bet · GQ01JUU7 · 2003-02-20 00:00:00 — SammanfattningI detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotionsyrkanden som rör processrättsliga frågor ochsom väckts under den allmänna motionstiden år 2002.Motionerna rör bl.a. svensk domstols behörighet,rätten till domstolsprövning, offentlighet viddomstol, straffprocessuella tvångsmedel ochkameraövervakning.Utskottet avstyrker samtliga motioner, i förstahand med hänvisning till gällande lag eller pågåendearbete.I ärendet finns 15 reservationer och ett särskiltyttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Svensk domstols behörighetRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju247.Reservation 1 (v)2. Rätten till domstolsprövningRiksdagen avslår motionerna 2002/03:Ju339yrkande 7 och 2002/03:Ju364 yrkande 14.Reservation 2 (fp, kd)3. Offentlighet vid domstolRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju282 yrkande 1.Reservation 3 (m, fp, v)4. ÅklagarjävRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju263.Reservation 4 (v)5. Offentligt biträde för barnRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju290.6. Medlemskap i avslår motion 2002/03:Ju307.Reservation 5 (m, c)7. Målsägandebiträde för efterlevandeRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju320 yrkande4.Reservation 6 (m, fp, kd, c)8. Målsägandes rätt att yttra sigRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju280 yrkande2.Reservation 7 (m)9. KronvittnenRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju364 yrkande10.Reservation 8 (fp)10. VittneskallelserRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju249 yrkande25.11. StrafföreläggandenRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju364 yrkande9.Reservation 9 (fp)12. Enklare förfarande i snatterimålRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju365 yrkande10.Reservation 10 (fp, kd, c)13. Överprövning av åtalsbeslutRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju342.Reservation 11 (kd)14. Hemliga tvångsmedelRiksdagen avslår motionerna 2002/03:Ju249yrkande 27, 2002/03:Ju267, 2002/03:Ju281 yrkande11, 2002/03:Ju306, 2002/03:Ju357 yrkande 13 och2002/03:Ju364 yrkande 20.Reservation 12 (m, fp, kd, c)Reservation 13 (v)15. Personella tvångsmedelRiksdagen avslår motionerna 2002/03:Ju281yrkande 8 och 2002/03:So442 yrkande 6.Reservation 14 (m, fp)16. Allmän kameraövervakningRiksdagen avslår motionerna 2002/03:Ju231,2002/03:Ju278 yrkande 7 och 2002/03:Ju296.17. Övervakningskameror i taxibilarRiksdagen avslår motion 2002/03:Ju366 yrkandena8 och 9.Reservation 15 (m, kd)den 20 februari 2003På justitieutskottets vägnarJohan PehrsonFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: JohanPehrson (fp), (), (), (), (),(), (),Elisebeht (), (), TorkildStrandberg (fp), (), (), (), (), LeifBjörnlod (mp), () och HilleviEngström (m).2002/03JuU7Utskottets övervägandenI detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotionsyrkanden från den allmänna motionstiden år2002 som rör processrättsliga frågor. Ibetänkandet tas upp frågor om bl.a. svenskdomstols behörighet, rätten till domstolsprövning,offentlighet vid domstol, straffprocessuellatvångsmedel och kameraövervakning. Utskottetföreslår med hänvisning bl.a. till pågåendeutredningsarbete, redan vidtagna åtgärder ochgällande regelverk att avslår samtligamotioner.Jämför reservationerna 1-15.Svensk domstols behörighetI motion Ju247 (v) begärs en översyn avjurisdiktionsreglerna beträffande skadestånd.Motionärerna anser att svensk domstol bör varabehörig att pröva skadeståndsanspråk grundade påfolkmord, krigsförbrytelser, tortyr eller andraallvarliga övergrepp mot mänskliga rättigheter.Motionsönskemålet rör i första hand frågan omsvensk domstols behörighet.Vissa bestämmelser i ämnet finns i lagen(1998:358) om Brysselkonventionen och i lagen(1992:794) om samt i förordningen(EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och omerkännande och verkställighet av domar påprivaträttens område (I-förordningen).Förordningen, som trädde i kraft , ärdirekt tillämplig i . Den