bet · GQ01SOU15 · 2003-05-15 00:00:00 — Mot denna bakgrund delarregeringen mot barnmisshandelsbedömning att det inte nu finns skäl attsärreglera misshandel av barn.Regeringen anser dock att det finns skäl attfortsätta arbetet med nu aktuella frågor ochdärvid analysera om det finns möjligheter attytterligare förstärka barns skydd mot våld ihemmet. Det får inte råda något tvivel om attbarn som direkt eller indirekt drabbas av våldges ett så fullgott rättsligt skydd som möjligt,anförs det.Regeringen föreslår att det i 29 kap. 2 §brottsbalken införs en ny straffskärp-ningsgrund avseende sådana fall där brottetvarit ägnat att skada tryggheten och tillitenhos ett barn i dess förhållande till ennärstående person.Bestämmelser om straffmätning, dvs. hurstraffet för brott skall bestämmas inom denram som straffskalan ger, finns i 29 kap.brottsbalken. Där sägs i 1 § att straffet, medbeaktande av en enhetlig rättstillämpning,skall bestämmas inom ramen för dentillämpliga straffskalan efter brottets eller densamlade brottslighetens straffvärde. Vidbedömningen av straffvärdet skall särskiltbeaktas den skada, kränkning eller fara somgärningen har inneburit, vad den tilltaladeinsett eller borde ha insett om detta samt deavsikter eller motiv som han eller hon haft. I 2§ anges i punktform olika omständighetersom vid bedömningen av straffvärdet, vidsidan av vad som gäller för varje särskildbrottstyp, särskilt skall beaktas i försvåranderiktning. Uppräkningen är endastexemplifierande och även andraomständigheter än de som nämns i bestäm-melsen kan därför i enskilda fall tillmätasbetydelse. När det gäller brott mot barn tordedet enligt regeringen främst vara punkterna 2,3 och 4 i 2 § som aktualiseras. Enligt punkt 2skall som försvårande omständighet vid be-dömning av straffvärdet särskilt beaktas omden tilltalade visat särskild hänsynslöshet.Enligt punkt 3 skall särskilt beaktas om dentilltalade utnyttjat någon annans skyddslösaställning eller särskilda svårigheter att värjasig. Enligt förarbetena till punkt 3 tar dennabestämmelse bl.a. sikte på brott som förövatsmot barn, handikappade eller äldre (prop.1987/88:120 s. 83). Enligt punkt 4 skall somförsvårande beaktas om den tilltalade grovtutnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukatett särskilt förtroende.Högsta domstolen har i ett avgörande (NJA2000 s. 612) beaktat att brottet riktats mot ettlitet barn såväl vid gradindelningen (grovmisshandel) som, såsom en försvårandeomständighet, vid straffmätningen. I sammamål ansåg det vara av visssjälvständig betydelse att ett brott mot ett barnframstod som ett missbruk av det särskildaförtroende som barnets mor visat genom attanförtro barnet i den tilltalades vård.Genom den nya bestämmelsen skapas enligtregeringen ett mer heltäckande straffrättsligtskydd än i dagens lagstiftning för barn iutsatta situationer. Straffskärpningsgrunden ärinte begränsad till att gälla enbart de fall dåbrottet riktat sig direkt mot ett barn utan böromfatta även sådana fall då brottet förövats inärvaro av ett närstående barn, t.ex. fall då ettbarn tvingas bevittna att en förälder blirslagen av den andre föräldern. Enligtregeringen torde tillägget också bidra till attden särskilt stora utsatthet som barn befinnersig i då förövaren är närstående till barnet istörre utsträckning uppmärksammas ibrottsutredningar och i brottmålsprocessen iövrigt. Regeringen påpekar att den föreslagnastraffskärpningsgrunden kommer att ha sittfrämsta tillämpningsområde vid vålds- ochsexualbrottslighet men att bestämmelsen kanvara relevant även vid andra typer avbrottslighet. Som exempel nämns det fallet atten förälder hotar den andre föräldern ellerinför barnet slår sönder det gemensammahemmet.När det gäller begreppet "närståendeperson" i lagtexten anges i special-motiveringen (s. 111) att tillnärståendekretsen främst hör barnets mor ellerfar eller fosterföräldrar men att ävensamboförhållanden givetvis hör hit. Normaltsett har barn dock en nära och förtroendefullrelation även till andra vuxna än de som