bet · GQ01SFU10 · 2003-05-20 00:00:00 — Men vidgar man detta, som jagändå tror att man ska göra, till bredare frågor omutmattningsdepressioner och liknande, är det enväldigt tydlig ökning av den typen av sjuklighet iSverige. Det stämmer väl med den bild jag har visattidigare. (Bild 22) Men det är också viktigt att komma ihågatt vi fortfarande har en väldigt stor grupp medrörelseorgansbesvär. Det är fortfarande den störstagruppen. Den ökar också. Men inte nog med det.Dessutom ökar övriga sjukdomar, och där ingår jusjukdomar som i allmänhet inte har med arbetslivetatt göra, till exempel cancersjuklighet och en mängdandra typer av sjukdomar som inte går att förklaraentydigt med arbetslivet.Där kan man möjligen fundera över om en del av denhär ökningen inte alls behöver orsakas avarbetslivet men ändå har med arbetslivet att göra pådet sättet att det är svårare att arbeta med litesjuklighet i ett modernt arbetsliv än vad det varför . Det kanske är svårare atthantera lite värk och lite trötthet i ett arbetslivsom ställer ökade krav på medarbetarna.Jag ska sluta där. Jag vill bara säga att jaguppfattar att det finns ganska bra belägg i Sverigeoch i några andra länder för en tydlig ökning av depsykosociala problemen i arbetslivet och att detväldigt tydligt hänger samman med ökad sjukfrånvaro.Men det varierar väldigt kraftigt. Det finns iSverige, och det är väldigt viktigt att ha klart försig, företag, verksamheter och även kommuner ochlandsting som har en väldigt bra psykosocialarbetsmiljö. Det glömmer man väldigt lätt bort. Detär väldigt stor variation här.Åke : Jag vill också tacka för att jag fickmöjligheten att komma hit och visa vad vi håller påmed på Institutet.De frågor som jag tänkte belysa är: Vad är det fördiagnoser som ligger bakom den ökade sjukfrånvaron,och vad kan man göra åt dem? Just den detaljen harju också varit uppe i frågestunden.Var kan man se de här sjukskrivningsdiagnoserna?Var finns de någonstans? görju sina årliga punktundersökningar, men sedan harAFA, alltså arbetsmarknadens partersförsäkringsbolag, en databas . Där har manregistrerat diagnoser på dem som får utbetalningdärifrån. har hakat på och gör sedan 1995samma sak. Detta har vi validerat. Vi harkontrollerat att det stämmer, och vi använder nu dethär väldigt mycket i vår forskning, och vi tittar påförändringar. Och det tänkte jag visa.Det har till exempel varit uppe en diskussion omregionala förändringar. Här har vi då en bild medregionala förändringar i landsting. Det handlar omantal sjukfall, eller längre, per tusenlandstingsanställda. har jag tagit mentaldiagnos, för det var det som det här passet skullehandla om. När det gäller långtidssjukskrivna, merän , för mental diagnos vet vi att det tillganska stor del handlar om det som populärt kallasför utbrändhet, utmattningsdepression ellerutmattningssyndrom. Här ser man att det inte ärriktigt samma nord-sydliga gradient som när detgäller sjukskrivningar i allmänhet. Det man kan seär till exempel att har den högstasjukskrivningen 2001. De här staplarna är alltsåfrån 1998, 1999 och 2001, och där leder Värmland.Ett annat intressant fenomen är , där detfördubblades , och sedan har detgått ned. Vi låter nu Statistiska centralbyrånhjälpa oss att undersöka vad det kan bero på. Som nivet har det varit neddragningar pålandstingen, och vi håller nu på att kartlägga hurmycket det betyder. När det gäller just ,som vi har gjort en specialstudie av, var det underdet här året en otrolig turbulens medomorganisationer, nedläggning av sjukhus och såvidare, som kan förklara det här.Kalmar är ett landsting som har väldigt lite avden här problematiken. Där har vi också enspecialstudie på gång. En del av det kan kanskeförklaras av att man inte har haft så mycketneddragningar där. Sedan är det då de norrländskalanstingen, och där är det, som sagts tidigare,ganska högt.I är det ganska lite. Det kan kanskeförklaras med, när det gäller just det här medarbetslöshet och sådant, att det är lättare att fåjobb i . Det