bygger på enrevidering av Bryssel- och Luganokonventionerna.Luganokonventionen gäller alltjämt i förhållandetill de konventionsstater som inte är medlemmar iEU, dvs. , , och . Vidaregäller Brysselkonventionen tills vidare iförhållande till , eftersom har ettsärskilt undantag från vissa bestämmelser i . I förhållande till övriga medlemsstaterär I-förordningen tillämplig. Kompletterandebestämmelser finns bl.a. i lagen (2002:460) medkompletterande bestämmelser om domstols behörighetoch om erkännande och verkställighet av vissautländska avgöranden.Enligt såväl I-förordningen som Bryssel-och kan en talan avseendeskadestånd utanför avtalsförhållanden mot den somhar hemvist i en medlemsstat (konventionsstat)väckas antingen i den staten eller i en annanmedlemsstat (konventionsstat) vid domstolen i denort där skadan inträffade.För det fall någon konventionsbaserad lag ellerEG-förordning inte är tillämplig gäller somhuvudregel att en tvist är underkastad svenskdomsrätt, om svensk lag anvisar ett forum här ilandet. Reglerna om forum i tvistemål innebär -såvitt nu är aktuellt - i huvudsak följande.Enligt 22 kap. 1 § får talan motden misstänkte om enskilt anspråk med anledning avbrott föras i samband med åtal för brottet. Om talaninte förs i samband med åtalet skall talan föras iden för tvistemål stadgade ordningen. Det sistnämndainnebär i huvudsak att svarandens hemvist avgör ivilken domstol talan skall föras.Mot den som inte har känt hemvist vare sig inomeller utom riket får talan väckas där han uppehållersig. Om den sökte är svensk medborgare somuppehåller sig utom riket eller om hans uppehållsortär okänd, kan talan mot honom föras där han inomriket senast haft hemvist eller uppehållit sig.Mot den som inte har känt hemvist inom riket får,i fråga om tvist som gäller betalningsskyldighet,talan föras där vederbörande har egendom.En talan med anledning av en skadegörande handlingfår vidare tas upp i den ort där handlingen företogseller där skadan uppkom.Det anförda innebär - såvitt gäller utländskamedborgare med hemvist utomlands - att en talan somenbart avser skadestånd på grund av brott begångetutomlands i praktiken inte kan föras här.När det gäller erkännande och verkställighet avdomar är huvudregeln att domar som meddelats i enannan stat inte erkänns eller verkställs, om detinte finns någon överenskommelse om annat. De ovannämnda I-förordningen samt Bryssel- ochLuganokonventionerna innehåller bl.a. bestämmelserom erkännande och verkställighet av utländska domarpå privaträttens område.Utskottet har behandlat frågan om svensk domstolsbehörighet tidigare, senast i betänkande2001/02:JuU7 (s. 8 f). Utskottet hänvisade då tillett tidigare uttalande som i huvudsak gick ut påföljande.Utskottet höll i och för sig med motionärerna omatt skadestånd är en viktig sanktionför att en målsägande skall få upprättelse. När detgällde motionsönskemålet ville utskottet dock erinraom att redan gällande regler ger en möjlighet attföra en skadeståndstalan här om åtalet prövas här.Att föra en skadeståndstalan i den aktuella typen avmål utan samband med ett åtal framstod enligtutskottet som orealistiskt av flera skäl, bl.a.skulle målsäganden inte ha den fördel i fråga omutredningen om den skadegörande handlingen somsamordningen med ett åtal normalt sett innebär.Härtill kom att en sådan dom med stor sannolikhetendast skulle kunna verkställas i stater inom EUeller i , och . Mot dennabakgrund var utskottet inte berett att förorda attett utredningsarbete sattes i gång i frågan.Den 1 juli 2002 trädde Romstadgan för deninternationella brottmålsdomstolen i kraft. Debrottstyper som domstolen har mandat att döma för ärfolkmord, brott mot mänskligheten ochkrigsförbrytelser. Stadgan gäller bara brott sombegåtts efter det att domstolen formellt inrättadesden . För att domstolen skall kunna dömamåste gärningen, som huvudregel, antingen ha ägt rumi, eller den som anklagas för brottet varamedborgare i, ett land som är part i domstolen.Domstolen har möjlighet att förplikta den som hardömts för ett brott att