merdirekt ingår i familjen, såsom t.ex. mor- ochfarföräldrar, mostrar och fastrar. Enligtregeringen bör även dessa omfattas av be-stämmelsen.MotionerI motion So42 av . (m) yrkas att beslutar attskärpa straffet för barnmisshandel (yrkande11). Motionärerna anser att grov misshandelav barn bör rendera fängelse.I motion So44 av m.fl. (kd)begärs tillkännagivanden dels om enutvärdering av den särskildastraffskärpningsgrunden i (yrkande 2), dels om en översyn avbarnrättsperspektivet i (yrkande3). Motionärerna anser att en utvärdering börgöras av domstolarnas praxis ochbarnrättsperspektiv efter införandet av densärskilda straffskärpningsgrunden.I motion So45 av m.fl. (c)begärs ett tillkännagivande om attkriminaliseringen av misshandel som riktarsig mot barn bör särregleras (yrkande 1).Motionärerna anser att en sådan särregleringär nödvändig för att öka skyddet av barnen.Motionärerna yrkar vidare att skallbegära att regeringen återkommer med enanalys av vilka konsekvenser en särregleradkriminalisering av barnmisshandel kan få(yrkande 2). Slutligen begärs i motionen etttillkännagivande om att utvidga begreppetnärstående person (yrkande 3). Motionärernapåpekar att barn kan ha mycket stor tillit äventill andra vuxna personer i sin vardagliganärhet än släktingar, t.ex. idrottsledare ellerlärare.Justitieutskottets yttrandeJustitieutskottet behandlar inledningsvisbegäran i motion So45 (c) yrkandena 1 och 2om att utreda ett särskilt barnmisshandelsbrottsamt önskemålet i motion So42 (m) yrkande11 om en skärpt påföljdspraxis vidbarnmisshandel med ett straffminimum påfängelse . Utskottet känner sympati förmotionärernas önskemål. Misshandel av barnhör till de allra grövsta brotten och det finnsrättspolitiska skäl som talar för att dessa brottborde ha en särskild brottsrubricering. finns det emellertid en radkomplikationer av lagstiftningsteknisk natur.Exempelvis måste tas ställning till om ensärreglering skall omfatta alla personer under18 år eller enbart barn under en viss lägreålder. En annan fråga är hur lagstiftaren viden särreglering skall förhålla sig till fall däroffer och gärningsman är relativt jämnåriga.Det finns risk att gränsdragningsproblemskapas. Lagstiftaren måste också fråga sig omdet är lämpligt att införa ytterligare brott därvad gärningsmannen känt till eller bortmisstänka om offrets ålder är avgörande vidbedömningen av gärningen (jämför sexuelltutnyttjande av underårig i 6 kap. 4 §brottsbalken och 6 kap. 11 § samma balk).Det måste enligt justitieutskottet även tasställning till om andra brott som kränker barnsintegritet, t.ex. olaga hot, också börsärregleras. anför attproblemen således är många och att detknappast finns några enkla lösningar.Utskottet hänvisar dock till att regeringenavser att fortsätta arbetet med hithörandefrågor i syfte att analysera om det finnsmöjligheter att ytterligare förstärka barnsskydd mot våld i hemmet. Det behövs såledesinget sådant uttalande om utredningsarbetesom efterfrågas i motion So45 yrkandena 1och 2.I avvaktan på resultatet av ytterligareanalyser anser justitieutskottet att den vägregeringen anvisar framstår som framkomlig.Genom införande av en nystraffskärpningsgrund som särskilt tar sikte påbarns trygghet och tillit i förhållande tillnärstående vuxna betonas ytterligare detutomordentligt allvarliga i att vuxnafamiljemedlemmar förgriper sig på barn ifamiljen och ytterligare möjligheter tillstraffskärpning öppnar sig.Justitieutskottet betonar dock att vad som nusagts inte innebär att yrkandet i motion So42yrkande 11 om ett straffminimum på två årtillgodosetts. Härför skulle krävas ett särskiltbarnmisshandelsbrott eller, i och för sig, attstraffminimum för grov misshandel höjdes tillfängelse . Den frågan är inte aktuell idetta ärende. När det gäller straffmätningen idet enskilda fallet måste alltså som hittillssamtliga omständigheter beaktas inom ramenför det straffbud som skall tillämpas,naturligtvis med beaktande av reglerna i 29och 30 kap. . Justitieutskottetanser att motionsyrkandet bör avslås.Justitieutskottet