre för att det hela ska blirätt.Fredrik (): Jag villinledningsvis berömma de tre inledandetalarna för att ha bevisat att vi är iSverige. Med utmärkt diplomati och medinflaggningar om att det går lite bättrehar ni alla tre egentligen beskrivit enganska allvarlig dramatik, nämligen attden svenska lönebildningen inte fungerar,att det spelar stor roll för atttillväxten inte är tillräckligt god iSverige och att om ingenting görs åt detkommer det att leda till fortsatt för lågtillväxt men också arbetslöshet. Dettamåste det politiska systemet lyssna tilloch också göra någonting åt. Det är intebara så att lönebildningssystemet intefungerar. har med sinasiffror påvisat till och med det omvändaförhållandet från hur det är tänkt attvara, nämligen att kommun- ochlandstingssektor är löneledande iförhållande till den konkurrensutsattasektorn.Det talas inte så mycket om varför detser ut så här, varför vi har decennier avicke-fungerande lönebildning. Men detkanske inte är er roll här . Jag harnaturligtvis noterat att att den penningpolitiska regimensom flera av oss har medverkat till attden har kommit på plats har inneburitklara förbättringar, men det ärfortfarande inte tillräckligt bra.Jag tror att en väldigt viktig faktorär att den konkurrensutsatta sektorn iSverige är för liten i förhållande tillden totala ekonomin och att det spelarroll. Jag tror att det finns betydandepolitiska risker. Det finns inlindat iera anföranden. Det finns politiskarisker både i närtid och i den politiksom nu förs och som handlar väldigtmycket om att dämpa arbetskraftsutbudet -friår och idéer om att man ska hautvidgade möjligheter till att på olikasätt vara borta från arbetsmarknaden. Detpågår nu diskussioner om att övervältrakostnader för sjukförsäkringen påoffentliga arbetsgivare som måste fådirekt påverkan på den totalaarbetskraftskostnad som ni har påpekat ärmycket viktig för hur lönebildningenutvecklas.Det finns dock några aspekter som intealls har nämnts, och det förvånar miglite grann. Det ena är att LarsHeikensten talade om effekten avprisökningar på el och olja. Men en ännustörre indragning av köpkraft görs vältill följd av de ganska kraftiga kommunal-och landstingsskattehöjningar som harskett i och som väl också med detresonemanget riskerar att leda tillkompensationsdiskussioner? De har ocksåden profilen att de väldigt hårt drabbardem som tjänar allra minst.Till det kommer att den svenskamarginalskattenivån nu kryper uppåt. Vinärmar oss marginalskatter som avtidigare finansministrar kanske skulle habeskrivits som perversa eller någotsådant, det vill säga att de nu närmarsig de 60-procentsnivåer som vi skullebort från då vi sade attdet skulle vara marginalskattenivåer på50 %. Det kanske är en förklaringsfaktortill att de som har lite bättre inkomsteri den statistik som kanske drar i väg mer än andragrupper. Det brukar nämligen bli så närmarginalskatterna kryper uppåt att manvill få kompensation för det. Det kanvara högre nominella löneökningar, mendet kan också vara annat som tar siguttryck i det totalalönekostnadsutrymmet.Det skulle jag vilja ha lite synpunkterpå - marginalskatternas betydelse och detfaktum att vi kanske också riskerar attfå kompensationskrav på de ganska massivakommunal- ochlandstingsskattehöjningarna.Ingemar : Till den lista somAnders gjorde över gynnsammaförutsättningar som gällt under desenaste tre-fyra åren kan jag nämna attinkomstskatterna har sänkts under dessaår genom att löntagarna successivt fåttkompensation för en allt större andel avegenavgifterna till pensionssystemet. Iviss mån kan man säga att lönebildningenhar underlättats även av det faktum atthushållen därigenom har fått etttillskott till sina reala disponiblainkomster.Men enligt våra bedömningar är utrymmetför ofinansierade skattesänkningar ochutgiftsreformer obefintligt för denärmaste åren såvitt man inte lyckasbättre än vi räknar med i huvudscenariotnär det gällersysselsättningsutvecklingen. Därmed finnsinte den gynnsamma omständigheten längre,utan tvärtom, som , har vi nu sett en del höjningarav kommunalskatterna. Det tenderar attdriva upp lönekraven.Det faktum att vi nu har stigande snarareän sjunkande skatter innebär enytterligare utmaning för lönebildningensom lönebildningen måste klara av.Lars Heikensten: Jag kan säga ett par ordom detta. Om vi går tillbaka, och tar ettlångt perspektiv, kan vi säga att börjantill något slags sammanbrott förlönebildningen inträffade när vi lämnade systemet med fastaväxelkurser som fanns internationellt,och kom in i den devalveringsregim som visedan hade under ungefär 20 år.En del av de problem som vi fortfarandebrottas med i vårt lönebildningssystemhar sin grund i att vi inte fullständigthar frigjort oss från den världen, om jaguttrycker mig så. Det finns fortfarandeattityder och mönster kvar påarbetsmarknaden från den perioden trotsatt den stabiliseringspolitiska regimennu ser ut på ett annat sätt.Jag tror att den avgörande orsaken tillatt löneutvecklingen har varit bättreunder är denstabiliseringspolitiska regimen. Men detfinns naturligtvis annat som kan görasför att förbättra lönebildningen. Det ärväl bland annat den typen av frågor somAnders har att brottas med isin vardag.När det gäller skatterna tror jag inteatt det är alldeles väl belagt iakademisk litteratur exakt hur det slår.Men jag delar i allt väsentligt IngemarHanssons bedömning att ett lägreskatteuttag än vad vihade har underlättat förlöneutvecklingen. Och rimligen är det såatt om vi nu får mer skattehöjningarkommer det att komplicera lönebildningen.Att jag inte nämnde det utan fokuseradepå el- och oljepriserna hängde ihop medatt de slår direkt på prisnivån, och detär väldigt tydligt hur effekten påreallönen blir av en uppgång avprisnivån. Man kan väl förstå att dennaeffekt direkt kan åberopas ilöneförhandlingarna på ett tydligare sättän till exempel kommunalskattehöjningar.Men jag tror ändå att det i det långaloppet finns en effekt också avskattehöjningar av den typ som FredrikReinfeldt åberopade.Jag kan dock säga att när det gällersåväl oljeprisstegringarna ochenergiprisstegringarna somskattehöjningarna finns det också enmotverkande effekt på inflationen som haratt göra med att man pressar den allmännaefterfrågan, att människor får mindrepengar över och att de därmed sättersprätt på mindre pengar. Det tenderar attdämpa inflationsutvecklingen ochnaturligtvis aktiviteten i ekonomin.Fredrik (): Jag begär inte attni ska svara upp mot alla de politiskainvändningar som jag gör. Det är ju sådet fungerar i politiken. Men jag hävdaratt när det gäller väldigt mycket av detsom ni har varnat för kan jag bara seadderande problem om jag betraktar vadnuvarande majoritet har ställt ut attgöra i ganska nära tid.