bet · GQ01KU26 · 2003-02-13 00:00:00 — - Enligtuppgift från har visstutredningsarbete inför utformningen avkommittédirektiv genomförts under hösten2002 och fortsätterarbetet med kommittédirektiven.Utskottets ställningstagandeEnligt uppgift från Regeringskanslietpågår ett arbete med att utforma direktivtill en utredning som i enlighet medriksdagens tillkännagivande tillregeringen skall se över frågor kringteckenspråkets ställning. mening bör resultatet avutredningsarbetet avvaktas. Motion K220(c) avstyrks.Svenskt medborgarskapUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett motionsyrkandeom att svenskt medborgarskap som gettspå felaktig grund skall kunnaåterkallas.Jämför reservation 16 (m).MotionenKrister Örnfjäder (s) begär i motion K408en lagändring för att medborgarskap somgivits på felaktig grund skall kunnaåterkallas. Motionären hänvisar till att28 personer i en mutaffär vidMigrationsverket tros ha köpt svensktmedborgarskap.BakgrundEnligt 2 kap. 7 § regeringsformen fåringen medborgare som är eller har varitbosatt i riket berövas sitt medborgarskapi annat fall än då han , efteruttryckligt samtycke eller genom attinträda i allmän tjänst blir medborgare iannan stat.1997 års medborgarskapskommittébehandlade i sitt betänkande Svensktmedborgarskap (SOU 1999:34)medborgarskapets rättsliga betydelse.Kommittén berörde därvid behovet av attundvika statslöshet. Undvikande avstatslöshet är enligt kommittén en viktigutgångspunkt för svensk lagstiftning ochpraxis på medborgarskapsområdet. Dettakommer till uttryck bl.a. genom att enstatslös person som regel kan blinaturaliserad hemvist iSverige i stället för , somär det normala. Principen om undvikandeav statslöshet är inskriven i flera av dekonventioner som har åtagit sigatt följa.Tidigare behandlingFrågan om återkallelse av medborgarskapbehandlades av /99års (prop. 1997/98:178, bet.1998/99:SfU3), då beslöt attöppna möjlighet att göra undantag frånkravet på styrkt identitet i ärenden omsvenskt medborgarskap. I propositionenlämnades en redogörelse för såvälfolkrättslig bakgrund som vissa tidigareöverväganden i frågan om återkallelse. Enhänvisning gjordes till förarbetena tillden då gällande medborgarskapslagen(prop. Bland annat återgavsLagrådets konstaterande att expatrieringvar ett i svensk rätt dittills okäntinstitut och Lagrådets påpekande att det,om den då i lagrådsremissen föreslagnamöjligheten till expatriering infördes,med fog kunde göras gällande attnaturaliserade medborgares rättigheteroch förmåner inte var desamma som andramedborgares.2 kap. 7 § regeringsformen har haft sinnuvarande lydelse , då skyddetför svenskt medborgarskap förstärktes(prop. 1978/79:195, bet. KU 1978/79:39,rskr. 1978/79:359, bet. KU 1979/80:1,rskr. 1979/80:2). Föredragande statsrådetframhöll som angeläget att skyddet motförlust av medborgarskapet iregeringsformen så långt möjligt skullekomma att gälla även sådana medborgaresom utan eget initiativ eller egen önskaninnehade medborgarskap också i annanstat. De kategorier av personer somdärvid främst stod i blickpunkten varpersoner som hade kommit till somflyktingar eller av annan orsak och somdärefter hade blivit svenska medborgareutan att befrias från sitt tidigaremedborgarskap i annan stat. Man kundeinte utesluta möjligheten att vårt land iett skärpt utrikespolitiskt läge kundeutsättas för påtryckningar i syfte atttvinga fram sådana lagändringar att deberörda personerna skulle berövas sittsvenska medborgarskap. Också i fråga omett par andra kategorier med dubbeltmedborgarskap - bl.a. svenska kvinnor somvar eller hade varit gifta med medborgarei sådana stater där hustrun automatisktfick mannens medborgarskap - framstod detenligt föredragande statsrådet somangeläget med ett starkare skydd för detsvenska medborgarskapet än den tidigaregrundlagsregeln gav.I lagstiftningsärendet år 1998 gjorderegeringen bedömningen att ett beslut omnaturalisation som meddelats på grundvalav felaktiga identitetsuppgifter inteheller i fortsättningen borde kunnaåterkallas. Regeringen