betala skadestånd ellerlämna andra former av gottgörelse såsom återlämnandeav egendom och rehabilitering till brottsoffer.Stadgan lämnar till domstolen att utveckla denärmare principerna för gottgörelse till offren.Frågan om gottgörelse kan väckas av brottsoffer ochi undantagsfall tas upp av domstolen på egetinitiativ. Domstolen kan anvisa att utbetalning tillbrottsoffer skall ske genom en särskildförvaltningsfond för brottsoffer som skall inrättasenligt Romstadgan (artiklarna 75:2 och 79).Utskottet vidhåller sin tidigare inställning ifrågan om svensk domstols behörighet. Utskottet äralltså inte berett att förorda att ettutredningsarbete sätts i gång i frågan. Riksdagenbör avslå motion Ju247.Rätten till domstolsprövningI motion Ju339 (kd) begärs att kravet påprövningstillstånd vid överklagande av tingsrättensavgöranden i brottmål skall tas bort. I motion Ju364(fp) efterfrågas ökade möjligheter att få målprövade i två instanser.I brottmål krävs prövningstillstånd i vissa fallnär en dom överklagas till hovrätt. Sedan år 1993gäller detta om den tilltalade inte dömts tillsvårare påföljd än böter eller om han frikänts frånansvar för brott för vilket inte är föreskrivetsvårare straff än fängelse (49 kap. 13 §rättegångsbalken). Innebörden i regleringen är attden tilltalade kan få en fullständig prövning ihovrätten om åtalet bifallits och om påföljdendärvid bestämts till någonting annat än böter.Justitieutskottet har tidigare behandlat yrkandenliknande de nu aktuella (senast i bet. 2001/02:JuU7s. 10 f). Vid /2000 begärdes etttillkännagivande av innebörd att rätten tilldomstolsprövning inte får urholkas, någotmotionärerna menade i viss mån redan skett genombl.a. krav på prövningstillstånd vid överklaganden.Av grundläggande betydelse för frågan om rätt tilldomstolsprövning är den europeiska konventionen avden angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna(). Konventionen med desstilläggsprotokoll gäller enligt lagen (1994:1219)som lag här i riket.Enligt artikel 6.1 i skall varoch en, vid prövning av hans civila rättigheter ochskyldigheter eller av en anklagelse mot honom förbrott, vara berättigad till en rättvis och offentligförhandling inom skälig tid och inför en oavhängigoch opartisk domstol som upprättats enligt lag. Enutförlig redogörelse för den närmare innebörden avartikeln, liksom för exempel på de svenskalagstiftningsåtgärder som föranletts avkonventionens krav, finns i justitieutskottets ovannämnda betänkande från /2000.Hovrättsprocessutredningen uttalade i sittbetänkande Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU1995:124) att inte torde hindraatt det i svensk rätt införs ett system med krav påprövningstillstånd med möjlighet till s.k.ändringsdispens vid fullföljd av talan fråntingsrätt till hovrätt i brottmål. Eftersomkonventionen inte föreskriver någon rätt tillöverklagande av domar i tvistemål, kunde den inteheller anses lägga hinder i vägen för krav påprövningstillstånd när sådana mål fullföljs fråntingsrätt till hovrätt (SOU 1995:124 s. 159 f).Vid behandlingen av den under /2000väckta motionen delade utskottet motionärernasuppfattning angående betydelsen av rätten tilldomstolsprövning. Rätten till domstolsprövning,framhöll utskottet, är i själva verket enförutsättning för att man skall kunna tala om enrättsstat. Enligt utskottets mening var - och, villutskottet nu anmärka, är alltjämt - den rätt tilldomstolsprövning som följer av såvälEuropakonventionen som rättsstatens principertillgodosedd i svensk rätt när det gälleranklagelser för brott och tvister mellan enskilda.Utskottet pekade också på att svensk lagstiftningunder senare år utformats så att ävenförvaltningsbeslut som rör ett enskilt subjektscivila rättigheter och skyldigheter skall kunnadomstolsprövas. Mot denna bakgrund ansåg utskottetatt det saknades anledning för att förordanågra åtgärder med anledning av motionen, och denavstyrktes i denna del.I sina betänkanden och fannutskottet inte anledning att inta någon annanhållning i frågan med anledning av de då