är vad Statistiskacentralbyrån tipsar oss om. (Bild 24) En annan intressant fråga är: Hur serdet ut om man jämför diagnoserna i kommuner,landsting och LO-kollektivet? Det här är det som AFAförsäkrar. Mentala sjukdomar, som jag sade handlardet till ganska stor del om utmattningsdepression,muskuloskelettala sjukdomar, sjukdomar i luftvägarnahjärt-kärlsjukdomar utgör tillsammans avsjukskrivningsproblematiken, vilket yrke ellervilket jobb man än har. Det har vi sett i den härdatabasen.Det som är intressant att se när det gällerutmattningsdepression är att LO-kollektivet harganska lite av de problemen. Där dominerarfortfarande de muskuloskelettala problemen. Ikommuner och landsting är det fler, ungefär entredjedel, som har utmattningsproblem. (Bild 25) Maslach, som myntade begreppet , tittade just på människovårdande yrken. Detvar utifrån det som hon myntade begreppetutbrändhet. Vi har också tittat på olika yrken påsamma arbetsplats. Då har vi återigen tagitsjukvården. Vi har jämfört städare, undersköterskor,sjuksköterskor och läkare. Då ser man att den gruppsom har mest av utmattningsproblematiken är läkarna,. Man kan titta på andra yrken. Den enda gruppsom slår läkarna är präster. De har av den härproblematiken. Städare och undersköterskor har, somni ser, mer av muskuloskelettala problem, och dethar väl att göra med belastningen på just muskleroch leder. (Bild 26) Vad är det som är gemensamt för de härfyra diagnoserna? Det finns säkert flera saker, menen sak som vi kan ta fram är stress. Vi vet attstress leder till spänningar i muskler, och att detpåverkar i fråga om blodtryck och hjärtinfarkt ärkänt. Det gäller även utmattning och depression.Stress är den gemensamma nämnaren. (Bild 27) På har vi haft enstudie där vi har tittat på tjänstemän. Där har viförsökt att validera de här diagnoserna. Det vikunde hitta när det gäller dem som är sjukskrivnaför en mental diagnos, det som populärt kallasutbrändhet, utmattningsdepression eller vad vi vill,var att , , hade en egentligdepression, enligt de definitioner som finns för attdiagnostisera en psykisk sjukdom. (Bild 28) Vad säger de här människorna som vi harundersökt? Vi är nu uppe i 350 stycken. Vad säger deär orsaken till det här? Ja, i av fallen hittarvi ingen annan utlösande faktor än arbetet. I restenhandlar det om familj och det privata livet. När detgäller familj är det övervägande kvinnor, och närdet gäller arbetet är det ganska lika mellan män ochkvinnor.Vad säger de då att det är på arbetet som orsakardet här? De flesta säger att det har att göra medomorganisationer. Då gäller det inte förstaomorganisationen, utan det handlar om när det blirtre, fyra omorganisationer inom en ganska kort tid.Då ställer sig till och med stora starka karlar ochgråter för att de inte vet vem som är arbetskamrat,vem som är chef eller vad de ska göra. Det finns enannan sak som kanske är kombinerad med detta. betyder ofta att det blir färre somska göra samma jobb, och det blir en för storarbetsbörda. Det här är det som våra patienter sägeratt det handlar om.När de kommer till oss har de varit sjukskrivna iminst . Vi har då försökt att göra en litenbeskrivning av hur de upplever det. När de har gåttin i väggen, som de kallar det, säger de ofta attdet hände vid en ganska exakt tidpunkt. De säger:Det var då jag tog uppbilnyckeln och inte kom på vad man skulle ha dentill. Jag hittade inte bilen. Jag kom inte ihågkodnumret på min dator. Men om man går tillbaka ochtittar ser man att den här processen har pågåttunder en . Det börjar ofta med värk ikroppen. Om man har ett arbete där man användermusklerna kan man ju tänka sig att det är det somman sjukskriver sig för i första hand. Sedan kommerdå andra besvär som de beskriver det här beskriversamtliga ganska entydigt. Det är sömnbesvär, och ioch med sömnbesvär blir det energilöshet ochminnesproblem. Glädjelöshet och nedstämdhet följerav det, och sedan är utmattningssyndromet där. Dethär är alltså ett förlopp som vi har kartlagt.Det här är då