bet · GQ01LU4 · 2003-01-21 00:00:00 — Franchising och avtalsvillkor mellan näringsidkare SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet två motioner frånden allmänna motionstiden , varav en gällerfranchising och en avtalsvillkor mellannäringsidkare.Utskottet föreslår att avslårmotionerna. När det gäller franchising hänvisarutskottet till aviserat utredningsarbete inomRegeringskansliet. Beträffande avtalsvillkor mellannäringsidkare hänvisar utskottet till tidigareställningstaganden från sida.I betänkandet finns två reservationer och ettsärskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. FranchisingRiksdagen avslår motion 2002/03:L281.Reservation 1 (v)2. Avtalsvillkor mellan näringsidkareRiksdagen avslår motion 2002/03:L310.Reservation 2 (kd, v)den 21 januari 2003På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: IngerRené (m), (), (), (), (),(), (), BertilKjellberg (m), Rezene Tesfazion (s), MartinAndreasson (fp), (), (), (), (), (), () och ().2002/03LU4Utskottets övervägandenFranchisingUtskottets förslag i korthetEn motion med krav på lagstiftning omfranchising bör avslås. Utskottet hänvisartill aviserat utredningsarbete inomRegeringskansliet. Jämför reservation 1 (v).InledningFranchising är en form av samverkan mellan tvånäringsidkare, franchisegivaren ochfranchisetagaren. Den förstnämnde upplåter genom ettfranchiseavtal åt en eller flera franchisetagarerätten att mot ersättning sälja varor eller tjänsterunder visst namn och ett visst kännetecken somtillhandahålls av franchisegivaren. Franchisingutmärks av ett gemensamt uppträdande utåt frånfranchisegivarens och franchisetagares sida.Franchisetagarens verksamhet bedrivs dock i egetnamn och för egen räkning. Villkoren förverksamheten regleras vanligen genom ettstandardavtal mellan parterna.Med anledning av ett riksdagsbeslut om attregeringen borde utreda de frågor och problem avjuridisk natur som kan aktualiseras i samband medfranchising tillsattes (bet. NU 1983/84:3). överlämnade utredningenbetänkandet (SOU 1987:17) Franchising ett förslagtill lag om franchising. Regeringen beslutade hösten1991 att lägga utredningen till handlingarna.Någon lagstiftning i som direkt tar siktepå franchising finns således inte.Förhållandena i andra länder m.m.Inom EU har endast ett fåtal länder införtlagstiftning om franchising, ochSpanien . I och handhaslagstiftning om franchising på delstatsnivå, och iUSA finns lagstiftning om franchisingi de flesta delstater (se Redogörelse förlagutskottets studieresa till , och USAden 24 juni10 ). I finns numerafederal lagstiftning om franchising (se Redogörelseför lagutskottets delegationsresa till den 25 augusti10 ).Inom Unidroit, ett internationellt institut förharmonisering av privaträtten, har under lång tidpågått ett franchiseprojekt. I september 1998publicerades en handbok som behandlar olika frågorvid internationell franchising, Guide toInternational Franchise Arrangements. Därefter vararbetet inriktat på utarbetandet av en modellag förnationell lagstiftning om franchising. I september2002 antog en sådanmodellag, Model Franchise Disclosure Law.Franchising och konkurrensrättenKonkurrenslagen (1993:20) innehåller bl.a. förbudmot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag.EG:s konkurrensregler har stått som förebild för densvenska konkurrenslagen. Franchising berörs avkonkurrensrätten på så sätt att det för vissagrupper av avtal mellan företag görs undantag fråndet generella förbudet mot konkurrensbegränsandesamarbete. Grunden för dessa undantag är att deavtal som avses i allmänhet anses förbättravarudistributionen och utbudet av tjänster samt geäven konsumenter och andra slutanvändare en skäligandel av de fördelar som uppnås. Ett sådantgruppundantag finns för s.k. vertikala avtal.Franchiseavtal hör till denna kategori.Med stöd av konkurrenslagen har i olikaregeringsförordningar meddelats gruppundantag sommotsvarar dem som gäller inom EU. Franchiseavtalomfattas av förordningen (2000:1193) omgruppundantag enligt 17 § konkurrenslagen (1993:20)för vertikala avtal, som trädde i kraft den 1januari 2001 och som gäller till utgången avdecember månad . Med vertikala avtal avsesenligt förordningen avtal som ingås mellan två ellerflera företag vilka, inom ramen för avtalet, ärverksamma i olika led i produktions- ellerdistributionskedjan och