väcktamotionsyrkandena, vilka avstyrktes.På grundval av Hovrättsprocessutredningensovannämnda betänkande föreslog regeringen våren 1997ett system med generellt prövningstillstånd i ledetmellan tingsrätt och hovrätt (prop. 1996/97:131).Emellertid återkallades propositionen sedan detvisat sig att erforderligt stöd inte fanns iriksdagen (regeringens skrivelse 1996/97:168). Inteminst från domstolshåll har även härefter efterlystsregeländringar som på olika sätt är avsedda attbegränsa hovrätternas befattning med målen till vadsom kan vara motiverat i det enskilda fallet. Enarbetsgrupp, i vilken samtliga hovrätter varitrepresenterade, har bl.a. föreslagit en någotutvidgad tillämpning av dagens regler omprövningstillstånd (Hovrätternas processgrupp,promemorian Effektivare hovrättsförfarande, dnrJu1999/4445). Därefter har inomJustitiedepartementet en promemoriaHovrättsprocessen (Ds 2001:36)utarbetats. I promemorian föreslås bl.a. att det förtvistemål skall införas ett generellt krav påprövningstillstånd vid överklagande till hovrätt.Promemorian har varit föremål för remissbehandlingoch bereds nu vidare i Justitiedepartementet.Enligt utskottet bör det pågåendeberedningsarbetet i fråga om tvistemålen inteföregripas. I övrigt vidhåller utskottet sintidigare inställning. Utskottet är alltså inteberett att ta initiativ för att begränsa kravet påprövningstillstånd i brottmål. Motionerna Ju339 ochJu364 i nu behandlade delar bör avslås.Offentlighet vid domstolI motion Ju282 (v) begärs en översyn avtillämpningen av bestämmelserna om yppandeförbud, omdomstolsförhandlingar inom stängda dörrar samt omsäkerhetskontroll vid domstol. Motionärerna anseratt en lämplig form för redovisning torde varastatistik över beslut om dessa åtgärder.Enligt 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformenskall domstolsförhandling vara offentlig.I 5 kap. regleras frågor omoffentlighet vid domstol. I vissa fall kandomstolsförhandling hållas inom stängda dörrar. Detrör bl.a. vissa typer av brott såsom sexualbrotteller när viss personalia skall gås igenom. Detsammagäller till skydd för uppgifter som hänför sig tillrikets säkerhet eller till en förundersökning ibrottmål (5 kap. 1 § ). Enligt lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare gäller vidare vid förhandling i målmot den som inte fyllt att om offentlighet ärtill uppenbar olägenhet till följd av denuppmärksamhet den unge kan antas bli föremål för,får rätten förordna att målet skall handläggas inomstängda dörrar (27 § andra stycket).Om det vid en domstolsförhandling inom stängdadörrar har förebringats sekretessbelagda uppgifterkan förordnas om s.k. yppandeförbud (5 kap. 4 §rättegångsbalken). Ett sådant förbud innebär attberörda parter blir bundna av en särskildtystnadsplikt. De är därefter skyldiga att iakttasekretess gällande de sekretessbelagda uppgifter somförebringats. Överträdelse av yppandeförbudet ärstraffsanktionerad (9 kap. 6 §). Det är rätten somfattar beslut om yppandeförbud.En motsvarande befogenhet har ävenförundersökningsledare vad gäller vad som förekommitvid förhör (23 kap. 10 § femte stycketrättegångsbalken). För uppgifter i enförundersökning gäller inte sällan sekretess enligt5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen. Förbudetmot yppande utgör en komplettering tillsekretessbestämmelserna. Förbud kan riktas mot varoch en som varit närvarande vid förhöret, ävenadvokater. Försvarare kan dock inte åläggastystnadsplikt i förhållande till sin huvudman.För uppgifter som omfattas av tystnadspliktengäller inte meddelarfrihet (16 kap. 1 § 5sekretesslagen).Utskottet har tidigare haft att ta ställning tillett motionsyrkande motsvarande de nu framställdasåvitt avser domstolsförhandlingar inom stängdadörrar. Efter att ha inhämtat upplysningar frånDomstolsverket fann utskottet inteunderlag för annat ställningstagande än att såvälbestämmelsernas utformning som tillämpningen avdesamma var väl avvägda (bet. 2001/02:JuU7 s. 12).Enligt vad utskottet, i samband med nu framställtmotionsyrkande, inhämtat från försinte någon