hänvisade till attsträvan i svensk politik under de senasteårtiondena hade varit att så långtmöjligt utjämna skillnaderna i rättsligtavseende mellan svenska medborgare ochden övriga befolkningen och att införandeav en möjlighet att återkalla ett beslutom svenskt medborgarskap skulle innebäraen grundläggande förändring av densvenska medborgarskapsrätten, vilketbl.a. skulle kräva en grundlagsändring.Mot denna bakgrund krävde enligtregeringens bedömning en sådan förändringmycket starka skäl. Regeringen erinradeom att frågan varit föremål förregeringens prövning i flera tidigarelagstiftningsärenden och att skälen motatt införa en sådan ordning därvidbefunnits vara så starka att någotförslag aldrig hade förelagts riksdagen.Samtidigt som det kunde förefallastötande att det saknades möjligheter attingripa och återkalla medborgarskapet fören person som naturaliserats i falskidentitet, särskilt när det skett för attdölja ett kriminellt förflutet eller enterroristanknytning, fanns det enligtregeringen starka skäl som talade mot ensådan ordning både från en principiellståndpunkt och ur en mer praktisksynvinkel. En återkallelsemöjlighetskulle bl.a. innebära att det skullekomma att finnas två slag av svensktmedborgarskap - ett oåterkalleligt förden som blivit svensk medborgare vidfödseln och ett som kan återkallas förden som förvärvat medborgarskapet genomnaturalisation.Till detta kom enligt regeringen att enperson som berövats det svenskamedborgarskapet i de flesta fall skullebli statslös, något som hängde samman medhuvudprincipen i den svenskamedborgarskapslagstiftningen att den somnaturaliserades måste avsägasig sitt tidigare medborgarskap om detinte förlorades automatiskt. En avsiktbakom återkallelse av ett medborgarskapvar att kunna avlägsna vederbörande frånlandet, men det torde inte vara möjligtbeträffande den som blivit statslös. Äveni andra fall bedömdesverkställighetshinder kunna uppkomma. Enåterkallelse av svenskt medborgarskapskulle vidare kunna leda tillfamiljerättsliga komplikationer.Vid en samlad bedömning ansågregeringen att skälen för enåterkallelsemöjlighet, ställda mot destarka invändningar som kunde resasdäremot, inte motiverade att en sådanmöjlighet infördes i svensk rätt.Socialförsäkringsutskottet, sombehandlade frågan med anledning av enmotion, delade regeringens bedömning atten möjlighet att återkalla beslut omnaturalisation inte borde införas.Frågan om återkallelse av ett beslut omnaturalisation som har meddelats pågrundval av felaktiga uppgifter berördesäven i proposition 1999/2000: 147 Lag omsvenskt medborgarskap, vari föreslogs enny lag som bl.a. fullt ut ger möjlighetatt inneha dubbelt medborgarskap.Förslaget tillstyrktes avsocialförsäkringsutskottet (bet.2000/01:SfU8). Konstitutionsutskottetframhöll i yttrande tillsocialförsäkringsutskottet i fråga om denmotionsvis väckta frågan om möjlighetenatt beröva en svensk medborgare som äreller har varit bosatt här det svenskamedborgarskapet att detta skulle kräva engrundlagsändring (yttr. 2000/01:KU4y).Det innebar enligt utskottet att det börkrävas mycket starka skäl för en ändringoch i princip också att en ändring intebör beslutas utan stor politisk enighet.Förslaget i motionen skulle innebära engenomgripande förändring av den svenskamedborgarskapsrätten. Efter en sådanändring skulle det komma att finnas tvåslag av svenskt medborgarskap: ettoåterkalleligt för den som blivit svenskmedborgare vid födseln och ettåterkalleligt för den som förvärvatmedborgarskapet genom naturalisation.Utskottet ansåg inte att en ändring iregeringsformen på denna punkt varmotiverad. I en reservation (m) anfördesatt regeringsformens regler om undantagfrån förbudet att beröva svenskamedborgare medborgarskapet bordekompletteras. Möjligheten borde utredasatt genom lag göra ytterligare undantagför den som förvärvat medborgarskapetgenom naturalisation. Det var enligtreservationen stötande för den allmännarättskänslan att t.ex. en terrorist ellergrov narkotikabrottsling, eller en annanperson som begått grova brott och somljugit eller bluffat sig till ett svensktmedborgarskap inte kan fråntas detta.