som avser villkoren förparternas inköp, försäljning eller återförsäljningav vissa varor eller tjänster.MotionenLena och (båda s)anser i motion L281 att franchising rätt använd ären företagsform som är väl lämpad för den som utanalltför stor kapitalinsats vill bli egen företagare.Franchiseavtal kännetecknas dock, enligtmotionärerna, av en stark ensidighet tillfranchisegivarens förmån på bekostnad av den svagareparten, franchisetagaren. Enligt motionärerna börden utsatta grupp av småföretagare somfranchisetagare utgör få ett minimiskydd ilagstiftningen. En sådan lagstiftning bör innehållabl.a. regler om förhandlingsrätt förfranchisetagare, informationsskyldighet förfranchisegivare och regler för uppsägning avfranchiseavtal. Avtal om franchising innehåller oftaen skiljeklausul. Beträffande skiljeklausuler ansermotionärerna att ett minimikrav bör vara attfranchisegivaren skall betala hela eller störredelen av kostnaderna i skiljeförfarandet. I motionenyrkas ett tillkännagivande i enlighet med detanförda.Utskottets ställningstagandeMotioner med yrkanden om lagstiftning om franchisinghar varit föremål för behandling av vidåtskilliga tillfällen sedan början av 1980-talet.Hösten 1992 behandlades sådana motioner utförligt ilagutskottets betänkande 1992/93:LU2. Utskottetansåg därvid att någon lagstiftning om franchisinginte borde införas och erinrade om att en relativtnoggrant reglerad självsanerande verksamhetuppkommit med inslag av bl.a. uppföranderegler ochförekomsten av en etisk nämnd med uppgift att verkaför god affärssed på området. Några olägenheter tillföljd av denna ordning syntes inte ha framkommit.Enligt utskottets mening borde emellertidutvecklingen följas uppmärksamt, och inte minstborde förhållandena utomlands studeras närmare.Utskottet framhöll också att som utgångspunkt måstegälla att frågan skall hanteras i på ettsätt som står i överensstämmelse med deninternationella utvecklingen. Skulle mot denbakgrunden förhållandena påkallalagstiftningsåtgärder får regeringen på nyttöverväga behovet av sådana åtgärder och eventuelltförelägga förslag i ämnet. Med det anfördaavstyrkte utskottet bifall till de då aktuellamotionerna. följde utskottet.Motioner med krav på lagstiftning om franchisingbehandlades i betänkande2001/02:LU12. Motionsspörsmålen var då föremål fören omfattande remissbehandling. Utskottet ansåg siginte ha någon anledning att frångå sina tidigareställningstaganden och avstyrkte bifall tillmotionerna. Ibetänkandet framhöll utskottet emellertid vikten avatt regeringen har en beredskap för att övervägalagstiftning och att spörsmålet i hanteraspå ett sätt som står i överensstämmelse med deninternationella utvecklingen. Utskottet anfördevidare att det kunde vara lämpligt att regeringen,så snart arbetet inom Unidroit med en modellag förfranchising är färdigt, överväger frågan om svensklagstiftning på området.Som tidigare redovisats antog Unidroit i september2002 en modellag för nationell lagstiftning omfranchising. Enligt vad utskottet erfarit avser mannu inom att utreda i vilkenutsträckning en lag av det slag som tagits fram inomUnidroit bör införas i och hur den i så fallnärmare bör vara utformad. I uppdraget kommer ävenatt ingå att bedöma behovet av ytterligare åtgärderför att stärka franchisetagarnas ställning.Mot bakgrund av det anförda anser utskottet attmotion L281 inte bör föranleda någon riksdagensvidare åtgärd.Avtalsvillkor mellan näringsidkareUtskottets förslag i korthetEn motion med krav på en utredning som skalllägga fram förslag som ökar möjligheterna attjämka avtal mellan näringsidkare bör avslås.Vad som framkommit i ärendet utgör intetillräckliga skäl att frångå riksdagenstidigare ställningstagande. Jämförreservation 2 (kd, v).AvtalslagenEnligt 36 § avtalslagen, som är en s.k.generalklausul, får avtalsvillkor jämkas ellerlämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt medhänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vidavtalets tillkomst, senare inträffade förhållandenoch omständigheterna i övrigt.Enligt andra stycket i paragrafen skall vidprövningen särskild hänsyn tas till behovet av skyddför den som i egenskap av konsument eller annarsintar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.I den juridiska litteraturen har uppfattningenframförts att en skiljeklausul i avtal mellannäringsidkare