det som vi frågar patienterna om. Vihåller nu på med två studier där vi försöker följadet här när det gäller läkare och sjuksköterskorprospektivt. Det är en longitudinell studie somkommer att ta . Den kommer inte attbli klar innan jag har gått i pension.Vad kan man göra åt det här, och vad har KI,, och gjort åt den härproblematiken? Ja, har vi haft modeller.Vi har byggt upp modeller i samråd med svenskexpertis och utländsk expertis. Vi har haftseminarier. Vi har haft konferenser. På det sättethar vi nu evidensbaserade modeller för hjärtproblem,smärta i rygg och nacke, astma och KOL. Vi har intehittat på några modeller. Vi använder de modellersom vi har lärt oss av litteraturen och av de härmodellerna. Det vi har gjort är att vi har använtdem systematiskt på olika sätt, och vi harrehabiliterat folk och sett vad det ger för nytta.Gör man rätt saker i rätt tid halverar manåtminstone förtidspensioneringen, om man tar diagnosför diagnos. Vi håller nu på att ta fram liknandemodeller för psykiska utmattningstillstånd. De häranvänder vi nu i landsting och på företag, och vihar just fått resultatet från de företagsom vi håller på med och ett landsting. Vi ser attvi i samtliga fall minskar sjukskrivningarna genomatt gå in , kartlägga riskpatienterna ochåtgärda riskpatienterna när det gäller bådearbetsorganisationen och de personliga problemen.Med detta har vi vänt kurvan på de här företagen.Vi provar samma sak på landsting. Och iVästernorrland har vi fått det att gå ned. Vi hartvå landsting. Det är , eftersom det är detlandsting som har lägst siffra vi vill lära ossvad det är där som gör att det fungerar. Och så ärdet . Där har vi utbildat 19kuratorer, sjuksköterskor. Där jobbar vi just med dementala diagnoserna för att lära oss hur man skahandskas med dem och ta hand om dem.Som avslutning vill jag nämna vad vi gör när detgäller utmattningsproblematiken, utbrändheten. Somni såg på förra föreläsarens bilder är det detta somökar mest. Vi tror att behandling ska ske i grupp.Det har vi fått lära oss nationellt ochinternationellt. Vi tror på gruppterapi, och vihåller nu på att pröva en sådan gruppterapi. Vikopplar det till att man verkligen tittar på denarbetsinriktade rehabiliteringen som mantittar på individen. Vi har utbildat samtalsledareför psykoterapin, 19 stycken som jag sade, iVästernorrland. Vi tror inte att det finnstillräckligt med terapeuter för att kunna ta hand omdet som pågår, men vi har även tittat på en annanteknik. I tittar vi på dem som är i riskzonenför det här, och så har vi utbildat folk för att tahand om det. Just det här håller vi på att utvärderai dagarna.Linnéa (): Jag skulle vilja fråga dig,, om ett par saker som jag fastnadeför i ditt anförande.Vi vet alla att sjukskrivningarna är mestomfattande inom kommuner och landsting, och detvisade du. finns det en hel del privatavårdgivare där arbetsuppgifterna är desamma. Vad jaghar förstått både av din föredragning och avtidigare statistik är sjukfrånvaron inte lika högdär, trots att det som sagt är samma arbetsuppgifteroch ganska pressad ekonomi antar jag de flesta harju avtal med kommunerna. Det är också mycket kvinnorsom är anställda. Jag skulle vilja höra om niforskar kring det och tittar på vad man kan lära ikommuner och landsting eller vad orsakerna kan vara.Du nämnde att av faktorerna är det som berorpå arbetslivet. I den allmänna debatten kan man troatt det är . Du nämnde att förändringar iprivatliv, familjestruktur och annat är en stor delmen att det där finns dåligt med forskning. Det ärlite bekymmersamt, för det borde ju vara intressantdels ur det här perspektivet som gällersjukskrivningar och ohälsa, dels med tanke på attdet väl ofta drabbar kvinnor. Därför skulle detkunna vara ett intressant forskningsområde urjämställdhetssynpunkt.Min fråga är: Finns det någonting som tyder på attintresset för forskningen om de här frågorna ökar?Staffan : Vad gäller den första fråganuppfattar jag det hela ungefär som du: I stort settser det lite bättre ut i de