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill understryka att risken föratt personer blir statslösa om de berövassitt svenska medborgarskap strider motden viktiga utgångspunkten för svensklagstiftning och praxis påmedborgarskapsområdet att statslöshet börundvikas.Utskottet anser liksom vid tidigarebedömning att det bör krävas mycketstarka skäl för en ändring avregeringsformens förbud mot att berövaden som är eller varit bosatt i riketsvenskt medborgarskap och att en ändringinte bör beslutas utan stor politiskenighet. Utskottet är fortfarande inteberett att tillstyrka en sådan ingripandeförändring som föreslås i motionen ochsom skulle innebära att det skulle kommaatt finnas två slags svensktmedborgarskap. Motion K408 (s) avstyrks.ÄganderättenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker fyramotionsyrkanden om en förstärkning aväganderätten med hänvisning tilltidigare ställningstaganden.Jämför reservation 17 (m, fp, kd ochc).MotionernaBo Lundgren m.fl. (m) begär i motion K379(yrkande 12) ett förslag om ändring avregeringsformens skydd för äganderättenså att detta står i samklang medEuropakonventionen. Med egendom enligtEuropakonventionen avses inte baraäganderätt till fast och lös egendom utanäven rättigheter som fordringar ochimmateriella rättigheter. Någotmotsvarande skydd för egendom beståendeav fordringar och immateriella tillgångarfinns inte i regeringsformen. Det ärenligt motionen angeläget attregeringsformen innehåller en regel somstår i full samklang medEuropakonventionen, som slår fast att denenskilda äganderättens princip ärokränkbar och att inskränkningar idganderätten endast får ske i klartangivna fall och då med full ersättningtill den enskilde. I sammanhanget måsteockså hänsyn tas till attsamhällsutvecklingen i stort, inte minstgenom IT-utvecklingen, bl.a. lett tillatt en ökande andel av samhällets totalaförmögenhetsmassa består avimmateriella tillgångar i form avutbildning, dataprogram och databaser,musik, varumärken, närings- ochpatenträtter m.m. Mot bakgrund av dettaframstår det som angeläget attgrundlagsskyddet för den enskildaäganderätten anpassas tillsamhällsutvecklingen och att skyddetutökas så att det uttryckligen omfattaräven annan egendom än mark och byggnader.I motion K216 av ochEskil (båda c) begärs attregeringen skall tillsätta en kommissionmed uppgift att belysa den privataäganderättens betydelse för ekonomiskutveckling (yrkande 1). Vidare begärs ettförslag från regeringen om stärkt skyddav äganderätten i både grundlagen och denvanliga lagstiftningen (yrkande 2).Motionärerna anser att den privataäganderättens betydelse inte kanunderskattas. Äganderätten är avgrundläggande betydelse för helasamhällssystemet och en av grundstenarnai den svenska rättsordningen. Enligtmotionärerna kännetecknas vårförfattningstradition i flera avseendenav bristande respekt för grundlagen. Enförfattning som inte ger ett starkt ochstabilt skydd för den privataäganderätten riskerar enligt motionen attfå en kraftigt dämpande effekt påföretagande och ekonomisk tillväxt.Åsa och (båda c) begär i motion K323 etttillkännagivande till regeringen om enstärkt äganderätt med tydligaersättningsregler vid inskränkning inyttjanderätten. Inte minst införandet avmiljöbalken har enligt motionen bidragittill att problematisera äganderätten.Medan t.ex. jordägare har upplevt attägande- och nyttjanderätten inskränktsutan rätt till ersättning harnaturvårdsintressen menat attäganderätten inte får gå framför viktigaintressen. Det finns, enligtmotionärerna, en fara i att ensidigthävda de gemensamma intressena framförden enskildes äganderätt. Inte minstriskerar det att leda till en ökadmisstro mot rättsstaten och till attmänniskor i allt mindre utsträckningkänner det personliga ansvaret för sinegendom och för den egna miljöpåverkan.De möjligheter som finns inte bara tillatt expropriera egendom utan också tillatt