bör jämkas endast i extrema fall(Grönfors, Avtalslagen, tredje uppl., 1995, s. 242).RättspraxisFrågan om jämkning av avtal mellan näringsidkare harvarit föremål för avgöranden av Högsta domstolen.Avgörandena i rättsfallen NJA 1987 s. 639 och 1992s. 290 gällde båda jämkning av skiljeklausuler. Idet förstnämnda rättsfallet konstaterade domstolenatt skiljeklausuler i avtal mellan näringsidkare ochkonsument ofta kan väcka betänkligheter. Dettaberor, anfördes det, främst på att kostnaderna förskiljeförfarandet, vilka inte omfattas avrättshjälpssystemet, kan utgöra en tung börda förkonsumenten som i regel är den ekonomiskt svagareparten. Med hänsyn till risken att åsamkas storakostnader kan konsumenten se sig mer eller mindrenödsakad att avstå från att göra sin rätt gällande.I fråga om skiljeklausuler i avtal mellannäringsidkare som är jämställda bör, uttalade Högstadomstolen vidare, enligt förarbetena till 36 §avtalslagen jämkning som regel inte komma i fråga.Beträffande det aktuella avtalet mellan parterna(ett avtal om handelsagentur) konstaterade domstolenatt avtalet skiljer sig väsentligt från ett avtalmellan jämställda näringsidkare; snarare framträddevissa likheter med ett anställningsförhållande. Denunderlägsne parten i förhållandet ansågs av Högstadomstolen ha varit i behov av samma skydd som enkonsument mot ett skiljeavtal med åtföljandekostnadsrisker, och skiljeklausulen borde därförsåsom oskälig lämnas utan avseende.I 1992 års rättsfall, som gällde fråga om jämkningav skiljeklausul i ett franchiseavtal, uttaladeHögsta domstolen att det inte föreligger skäl attgenerellt lämna en skiljeklausul i franchiseavtalutan avseende. Som regel bör därför en vanligskiljeklausul anses innebära rättegångshinder. Ettannat ställningstagande kunde emellertid enligtdomstolen vara påkallat i vissa fall, t.ex. omavtalet har likheter med ett anställningsförhållandeeller då en resurssvag franchisetagare behöver sammaskydd som en konsument mot kostnadsriskerna med ettskiljeavtal. Vad som framkommit i målet om avtaletstillkomst och innehåll eller vad som upplysts omfranchisetagarens förhållanden kunde emellertidenligt inte anses utgöratillräckliga skäl att frångå regeln omskiljeklausuls giltighet.MotionenI motion L310 av m.fl. (kd) pekaspå det skydd som lagstiftningen i många avseendenger konsumenterna som den svagare parten iavtalsförhållanden. Motsvarande skydd finns inte försmåföretagare som ofta kan befinna sig i enunderlägsen position i ett mellanhavande gentemotett större företag eller en koncern. Försmåföretagaren är, framhålls det i motionen, enkostsam juridisk process ett betydligt störreproblem än för den stora koncernen med helt andraekonomiska förutsättningar. Det leder många gångertill att småföretagaren tvingas avstå från attprocessa om ett berättigat krav. I motionenkonstateras att avtal mellan näringsidkare oftainnehåller en skiljeklausul. Till nackdelarna medett skiljemannaförfarande hör att det är dyrt,vilket drabbar småföretagaren. Motionärernaframhåller att skiljeklausuler allmänt ansesoskäliga i avtal mellan näringsidkare och konsument.Däremot hör det till ovanligheterna att domstoljämkar en skiljeklausul i ett avtal mellannäringsidkare. Motionärerna begär att regeringenskall tillsätta en utredning som skall lägga framförslag till åtgärder för att öka möjligheterna attjämka avtal mellan näringsidkare.Utskottets ställningstagandeUtskottet har behandlat liknande motionsyrkanden vidett flertal tillfällen, ibetänkande 2001/02:LU12. Motionsspörsmålet var dåföremål för en omfattande remissbehandling.Utskottet har , liksom uttalades ,en viss förståelse för de synpunkter som förs fram imotionen. Vad som framkommit i förevarande ärendeutgör emellertid, enligt utskottets mening, intetillräckliga skäl att förorda bifall till denaktuella motionen. Utskottet förutsätter att desynpunkter som redovisas i motionen uppmärksammas isamband med att regeringen överväger frågan omlagstiftning rörande franschising.