privatiseradeverksamheterna. Man får hålla koll på att detverkligen är samma verksamhet. Det är inte alltidriktigt på det sättet, för all del. Man bör dessutomförstås hålla koll på att personalsammansättningenser likadan ut, så att det inte är ungdomarna somflyttar över till de privata verksamheterna.Dessvärre, kan man säga ur forskningsperspektiv,är det alldeles för lite privata verksamheter. I deundersökningar vi har är de lite för få. I mångakommuner råder ju fortfarande den klassiskakommunala ordningen. Generellt uppfattar jag nog attdet ser ut som du antydde, men vi behöver beforskadet ytterligare. Framför allt behöver vi ju ta redapå vad det är som gör att det är så här. Är det attde är privata? Har de bättre ledarskapsorganisation?Är enheterna mindre? Är de kanske stabilare? Det ärnog riktigt att de yttre ekonomiska faktorerna serrätt likartade ut. Det är press på även den typen avverksamhet.När det gäller privatlivsfaktorer är det ettproblem. Vi har forskningsmässigt försökt gå eftertvå spår, kan man säga. Det ena är det vi brukarkalla belastningsspåret. Människor som har storaprivatlivsbelastningar mycket små barn,vårdnadsansvar för äldre anhöriga och så vidare borde rimligen bli mer utmattade än de som inte hardet. Men så ser det inte riktigt ut. De friskaste vihar är kvinnor med många barn. Vi vet inte riktigthur vi ska tolka det här. Det tycks som om en del avdessa belastningar också är friskfaktorer. Mendelvis är det också en fråga om hur vi mäter det. Vihar för primitiva kriterier för det. De studier somjag har sett där individerna anger att det ärproblem i balansen mellan privatliv och arbetsliv,där får man utfall för risken för sjuklighet.Alltså: De som har svårt att hantera situationen när antingen jobbet inkräktar på privatlivet ellertvärtom är sjukligare.Det andra spåret, som inte har gett något i dethär sammanhanget, har att göra med så att sägatraumatiska händelser i privatlivet, alltsåskilsmässor, dödsfall, sjuklighet och annat som juockså händer i livet. Det påverkar så klartindividuell sjuklighet. Människor som är med omsvåra händelser löper större risk för sjuklighet.Men det har inte vad vi kan se förändrats över tidsärskilt mycket, så det förklarar inte mycket av denaktuella ökningen av sjukfrånvaron.Men det finns ett ökat intresse. Jag kan svara japå den frågan. Jag råkar sitta i enprioriteringskommitté i förarbetsliv och sociala frågor, och där är det enväldig mängd intressanta forskningsprojekt på gångnu. Vi har för lite pengar för att ge till så många,men det kan ni ju ändra på om ni vill! Vi tycker attdet över huvud taget finns ett ökat intresse försjukförsäkringsfrågor. Det är kanske den roligasteoch mest positiva effekten av eländet, så att säga.Många forskare är intresserade, och det leder ocksåtill att det blir många aspekter på det hela frånalla möjliga olika håll bland annat detta.Anita (): Det är inte bara pinsamt att rehab-pengar inte används det är ju mer allvarligt änså. Det är många som blir drabbade och måste väntapå hjälp och fortsätta att vara sjukskrivna.Så till min fråga. talade i sittanförande om frånvaro från arbetsplatsen, men somsagts här nu kan ju frånvaron bero på andra problemän vad som sker på arbetet, och jag skulle vilja attäven kommenterar det.Herr ordförande! visade på attdet finns stora skillnader mellan olika branscher,medan jag uppfattade att menade att såinte var fallet. Kan jag få en kommentar till det?Anna : Vad jag sade i frågan om frånvaro frånarbetsplatsen var att jag tror att det inte är ensärskilt fruktbar angreppsmetod att utdela skulddärvidlag. Det spelar inte så stor roll om det ärarbetet i sig som är orsak eller om det finns någonannan orsak eller är fråga om en blandning avorsaker. Allt finns med. Det som är viktigt är attfå mötet mellan den specifika arbetsplatsen och denspecifika människan att fungera irehabiliteringssituationen. Det är intressantoavsett orsaken, därför att det är där det avgörs omman kan komma tillbaka eller inte.Så