inskränka nyttjanderätten, måstedärför vara förenade med tydligaersättningsregler. Sådana inskränkningarsom inte drabbar generellt utan inom ettbestämt geografiskt område eller enskildaindivider skall som huvudregel medförarätt till ersättning.Gällande reglerEnligt 2 kap. 18 § första stycketregeringsformen är varje medborgaresegendom tryggad genom att ingen kantvingas avstå sin egendom till detallmänna eller till någon enskild genomexpropriation eller annat sådantförfogande eller tåla att det allmännainskränker användningen av mark ellerbyggnad utom när det krävs för atttillgodose angelägna allmänna intressen.Rätten till ersättning behandlas iparagrafens andra stycke. Den som genomexpropriation eller annat sådantförfogande tvingas avstå sin egendomskall vara tillförsäkrad ersättning förförlusten. Sådan ersättning skall ocksåvara tillförsäkrad den för vilken detallmänna inskränker användningen av markeller byggnad på sådant sätt att pågåendemarkanvändning inom berörd del avfastigheten avsevärt försvåras ellerskada uppkommer som är betydande iförhållande till värdet på denna del avfastigheten. Ersättningen skall bestämmasenligt grunder som anges i lag.I första tilläggsprotokollet tillEuropakonventionen föreskrivs i artikel 1att varje fysisk eller juridisk personskall ha rätt till respekt för sinegendom och att ingen får berövas sinegendom annat än i det allmännas intresseoch under de förutsättningar som anges ilag och i folkrättens allmännagrundsatser. Dessa bestämmelserinskränker dock inte en stats rätt attgenomföra sådan lagstiftning som statenfinner nödvändig för att regleranyttjandet av egendom i överensstämmelsemed det allmännas intresse eller för attsäkerställa betalning av skatter ellerandra pålagor eller av böter och viten.Egendomsbegreppet i artikeln har gettsen vidsträckt innebörd. Med uttrycketegendom avses inte enbart äganderätt tillfast och lös egendom i civilrättsligmening utan även fordringar ochimmateriella rättigheter skyddas avartikeln.I fråga om immateriella rättigheterstadgas det i 2 kap. 19 § regeringsformenatt författare, konstnärer och fotograferäger rätt till sina verk enligtbestämmelser som meddelas i lag. Enligtförarbetena har den verksamhet sombedrivs av författare och andrakonstnärer stor betydelse föropinionsbildningen och den andligaodlingen över huvud taget. Det ytterstasyftet med bestämmelsen är att förstärkaskyddet för den fria åsiktsbildningen isamhället. Föredragande statsråd ansågdet därför inte motiverat att låta denomfatta rättigheter av det slag somtillkommer uppfinnare och mönsterskapare.Inte heller sådana upphovsrättennärstående rättigheter som innehas avfonogramframställare eller radioföretagansågs böra omfattas (prop. 1975/76:209s. 129).Av grundlagsbestämmelsen framgår attdet skall finnas lagbestämmelser omförfattares, konstnärers och fotografersverk, men den säger ingenting om vaddessa skall innehålla. De avseddalagbestämmelserna finns i lagen(1960:729) om upphovsrätt till litteräraoch konstnärliga verk. Där finns bl.a.föreskrifter om upphovsmannensförfoganderätt och ideella rätt, omupphovsrättens övergång och dessgiltighetstid samt omersättningsskyldighet och straffansvarvid intrång i upphovsmannensförfoganderätt eller ideella rätt.De begränsningar av yttrandefrihetensom upphovsrätten innebär ansesföranledda av särskilt viktiga skäl ochdärför tillåtna enligt 2 kap. 13 §regeringsformen (se prop. 1975/76:209 s.155).Tidigare riksdagsbehandling m.m.När behandladeregeringens förslag till ny lydelse av 2kap. 18 § regeringsformen avstyrktekonstitutionsutskottet motioner om längregående grundlagsskydd än vad regeringenhade föreslagit (bet. 1993/94: KU24 s. 28f.). Utskottet ansåg det därvid intemotiverat att låta all egendom, både fastoch lös, omfattas av grundlagensegendomsskydd. Utskottet pekade också påatt bestämmelser varigenom den enskildetillförsäkras full ersättning ellerersättning för hela förlusten inte skullevara helt rättvisande med hänsyn till attvissa s.k. förväntningsvärden inte