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion L310.Reservationer1. Franchising (punkt 1)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att utskottets förslag under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 1. Därmed bifallerriksdagen motion 2002/03:L281.StällningstagandeI likhet med motionärerna anser jag att franchisingrätt använd är en företagsform som är väl lämpad förden som utan alltför stor kapitalinsats vill bliegen företagare. Ett problem med franchising är dockatt parterna i ett franchiseförhållande inte ärjämbördiga. Franchisetagarna intar ofta enunderlägsen ställning i förhållande tillfranchisegivarna. Franchiseavtalen är dessutom mångagånger ensidigt utformade till franchisetagarensnackdel. I flera länder har man därför införtlagstiftning som skyddar franchisetagaren. Även isvensk lagstiftning finns på andra områden reglersom skyddar den svagare parten i ettavtalsförhållande. Mot denna bakgrund anser jag attden utsatta grupp av småföretagare somfranchisetagare utgör bör få ett minimiskydd ilagstiftningen. En sådan lagstiftning bör innehållaregler om bl.a. förhandlingsrätt förfranchisetagare, informationsskyldighet förfranchisegivare och regler för uppsägning avfranchiseavtal. Sådana avtal innehåller ofta enskiljeklausul. Beträffande skiljeklausuler så anserjag att ett minimikrav bör vara att franchisegivarenskall betala hela eller större delen av kostnadernai skiljeförfarandet.Unidroits generalförsamling har i september 2002antagit en modellag för franchising. Jag anserdärför att det är hög tid att regeringen utan onödigtidsutdräkt utifrån Unidroits modellag lämnarförslag till om lagstiftning som syftartill att skydda franchisetagarna ifranchiseförhållandet och att göra parterna merjämbördiga. En sådan lagstiftning bör innehållaregler om bl.a. informationsskyldighet förfranchisegivaren, förhandlingsrätt förfranchisetagare och regler om uppsägning.Vad som sålunda anförts i reservationen börenligt min mening , med bifall tillmotion L281, som sin mening ge regeringentill känna.2. Avtalsvillkor mellan näringsidkare (punkt 2)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 2. Därmed bifallerriksdagen motion 2002/03:L310.StällningstagandeVi vill peka på det skydd som lagstiftningen i mångaavseenden ger konsumenterna som den svagare parten iavtalsförhållanden. Motsvarande skydd finnsemellertid inte för småföretagare som ofta kanbefinna sig i en underlägsen position i ettmellanhavande med ett större företag eller enkoncern. För småföretagaren är, enligt vår mening,en kostsam juridisk process ett betydligt störreproblem än för den stora koncernen med helt andraekonomiska förutsättningar. Detta leder många gångertill att småföretagaren tvingas avstå från attprocessa om ett berättigat krav. Vi kan konstateraatt avtal mellan näringsidkare ofta innehåller enskiljeklausul. Till nackdelarna med ettskiljemannaförfarande hör att det är dyrt, vilketsärskilt drabbar småföretagaren. Skiljeklausuleranses allmänt oskäliga i avtal mellan näringsidkareoch konsument. Däremot hör det till ovanligheternaatt domstol jämkar en skiljeklausul i ett avtalmellan näringsidkare. Vi anser i likhet medmotionärerna att regeringen skall tillsätta enutredning som skall lägga fram förslag som ökarmöjligheterna att jämka avtal mellan näringsidkare.Vad som anförts i reservationen bör enligt vårmening , med bifall till motion L310, somsin mening ge regeringen till känna.Särskilt yttrandeFranchisingav (), (),() och ().Parterna i ett franchiseförhållande är intejämbördiga. Franchisetagarna intar ofta enunderlägsen ställning i förhållande tillfranchisegivarna. Franchiseavtalen är dessutom mångagånger ensidigt utformade till franchisetagarensnackdel. Vi anser därför att det bör införas enlagstiftning om franchising i som gerfranchisetagarna ett minimiskydd.Unidroits generalförsamling har i september 2002antagit en modellag angående franchising. Därtillkommer att man inom avser attutreda frågan om det bör införas en lag omfranchising i . Mot denna bakgrund har viinte funnit skäl att reservera oss. Vi avser istället att avvakta resultatet av det aviseradearbetet, vilket vi noga kommer att följa.BilagaFörteckning över behandlade förslagMotioner från allmänna motionstiden2002/03:L281 av och () vari föreslås att fattarföljande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om en lagstiftning somreglerar franchiseverksamheten i Sverige.2002/03:L310 av m.fl. (kd) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen begär att regeringen tillsätter enutredning med uppgift att komma med förslag tillåtgärder för att stärka mindre företags möjligheteratt jämka oskäliga avtal mellan näringsidkare.