behandlar även förslaget imotion So45 (c) yrkande 3 att begreppetnärstående person skall ges en vidare tolkningän regeringen föreslagit. Motionärernas tankeär att det finns fler för barnet viktiga personer,t.ex. lärare, i barnets närhet och att ettövergrepp från någon av dem skulle kunnavara minst lika allvarligt för barnet som omövergreppet skedde inom familjen.Justitieutskottet delar inte denna uppfattning.Utskottet vill göra gällande att relationeninom familjen, också i den utvidgadebemärkelse som begreppet används här, haren annan karaktär, inte minst beroende pårelationerna mellan familjens vuxna.Relationerna inom familjen kan därför i prin-cip inte likställas med relationerna till andra ioch för sig viktiga personer för barnet. Omnärståendekretsen görs för vid kan det också ipraktiken bli omöjligt att användastraffskärpningsbestämmelsen på avsett sätt.Risk finns i stället att bestämmelsen kommeratt verka i straffskärpande riktning så snart ettbarn bevittnat ett brott oavsett förhållandena iövrigt. Enligt justitieutskottet är detta inteavsikten. Utskottet anser att motionsyrkandetbör avslås.I sitt yttrande påpekar justitieutskottet att detav motiveringen till den föreslagnastraffskärpningsbestämmelsen framgår att deni första hand tar sikte på situationer där en tillbarnet närstående person förgriper sig påantingen en annan sådan person eller påbarnet självt. konstateraremellertid att bestämmelsen enligt sinordalydelse har en längre räckvidd än så. Dentäcker också situationer där antingengärningsmannen eller offret är en till barnetnärstående person medan den andra personeninte tillhör denna krets under förutsättning attbrottet är ägnat att skada barnets trygghet ochtillit till den närstående personen. Dessa fallhar inte närmare övervägts i propositionen.Enligt justitieutskottets mening kan man dockinte bortse från att barnets trygghet och tillittill den närstående i särskilda fall kan ta skadaav att barnet ser den närstående t.ex.misshandla en tredje person eller barnet serhonom eller henne bli misshandlad av entredje person.Vidare anser justitieutskottet att det börframhållas att den nya bestämmelsen intebegränsar sig till straffmätningen vidvåldsbrott, även om den kommer att ha sittfrämsta tillämpningsområde när det gällersådana brott och sexualbrott. Bestämmelsenkan också, som regeringen påpekar, varatillämplig vid t.ex. olaga hot och vissa fall avskadegörelse. Däremot är det enligtjustitieutskottets mening svårare att tänka sigatt bestämmelsen skulle komma tillanvändning vid rena förmögenhetsbrott, ävenom det inte helt kan uteslutas att också sådanabrott skulle kunna vara ägnade att skadabarnets trygghet och tillit till en närståendeperson. Om en viss gärning skall anses havarit ägnad att skada barnets trygghet och tillitpå det sätt som krävs för tillämpning avbestämmelsen är en fråga som, somregeringen anför, måste bedömas utifrånsamtliga omständigheter.Enligt utskottets mening bör riksdagenberedas tillfälle att godkänna vad utskottetanfört om straffskärpningsbestämmelsensräckvidd.Vid en sammantagen bedömning och medde förtydligande uttalanden som gjorts i detföregående tillstyrker justitieutskottetregeringens förslag till nystraffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § 8brottsbalken.När det slutligen gäller motion So44 (kd)yrkandena 2 och 3, som går ut på att den nyaregleringen bör utvärderas, anförjustitieutskottet att det i princip har sammauppfattning. Utskottet konstaterar att allaväsentliga förändringar på straffrättensområde brukar utvärderas efter några år.Utskottet har ingen anledning att tro att så inteskulle bli fallet i detta ärende, i synnerhet somregeringen, som framgått ovan, avser attfortsätta att arbeta med frågan om skydd förbarn mot våld i hemmet. Något uttalande frånriksdagen behövs inte. anseratt motionsyrkandet bör avslås.Socialutskottets ställningstagandeSocialutskottet delar justitieutskottetsuppfattning att dels bör antaregeringens förslag till nystraffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § 8brottsbalken, dels godkänna de förtydligandeuttalanden om bestämmelsens räckvidd somjustitieutskottet gör i sitt yttrande i ärendet (s.143-144).Såvitt avser motionerna So45 (c) yrkandena 1och 2 om ett särskilt barnmisshandelsbrottsamt So42 (m) yrkande 11 om skärptpåföljdspraxis vid barnmisshandel harsocialutskottet heller ingen annan uppfattningän justitieutskottet. Misshandel av barn hörtill de allra grövsta brotten och det finnsdärför all anledning att känna sympati förmotionärernas önskemål. Även socialutskottetanser dock, med hänvisning till de skäl somjustitieutskottet anfört, att motionsyrkandenabör avslås.Liksom justitieutskottet anser socialutskottetatt det skulle föra för långt att ge begreppetnärstående person en sådan utvidgad tolkningsom förordas i motion So45 (c) yrkande 3.Yrkandet avstyrks därför.I likhet med justitieutskottet förutsättersocialutskottet att en utvärdering kommer attske av den nya straffskärpningsgrunden ävenutan något uttalande från sida.Motion So44 (kd) yrkandena 2 och 3 avstyrksdärför.Särskild prövning när barnet varit placerat itre årUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör, med en smärre språkligändring, anta regeringens förslag till vissaändringar i socialtjänstlagen (2001:453) ochlagen (1990:52) med särskilda bestämmelserom vård av unga. Ändringarna innebär attsocialnämnden, när ett barn varit placerat isamma familjehem , skall övervägaom det finns skäl att ansöka omöverflyttning av vårdnaden om barnet tillfamiljehemsföräldrarna. Motioner, vari påskilda sätt framförs kritik mot lagförslagen,bör avslås.Jämför reservationerna 24 (m, kd) och 25(fp).PropositionenRegeringen föreslår nya bestämmelser isocialtjänstlagen och LVU med innebördenatt när ett barn varit placerat i samma fa-miljehem skall socialnämndenöverväga om det finns skäl att ansöka omöverflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 §föräldrabalken.Lagstiftningens intentioner är sedan längeatt barn skall återförenas med sina föräldrarnär syftet med vården uppnåtts. Socialtjänstenhar ett uttalat ansvar att hjälpa föräldrarna attkomma till rätta med de svårigheter som lettfram till att barnet placerats utanför hemmet.Det förekommer dock att det inte är möjligtatt trots omfattande och långvariga insatseråstadkomma en återförening. Barn somplaceras i familjehem blir ibland kvar i vårdenunder . Det är inte ovanligt att barnlever i ovisshet om var de hör hemma och omhur länge de får bo kvar i ett familjehem.Enligt regeringen är det angeläget att dessabarns situation uppmärksammas och att derasuppväxt så långt det är möjligt tryggas.En förälder som brister i omsorgen om ettbarn på ett sådant sätt att det medförbestående fara för barnets hälsa ellerutveckling kan, enligt 6 kap. 7 §föräldrabalken, fråntas vårdnaden om barnet. I6 kap. 8 § föreskrivs att vårdnaden i vissa fallskall kunna flyttas till familjehemsföräldrarhos vilka ett barn stadigvarande vårdats ochfostrats om det är uppenbart bäst för barnet attdet rådande förhållandet får bestå. Särskildaregler finns om hur en ny vårdnadshavareskall tillsättas om barnets ursprungligavårdnadshavare avlider.Av propositionen Vårdnad och umgängem.m. 1981/82:168) framgår attöverflyttning på grund av föräldersolämplighet endast undantagsvis tordeaktualiseras om barnet inte dessförinnanberetts vård enligt LVU. Det är först när enåterförening och omfattandeinsatser inte kan komma till stånd som det kanbli fråga om att ändra vårdnaden med stöd avbestämmelserna i 6 kap. 7 §. När det gällerbestämmelsen i 6 kap. 8 § klargörs ipropositionen att bestämmelsens främsta syfteär att förhindra att barn som har rotat sig i ettfamiljehem blir uppryckta från en miljö där defunnit sig till rätta och känner en störresamhörighet och känslomässig förankring än idet egna hemmet. Barnets inställning är avstor vikt vid dessa beslut.Av en undersökning som gjorts avSocialstyrelsen 2000 framgår att i de få fallsom möjligheten att överflytta vårdnadenanvänds är det snarare ett sätt att