ärersättningsgilla. Utskottet underströkvidare att införandet av ettgrundlagsskydd förrådighetsinskränkningar i sig inteinnebar att ersättningsrätten utvidgadesi förhållande till vad som redan gällde.Frågan om innebörden av 2 kap. 18 §regeringsformen behandlades avkonstitutionsutskottet i ettyttrande till jordbruksutskottet överregeringens förslag till ny miljöbalk,varvid frågan om huruvida ordalydelsen iparagrafen var förenlig med motivendiskuterades (yttr. 1997/98:KU8y).Utskottet gjorde då bedömningen attgrundlagsbestämmelsen trots den mindretillfredsställande ordalydelsen måsteuppfattas så att en utvidgning aversättningsrätten inte skett. Medanledning av flera motioner från denallmänna motionstiden kom ett enigtkonstitutionsutskott i betänkande1997/98:KU30 (s. 7) fram till slutsatsenatt det inte gick att bortse från attbestämmelsen i 2 kap. 18 § andra stycketregeringsformen hade varit föremål föromfattande debatt och att Lagrådetförordat en ändring av bestämmelsen. Ävenom utskottet ansåg att bestämmelsen måstekunna uppfattas i enlighet med vad somavsetts vid dess tillkomst fanns detanledning att se över dess lydelse.Frågan behandlades åter av utskottetvåren i betänkande 1999/2000: KU11.Utskottet hänvisade till att det vidflera tillfällen avstyrkt motioner omutvidgning av grundlagens egendomsskydd.Utskottet ansåg inte att det framkommitskäl att ändra sin tidigare bedömning.Utskottet ansåg inte heller att det fannsskäl att ge äganderätten samma skydd motbegränsningar som gäller för de s.k.politiska rättigheterna. Även när detgäller ersättningsfrågan hänvisadeutskottet till att det vid fleratillfällen avstyrkt motioner om enutvidgning till full ersättning.Utskottet framhöll att när det ibetänkande 1997/98:KU30 förordades attordalydelsen av 2 kap. 18 §regeringsformen skulle ses över, ansågutskottet att utredningen inte bordeomfatta frågan om utvidgning till fullersättning. Utskottet gjorde fortfarandesamma bedömning.1999 års författningsutredning, somhade i uppdrag bl.a. att se överordalydelsen av regeringsformensbestämmelse om egendomsskydd, avlämnade ifebruari 2001 betänkandet Vissagrundlagsfrågor (SOU 2001:19). När detgällde regeringsformens egendomsskyddkonstaterade utredningen att manmisslyckats. Mot bakgrund av att ettförslag till ändring av grundlag bör haett brett parlamentariskt stöd och attett sådant stöd inte hade kunnat uppnås,hade utredningen beslutat att avstå frånatt lägga fram något förslag till ändradlydelse av 2 kap. 18 § regeringsformen.Mot bakgrund av utredningens slutsats närdet gäller regeringsformens bestämmelseom egendomsskydd lade inte regeringenfram förslag till ändrad lydelse av 2kap. 18 regeringsformen.Frågan om ställningi lagstiftningen efter inkorporeringenbehandlades av utskottet i samband medbehandlingen av proposition 1993/94:117med förslag till inkorporering avEuropakonventionen i svensk lagstiftning.Utskottet delade regeringens bedömningatt i det säkerligen fåtal fall då ensvensk lagregel kan anses strida motkonventionen, fick det bl.a. bli enuppgift för domstolarna ochförvaltningsmyndigheterna att avgöra hurkonflikterna skall lösas (bet.1993/94:KU24 s. 20).Motioner om äganderätten, bl.a.motioner (m respektive c) liknande K379respektive K216 och K323 behandladessenast i betänkande2001/02:KU15 (s. 88 f.). Utskottetvidhöll sina tidigare bedömningar när detgäller ett förstärkt grundlagsskydd föräganderätten och avstyrkte motionerna.Utskottet ansåg mot bakgrund av tidigarebedömningar inte heller att det behövdesett tillkännagivande till regeringen omstärkande av äganderätten med tydligaersättningsregler vid inskränkning avnyttjanderätten eller om en kommissionför att belysa den privata äganderättensbetydelse och avstyrkte därför motionerom detta. En reservation (m, kd, fp, ochc) avgavs.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sina tidigarebedömningar. Motionerna K379 yrkande 12(m), K216 yrkandena 1 och 2 (c) samt K323avstyrks.Internationella kvinnodagenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstagande ettmotionsyrkande om att skallbli helgdag.Jämför reservation 18 (v), särskiltyttrande 6 (mp).MotionenI motion K272 av m.fl. (v)begärs att skall bli helgdag.