mycket vet vi att de rehabiliteringsinsatsersom verkar ge verkligt resultat något som vi kanmäta, och vi har försökt på många sätt har iallmänhet att göra med att man gör saker påarbetsplatsen eller att man byter arbete. Det ärotroligt viktigt att man hamnar rätt och får rättförutsättningar för de skavanker man kan ha, ävenvid återgång. Det mötet blir avgörande för om detfungerar väl eller inte. Det är nog också så att hurmycket långtidsfrånvaro man har faktiskt är ettväldigt bra mått på hur bra en arbetsplats fungerar.Det behöver inte alls bero på att sjukledigheten harsin grund i själva arbetsplatsen, utan det kan varaså att en arbetsplats är bra på att över huvud tagetta hand om hela människan, oavsett varifrånpåfrestningarna kommer. Arbetsplatsen blir ett stödnär livet hemma strular eller en ytterligarebelastning när livet hemma strular.Själva mötet mellan arbetsplats och människa äralltså hur som haver viktigt, alldeles oavsett vadskälet till sjukdom är. Det är min enkla synpunkt pådet här. Det är självklart att det förekommer enmängd olika skäl till sjukfrånvaro, men sjuknärvaro,som faktiskt också är viktigt, som det också står iden här propositionen, avgörs på arbetsplatsen omarbetsplatsen kan fungera på ett sådant sätt att mankan ta emot människor som också har en eller annankrämpa eller har en eller annan påfrestning i sittliv.Även i min bild var det skillnad mellanbranscherna. Men det är så att oavsett bransch ärfrånvaron högre i Norrlandslänen. Om man jobbar ibank i och är i en viss ålder så är manmindre sjuk än om man är lika gammal och jobbar ibank i Norrland.Staffan : har väl sagt det mesta. Jagkan hålla med om allt detta egentligen. Det honbetonar är en väldigt viktig faktor, där det ocksåbörjar finnas en del forskning , och det rörbegreppet sjukdomstolerans i yrken, alltså att dukan gå till jobbet även om du har lite krämpor. I deyrken som har det så kan man alltså i alla fall göranågot. Man kan välja sina arbetsuppgifter, man kanfå hjälp om man behöver och så vidare. En forskarepå som heter harpresenterat en studie som bygger på , eller egentligen ett annatAlectamaterial. Där visar hon ett helt linjärtsamband mellan hög grad av sjukdomstolerans i yrketoch låg grad av sjukfrånvaro allt annat lika,vilket är viktigt. Det betyder att yrket i denmeningen spelar en större roll. Det får, som Annabeskriver, naturligtvis en vidare betydelse i dethär sammanhanget.Siffran har jag bara skattat utifrån en mängdstudier där man försöker ange orsaker tillskillnader i arbetsmiljö som kan hänföras tillskillnader i sjukfrånvaro. Det är alltså en lite merbegränsad siffra. Det är ganska självklart. Vi harsjukdomar där det inte finns någon arbetsrelationalls, som gör att man sannolikt, precis som ärinne på, ibland kan gå till jobbet med eller utandessa sjukdomar, beroende på vad det är.En viktig förklaring till skillnaden mellan mänoch kvinnor som vi tenderar att glömma bort är attvi i har ett betydande sjukskrivningsmönsteri samband med graviditeter. En del av oss betraktarju inte ens graviditet som sjukdom. Men det är intebetydelselöst när det gäller att förklara skillnadenmellan män och kvinnor, så det behöver man ta hänsyntill.Regionsskillnaderna tar jag upp kanske framförallt för att visa att det är möjligt att göra något.Det gäller även den sektor som har fått så mycketkritik, nämligen kommunsektorn. Det finns alltså iSverige väldigt många väldigt bra kommuner som görett jättebra jobb och har en väldigt lågsjukfrånvaro. En del av dem ligger på de mestunderliga platser. Min favorit är Härjedalenskommun, som ju ligger i glesbygdsbälte i allrahögsta grad. Det är ohyggligt glest i ,men de har väldigt låg sjukfrånvaro. Det finns ocksåandra kommuner, även i norra förövrigt, som sköter sig mycket bra. Det är dem manvill komma åt. Det man önskar är ju att kommunernaskulle lära sig av varandra. Dessvärre tyder väldigtlite på att de gör det. Man skulle önska att delärde sig av de bästa, och åkte runt och kollade:Hur har de