bekräfta enrådande situation. Barnen har varit placeradeunder och uppfattarfamiljehemsföräldrarna som föräldrar.Familjehemsföräldrarna vill blivårdnadshavare och föräldrarna ger sittsamtycke. Det förefaller som omöverflyttning av vårdnaden inte initieras i defall där huvudsyftet är barnets behov avtrygghet i ett längre tidsperspektiv. För 98 %av barnen som varit placerade i minst fem århar vårdnaden inte flyttats. Skäl som anges tillatt ansökningarna om överflyttning avvårdnaden förekommer i så liten utsträckningär rädsla för att kontakten mellan barnet ochföräldrarna skall upphöra helt, att man intevill döma ut föräldern som vårdnadshavareoch därför avstår samt att man saknar kunskapom hur man skall arbeta med överflyttningarav vårdnaden.De skäl som redovisats är enligt regeringensuppfattning inte tillräckligt starka ur ettbarnperspektiv. Genom en överflyttning avvårdnaden skapas bättre möjligheter förkontinuitet och trygghet i vården. Att ettövervägande görs när barnet varit placerat i samma hem kan anses rimligt mot bak-grund av att de flesta barn som blir kvar längei vården placerats i åldern . Treår är då satt i relation till barnetsålder och mognad. Regeringen framhåller attdet inte kan uteslutas att det kan behövaslängre tid än innan barnet rotat sig ochdet kan anses vara till barnets bästa attvårdnaden överflyttas till familjehemmet. Detär dock angeläget att en prövning skerregelbundet. bör, vilketpåpekas av JO, noga väga skäl för och emotoch noga motivera och dokumentera detställningstagande man kommer fram till. Avvikt är att alltid beakta hur barnets umgängemed de biologiska föräldrarna har sett ut ochhur det fungerat. I enskilda fall kan det genompraktiska hinder, t.ex. vistelse i fängelse,uppstå en situation som innebär långafamiljehemsvistelser utan attgrundanknytningen till den biologiskaföräldern bryts. Sådana omständigheter börbeaktas. Regeringen vill dock särskilt betonaatt det är det enskilda barnets bästa som skallvara avgörande vid dessa ställningstaganden.MotionerI motion So43 av m.fl. (fp)yrkas att begär att regeringenåterkommer med förslag till ändringar avsocialtjänstlagen (yrkande 4 delvis).Motionärerna anser att en treårsgräns inte börgälla i alla fall utan att överväganden omöverflyttning av vårdnaden skall göraslöpande under ärendets gång. Motionärernapåpekar att det redan i ett tidigt skede kanvara uppenbart att en överflyttning avvårdnaden skulle gagna barnet.I motion So44 av m.fl. (kd)begärs ett tillkännagivande om särskildprövning när barnet varit placerat (yrkande 4). Motionärerna anför att barnetsbästa måste vara det grundläggandeperspektivet i frågan om överflyttning avvårdnaden. Frågan är dock långt merkomplicerad än vad som framställs ipropositionen. Barn har rätt till en familj förlivet och det bästa är om barnet kanåterförenas med sin ursprungsfamilj.Samhället bör också tydligt stödja föräldrarnai deras återtagande av sin föräldraroll. Motio-närerna anser att regeringens förslag till 6kap. 8 § andra stycket socialtjänstlagen börändras på så sätt att ordet "skall" ersätts med"bör".Utskottets ställningstagandeUtskottet delar regeringens bedömning att detär angeläget att uppmärksamma de barn somblir kvar i familjehemsvård under en lång tidoch som lever i ovisshet om var de egentligenhör hemma. Utskottet ställer sig därför bakomregeringens förslag om en lagstadgadskyldighet för socialnämnden att i varjeenskilt fall överväga om enöverflyttning av vårdnaden tillfamiljehemsföräldrarna bör ske. Utskottet villframhålla att lagstiftningens intentioner är attbarn skall återförenas med sina föräldrar närsyftet med vården uppnåtts. Det bör påpekasatt det främsta syftet med möjligheten attflytta över vårdnaden tillfamiljehemsföräldrar är att förhindra att barnsom har rotat sig i ett familjehem bliruppryckta från en miljö där de funnit sig tillrätta och där de känner en större samhörighetoch känslomässig förankring än i det tidigarehemmet. För att vårdnaden skall kunna flyttasöver krävs att barnet har fått en så