statistik över hur många förhandlingarsom hålls inom stängda dörrar eller över hur mångabeslut om yppandeförbud som meddelas. Domstolsverkethar inte heller fått några indikationer på attantalet sådana förhandlingar eller antalet beslut omyppandeförbud skulle ha ökat.Vidare har utskottet inhämtat från Riksåklagarenatt en allmän förfrågan skickats till de olikaåklagardistrikten rörande tillämpningen avyppandeförbud. Det har visat sig att yppandeförbudär sällan förekommande.Utskottet övergår till att behandla frågan omsäkerhetskontroll i domstol.En säkerhetskontroll kan vara allmän ellersärskild (1 § lagen [1981:1064] om säkerhetskontrolli domstol). Domstolens chef (eller annan lagfarendomare som denne delegerat beslutanderätten till)kan besluta om allmän säkerhetskontroll i domstol (2§). Beslut om särskild säkerhetskontroll fattas avrätten, dvs. den eller de domare som handläggermålet.Den särskilda säkerhetskontrollen kan anordnas förviss förhandling om det finns en konkret hotbild.Det fordras att det på grund av särskildaomständigheter finns risk för att det i samband medden aktuella förhandlingen kan komma att förövasbrott som innebär en allvarlig fara för någons liv,hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelseav egendom. En allmän säkerhetskontroll fårgenomföras utan koppling till ett visst mål om detfinns anledning att befara att det i en domstolslokaler kan komma att förövas sådana brott.Kontrollen får i båda fallen omfattakroppsvisitation och undersökning av väskor, paketoch andra föremål som besökare till domstolen harmed sig eller som påträffas i domstolens lokaler.Vid allmän säkerhetskontroll skall kroppsvisitationoch undersökning av väskor och andra föremål skegenom användande av metalldetektorer eller liknandeanordning, eller, om det finns särskilda skäl, påannat sätt. Identitetskontroll får äga rum endastför att kunna fastställa om en person, som uppgersig inte omfattas av säkerhetskontroll, t.ex. enadvokat, skall undantas från kontrollen (5 §).För att allmän säkerhetskontroll skall fågenomföras krävs att någon form av konkretsäkerhetsrisk kan identifieras, men den behöver dockinte vara hänförlig till viss person eller någotvisst mål vid domstolen. Enligt motiven tillinförandet av reglerna om allmän säkerhetskontrollbör tröskeln inte sättas särskilt högt. Det räckeratt det finns anledning att befara att ettallvarligt brott kan komma att begås i domstolenslokaler. De brott som kan föranledasäkerhetskontroll måste emellertid rörakvalificerade gärningar. I första hand åsyftas brottmot människors liv, hälsa och personliga frihetsåsom mord, dråp, allvarligare misshandel,människorov, olaga frihetsberövande, mordbrand,allmänfarlig ödeläggelse och sabotage. Vid beslut omsäkerhetskontroll skall alltid göras en avvägningmellan riskerna och de olägenheter som kontrollenkan medföra (prop. 2000/01:32 s. 62).Utskottet uttalade i sitt betänkande att utskottetdelade regeringens uppfattning att desamhällsviktiga intressen som den nya regleringenvar avsedd att skydda vägde tyngre än de måttligarättighetsinskränkningar som den medförde.Inpasseringskontrollen vid allmännasäkerhetskontroller kunde enligt utskottets meninginte anses mer ingripande än de säkerhetskontrollersom tidigare kunde företas vid domstolsförhandling.En annan sak var att användandet avinpasseringskontroller kunde förutses öka. Detta varockså en av avsikterna med att införa möjlighetertill allmän säkerhetskontroll (2000/01:JuU16 s.6-7).En utförligare beskrivning av säkerhetsarbetet idomstolarna finns i riktlinjer för säkerhetsarbete idomstolsväsendet. I rapporten föreslås även att enutvärdering av lagen om säkerhetskontroll i domstolbör göras när lagen varit i kraft ytterligare någraår (s. 13).Domstolsverket har regeringens uppdrag attredovisa i vilken omfattning domstolarna under år2002 beslutat om säkerhetskontroll samt de kostnaderdomstolarna haft i anledning härav. Uppgifternakommer att sammanställas i årsredovisningen för år2002.Utskottet har, såvitt avser yppandeförbud,domstolsförhandlingar inom stängda dörrar ochsäkerhetskontroll vid domstol, inte underlag förannat ställningstagande än att såväl gällandebestämmelsers utformning som tillämpningen avdesamma är väl avvägda. Inte heller i övrigt har detframkommit något som talar för att en utredning iämnet nu skulle vara befogad. Mot denna bakgrundavstyrker utskottet bifall till motion Ju282 i nubehandlad del.