gjort i grannkommunen? Varför har manlägre sjukfrånvaro där?Annika Qarlsson (c): Vi pratade om att det är mångakvinnor som blir sjuka och mår dåligt. Vi har juegentligen nu den första stora gruppen av kvinnorsom har förvärvsarbetat hela sitt liv och samtidigtfortfarande haft ett stort ansvar för både hem ochbarn. Finns det någon forskning på det här områdetsom gör att man kan se hur det här har påverkat?Möter arbetslivet dem på deras villkor, eller är detfortfarande efter mäns villkor och mäns förmåga somvi kvinnor ska klara av att jobba fram ?Vi har gått in i en ny tid, inte baratideräkningsmässigt, det vill säga att vi har gåttin . Vi har också gått in i en ny typ avsamhälle där vi ska vara tillgängliga.Mobilen är påslagen det har jag hört vid fleratillfällen vi har en mängd strålning omkring oss,vi äter en annan typ av mat med mycket tillsatseroch så vidare. Finns det forskning där man ser påhur de här faktorerna påverkar hälsan och hur mankan klara av att tackla alla de övriga bitarna?Ser man att det finns bra behandlingsmetoder? Serman att det finns bra sätt att bemöta dem som fårdessa diagnoser och göra något bra av det hela?Mina frågor om forskning bör väl besvaras av ÅkeNygren. Behandlingsmetoder kanske ligger på Eva.Åke : Inom IT-branschen har man visat sig haproblem med utmattningsdepression just därför är på jobbet i stort sett dygnet runt. hardet väl sanerats lite där, så det kanske inte är detstora problemet.Mobiler, mejl, fax och allt som kan sammanfattasmed nåbarhet tror jag spelar väldigt stor roll. Jagkänner inte till någon forskning just om det, mendet spelar nog roll att man ska vara nåbar dygnetrunt. Det måste påverka stressfaktorn, som är bov i det här dramat.När det gäller behandlingsmetoder är det ju detsom vi försöker ta fram. Vi försöker också ta frambehandlingsmetoder för dem som är i riskzonen. Av deföretag som jag nämnde som vi har tittat på är detofta så här: Om i snitt är sjukskrivna så är20 % i riskzonen. Där har vi tillsammans medFörsäkringskassan och företagshälsovård gått in ochgett dem som är i riskzonen för att bli utbrända, fåont i ryggen eller angina pectoris eller någotsådant en behandling, och det är utifrån det vi seratt vi har fått sjukskrivningarna att vända. Det ärnär vi tar hand om hela bilden så att säga.Jan : Jag tänkte bara kommentera frågan omdubbelarbetande kvinnor. I den utredning som jagledde kan man med hjälp av många av de härforskningsrapporterna konstatera att det finns enviss sannolikhet för att man bör svara ja på denfrågan som ställde. Det är denförsta generationen av dubbelarbetande kvinnor somnu också slås ut i yrkeslivet. Där skiljer sigSverige markant från andra länder, så när man görjämförelser med andra länder måste man komma ihågatt den höga förvärvsfrekvensen just i dengenerationen kvinnor är unik för , och detfinns väl en del att fundera över vad gäller detta.Jag vill lägga till att man, i allt detmaterial som jag har sett som underlag för deutredningar jag har presenterat, slås av attsjukfrånvaron också och framförallt varierar mellanarbetsplatser. Kommun A kan ha sju gånger så högfrånvaro som kommun B. Då kan man knappast förklaradet med att kvinnorna i kommun B har skaffat sig detrevligaste och bästa männen i och detrevligaste barnen, medan kvinnorna i kommun A, somhar den höga frånvaron, har skaffat sig de allravärsta männen som inte har stöttat dem och såvidare. Skillnaden finns alltså även där,arbetsplatsmässigt. Men det finns nog en generellgrund för att dubbelarbete hos kvinnor spelar enviss roll.De stora, påfallande skillnaderna i sjukfrånvaroär två. Det är de regionala skillnaderna, som säkerthar att göra med attityder och praxis. Den andrastora skillnaden är att, allting annat lika, såskiljer sig sjukfrånvaron mellan arbetsplatser.Jag brukar säga att sjukdom och sjukfrånvaro inteär samma sak. Vid en viss given sjukdom är mansjukfrånvarande eller inte beroende påarbetsplatsens förmåga att anpassa sig efter deindivider man faktiskt har.