starkbindning till familjehemmet att det uppfattardet som sitt eget hem. Utskottet instämmermed regeringen att det är rimligt attskyldigheten att göra ett övervägande rörandevårdnaden inträder när ett barn varit placerat isamma familjehem . Utskottet villbetona att den föreslagna bestämmelsen intehindrar att socialnämnden ansöker omöverflyttning av vårdnaden efter en kortareperiod än . Såsom påpekas ipropositionen kan det också ta längre tidinnan barnet rotat sig och det kan anses varatill barnets bästa att vårdnaden överflyttas.Liksom regeringen anser utskottet detangeläget att överväger fråganregelbundet samt därvid beaktar hur barnetsumgänge med de biologiska föräldrarna harfungerat. Utskottet vill slutligen framhålla attavgörande vid socialtjänstensställningstagande är det enskilda barnetsbästa. Utskottet tillstyrker med det anfördaregeringens förslag till 13 § lagen (1990:52)med särskilda bestämmelser om vård av unga,dock med den ändringen i fjärde stycket attorden "ett barn" bör ersättas av "den unge".Utskottet tillstyrker även regeringens förslagtill 6 kap. 8 § socialtjänstlagen (2001:453).Motionerna So43 (fp) yrkande 4 delvis ochSo44 (kd) yrkande 4 avstyrks.En nationell handlingsplan för den socialabarn- och ungdomsvården, m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en rad motioner omolika frågor rörande social barn- ochungdomsvård. Mot bakgrund av denaviserade nationella handlingsplanen påområdet och övriga pågående ochkommande åtgärder får motionerna anses ihuvudsak tillgodosedda.Jämför reservationerna 26 (m), 27 (fp) och28 (kd).PropositionenI propositionen redogörs för utvecklingeninom barn- och ungdomsvården. Bland annatnämns att antalet barn som vårdas utanför detegna hemmet ökar, liksom andelenplaceringar i institutionsvård i förhållande tillfamiljehemsplaceringarna. Orsakerna tilldessa förändringar i institutionsvårdens sam-mansättning och andel av den totaladygnsvården kan inte med säkerhet förklaras.Det råder även oklarheter när det gällerrelationerna mellan utbud och efterfrågan avde olika vårdinsatserna. Här liksom för andrainsatser inom den sociala barnavården, somköps upp under mer eller mindre marknads-mässiga villkor, finns inga systematiskakunskaper om hur det förhåller sig med kom-munernas kompetens för upphandling ellerefter vilka principer upphandling görs.Det påpekas vidare att det harframförts kritik mot på vilket sättlänsstyrelserna bedriver sin tillsyn av vårdenvid hem för vård eller boende (HVB). Ävenlänsstyrelserna själva har framförttveksamheter huruvida deras rutiner ochverktyg är adekvata för att kunna bedriva eneffektiv tillsyn.I propositionen redovisas även dengranskning som revisorer hargjort av i vilken utsträckningsocialtjänstlagstiftningens mål och reglerefterlevs när det gäller familjehemsvården(rapport /02:16). att regeringen tar fram en strategi förfamiljevårdens fortsatta utveckling. Vidarenämns att () lämnatrapporten plats för ungdomar -Konsekvenser av platsbristen vid de särskildaungdomshemmen inom Statensinstitutionsstyrelse (SiS) (RRV 2002:13). Irapporten presenteras förslag som syftar tillatt lösa platsbristen inom SiS. RRV ser bl.a.behov av olika åtgärder i syfte att minskainflödet till SiS.Regeringen anför att den sociala barn- ochungdomsvården hargenomgått stora förändringar. Det rör sig omen verksamhet med mycket komplexasamband och det finns en begränsadkunskap om vad dessa förändringar fått förkonsekvenser för de barn och ungdomar somär i behov av vård. Det finns också vissatecken som tyder på att den sociala barn- ochungdomsvården inte utvecklas i enlighet medde mål som fastställt. Den socialabarn- och ungdomsvården tycks, enligtKommittén Välfärdsbokslut (SOU 2001:79),inte ha påverkats av 1990-talets nedskär-ningar.Mot denna bakgrund gör regeringenbedömningen att en utredning bör få i uppgiftatt, utifrån en samlad analys av förhållandenai den sociala barn- och ungdomsvården,presentera ett förslag till en nationell hand-lingsplan för att bättre kunna utnyttjabefintliga resurser.