ÅklagarjävI motionen Ju263 (v) begärs att särskildlagstiftning om jäv när det gäller åklagare skallinföras.Bestämmelser om jäv för åklagare finns främst i 7kap. Enligt bestämmelsen fåren åklagare inte ta befattning med förundersökning,åtal för visst brott eller annan åtgärd enligtbalken om det för honom eller henne beträffandebrottet finns omständighet som skulle utgöra jäv motdomare. Detsamma gäller vid fullgörandet av andraåklagaruppgifter. Jäv får inte grundas på åtgärd somen åklagare har vidtagit på tjänstens vägnar, ellergärning som förövats mot honom i tjänsten. En frågaom jäv mot åklagare prövas av den överåklagare somär chef för den myndighet där åklagaruppgiftenfullgörs. Riksåklagaren prövar dock jäv mot viceriksåklagaren och andra åklagare som finns vidRiksåklagaren, överåklagare och vice överåklagare.Jäv mot riksåklagaren prövas av honom eller henne.Utskottet har behandlat frågan om en särskildreglering av jäv för åklagare tidigare. Vidriksmötet /01 konstaterade utskottet att domaresoch åklagares olika roller och arbetsuppgifter irättsväsendet torde innebära att resultatet av enjävsprövning inte alltid blir detsamma för åklagaresom för domare trots att det i grunden rör sig omsamma regler om vad som utgör jäv. Några problem meddetta sätt att reglera jävsgrunderna hade såvittutskottet kände till inte förekommit. Frågan hadenyligen varit föremål för översyn av Riksåklagarenutan att något behov av förändring i denna delframkommit. Mot denna bakgrund fann utskottet i vartfall då inget behov av en ny översyn av jävsreglerna(bet. 2000/01:JuU23 s. 5-6).Utskottet har inte någon annan uppfattning i dagoch avstyrker bifall till motion Ju263.OmbudsfrågorOffentligt biträde för barnI motion Ju290 (s) begärs att barnets vilja skallbeaktas mer än vid överklagande av ett beslutom offentligt biträde för barnet i ärenden därbarnet och föräldrarna har motstridiga intressen,t.ex. i ärenden rörande omhändertagande av barn.I mål och ärenden angående bl.a. omhändertagandeav barn skall offentligt biträde förordnas för densom åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare,om det inte måste antas att behov av biträde saknas.Till offentligt biträde får förordnas advokat ellerbiträdande jurist vid advokatbyrå eller annan som ärlämplig för uppdraget. Behövs offentligt biträdebåde för den unge och för dennes vårdnadshavare,förordnas gemensamt biträde, om det inte finnsmotstridiga intressen mellan dem (39 § lagen 1990:52med särskilda bestämmelser om vård av unga). Barnetbetraktas som part - dvs. har talerätt - i de måloch ärenden enligt lagen som rör barnet. Om den ungehar fyllt , har han dessutom rätt att självföra sin talan i mål och ärenden enligt denna lag.Den som är förordnad som offentligt biträde förnågon som är , utan att varabiträde för vårdnadshavaren, är utan särskiltförordnande den unges ställföreträdare i det måleller ärende som förordnandet avser (36 §). Detoffentliga biträdet kan därigenom föra barnets talanoch t.ex. överklaga ett beslut om vård.Ett beslut om förordnande av offentligt biträdekan överklagas endast av samt den somär enskild part, dvs. den unge (8 § lagen 1996:1620om offentligt biträde). Beslutet kan endastöverklagas av den enskilde om det kan anses ha gåtthonom emot. Han kan därför inte överklaga ett beslutatt förordna offentligt biträde för honom på dengrunden att han inte behöver sådant biträde, mendäremot på den grunden att han är missnöjd med vemsom förordnats som biträde. Om den unge är under 15år kan han inte själv föra sin talan. Han kan hellerinte företrädas av biträdet i denna fråga. Däremottorde han i och för sig kunna företrädas avvårdnadshavaren.