År 1980 proklamerade FN sominternationell kvinnodag. Motionärernahänvisar till att 15 länder redanbeslutat att göra till helgdagoch anser att bör varaytterligare ett land bland dessa. Ettbeslut om att skall varahelgdag skulle dessutom vara en viktigmarkering av att som land strävarefter jämställdhet. Regeringen bör,enligt motionärerna, utreda kostnadernaoch bedöma om de bör anses inrymmas i dettotala samhällsekonomiska utrymmet ellerom det bör ske en växling mot annanhelgdag, innan frågan slutligt avgörs.BakgrundEnligt 1 § lagen (1989:253) om allmännahelgdagar avses med allmän helgdagsöndagar, däribland ochpingstdagen, samt nyårsdagen,, första maj, juldagenoch annandag jul, även när de inteinfaller , vidarelångfredagen, , Kristihimmelsfärdsdag, ,och alla dag.I förarbetena (prop. 1988/89:114 s. 5)konstateras att flera funktioner ärknutna till helgdagsbegreppet genomföreskrifter i olika författningar. Detgäller framför allt föreskrifter somreglerar när åtgärder skall vidtas ochhur tiden skall beräknas när enförfallodag e.d. infaller på en söndageller annan allmän helgdag. Som exempelnämns vidare att enligt 9 § semesterlagen(1977:480) gäller bl.a. att helgdagarnormalt inte räknas som semesterdagar.Vidare framhålls i propositionen att vadsom är allmän helgdag är av stor rättsligoch samhällsekonomisk betydelse.Frågan om nationaldagen som allmänhelgdag har behandlats av utskottet vidflera tillfällen. Vid /92(bet. 1991/92:KU9) ansåg utskottet, somvar medvetet om att införande avytterligare bl.a. hadeekonomiska aspekter, att frågan pålämpligt sätt borde bli föremål förutredning.Regeringen tillsatte i september 1993en utredning med syfte att utredaförutsättningarna för att till helgdag.Enligt direktiven (dir. 1993:104) var detav vikt att utredningen särskiltstuderade de ekonomiska konsekvensernasom inrättandet av en ny helgdag skullefå, såväl för den offentliga sektorn somför näringslivet och övriga delar avsamhället. I utredarens uppdrag låg ocksåatt undersöka konsekvenserna, ekonomiskaoch andra, av att inrätta nationaldagensom helgdag på bekostnad av någon nuexisterande allmän helgdag.Utredaren föreslog i sitt betänkande(SOU 1994:58) att nationaldagen den 6juni blir allmän helgdag somannandag upphör att vara helgdag.Utredaren hade kommit fram till dennaslutsats bl.a. genom att studera deekonomiska konsekvenserna av ytterligareen helgdag. Sammanfattningsvis angavutredaren att om man infördenationaldagen som , utan attändra något annat, skulle det medföra ettårligt inkomstbortfall inomtillverkningsindustrin på igenomsnitt. Bruttonationalproduktenskulle minska med mellan 0,2 och ,dvs. mellan 3 och 4 miljarder kronorbaserat produktion. Utredarenanförde att det inte kunde anses rimligtatt i dagens ekonomiska läge införaytterligare . Om nationaldagenskulle bli helgdag borde en befintlighelgdag tas bort eller flyttas. Ibudgetpropositionen 1994/95:100 (bil. 14) angav regeringen att tanken attgöra nationaldagen till helgdag inteborde fullföljas.Konstitutionsutskottet har vid fleratillfällen härefter avslagit motioner omnationaldagen som helgdag (bet.1995/96:KU11, 1997/98:KU9, 1999/2000:KU18 och 2000/01:KU15). I betänkandet1999/2000:KU18 avstyrkte utskottet enmotion om att göra den internationellakvinnodagen till allmän helgdag.Frågan om införande av nya helgdagarbehandlades senast i betänkande2001/02:KU9 s. 5 f. Utskottet ansåg bör bli allmänhelgdag. Utskottet var medvetet om attdetta kan få ekonomiska konsekvenser församhället. Om blir allmänhelgdag på bekostnad av någon nuexisterande helgdag blir de ekonomiskaeffekterna beroende av vilken existerandeallmän helgdag som skall komma i fråga.Utskottet ansåg att det fick ankomma påregeringen att utarbeta ett förslag sominnebär att nationaldagen den 6 juniskall bli allmän helgdag. gavregeringen detta till känna (rskr.