bet · GQ01JUU10 · 2003-01-01 00:00:00 — Utskottet har vid samtliga tillfällenkonstaterat att de straff som mäts ut för grovtnarkotikabrott regelmässigt är långa och att någotbehov av ytterligare straffskärpningar inte ansettsföreligga. Det har också hänvisats till attinförandet av livstidsstraff som påföljd för grovtnarkotikabrott inte ligger i linje med 1980-taletsreformarbete på påföljdssystemets område med attutmönstra de tidsobestämda straffen.Utskottet avstyrkte mot denna bakgrund bifall tillde behandlade motionsyrkandena.Utskottet har inte någon annan uppfattning i dagoch avstyrker bifall till motion Ju281 i härbehandlade delar.Preskriptionstid för miljöbrott och brott motdjurskyddslagenI motion Ju257 (mp) begärs att preskriptionstidernaför miljöbrott och brott mot djurskyddslagen sesöver. I motion Ju340 (kd) begärs attpreskriptionstiden för miljöbrott förlängs.För brott enligt och djurskyddslagen(1988:534) gäller de bestämmelser om åtals- ochpåföljdspreskription som följer av brottsbalken.Enligt 35 kap. 1 § gäller bl.a. attpåföljd för brott inte får ådömas om inte denmisstänkte häktats eller erhållit del av åtal förbrottet , om det på brottet inte kanfölja svårare straff än fängelse , ,om svåraste straffet är högre men inte över fängelsei och , om svåraste straffet är högremen inte över fängelse . Innefattar enhandling flera brott får påföljd ådömas för allabrotten så länge påföljd kan ådömas för något avdem. De ovan angivna tiderna skall, enligt 35 kap. 4§ , räknas från den dag brottet begicks.Utskottet har tidigare behandlat liknande yrkandensom de nu aktuella (bet. 2001/02:JuU10 s. 30 f).Utskottet framhöll att det i svensk lagstiftninggäller generella bestämmelser om preskription vilkaföljer brottets straffvärde. Detta innebär att allabrott med likartat straffvärde normalt har sammapreskriptionstid. För att kunna motivera enavvikelse från de generellt gällandepreskriptionstiderna måste enligt utskottet starkaskäl kunna åberopas, i synnerhet om fråga är attförlänga preskriptionstiden. Enligt utskottetförelåg inte skäl att införa en sådan avvikelse förbrott enligt eller djurskyddslagen,varför då aktuellt motionsyrkande avstyrktes.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning ifrågan. Motion Ju257 och motion Ju340 i nu behandladdel avstyrks.RattfylleriI motion Ju216 (fp) begärs att personer som förtredje gången gjort sig skyldiga till rattfylleriskall dömas till behandling för sitt missbruk. Imotion Ju388 (s) begärs en översyn av tillämpningenav bestämmelser om påföljd för rattfylleri medutgångspunkt i att grovt rattfylleri bör leda tillfängelsestraff.I motion Ju372 (s) begärs att s.k. eftersupningstraffbeläggs i syfte att förbättra möjligheternaatt lagföra rattfyllerister. Motionärerna efterlyseren lagstiftning i efter mönster av vad somgäller i t.ex. Norge.I motion So442 (fp) begärs en översyn av reglernaom drograttfylleri. Enligt motionärerna börutredningen avse såväl straffsatsen som beviskravenför drograttfylleri, varvid de senare börharmonieras med dem för alkoholpåverkade bilförare.Enligt 4 § första stycket lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott skall den dömas förrattfylleri som för ett motordrivet fordon eller enspårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga dryckeri så stor mängd att alkoholkoncentrationen undereller efter färden uppgick till ihans blod eller per liter i hansutandningsluft.För rattfylleri döms också, enligt paragrafensandra stycke, den som för ett motordrivet fordoneller en spårvagn efter att ha intagit narkotika somavses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stormängd att det under eller efter färden finns någotnarkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dockinte om narkotikan intagits i enlighet med läkareseller annan behörig receptutfärdares ordination.Av tredje stycket i samma paragraf framgår attäven den som vid förandet av ett motordrivet fordoneller en spårvagn är så påverkad av alkoholhaltigadrycker att det kan antas att han eller hon inte påbetryggande sätt kan föra fordonet skall dömas förrattfylleri. Detsamma gäller om föraren är likapåverkad av något annat medel (s.k. klinisktrattfylleri).Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse ihögst sex månader.Är brottet grovt, skall föraren enligt 4 a §trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri tillfängelse i högst . Vid bedömande av om brottetär grovt skall särskilt beaktas om föraren har haften alkoholkoncentration som uppgått till minst 1,0promille i blodet eller per liter iutandningsluften, om föraren annars har varitavsevärt påverkad av alkohol eller något annat medeleller om framförandet av fordonet har inneburit enpåtaglig fara för trafiksäkerheten.Grovt rattfylleri är ett brott av sådan art attfängelse normalt skall väljas som påföljd (se 30kap. 4 § ). Rätten kan dock medtillämpning av 30 kap. 9 § döma tillskyddstillsyn i vissa fall. Som särskilda skäl föratt välja skyddstillsyn i stället för fängelse kanrätten beakta om missbruk av t.ex. alkohol iväsentlig grad har bidragit till att brottet begåttsoch den tilltalade förklarar sig villig att gåigenom lämplig behandling som enligt en för honomuppgjord plan kan anordnas i samband medverkställigheten (kontraktsvård). Även i andra fallkan en dom på skyddstillsyn förenas med föreskriftom behandling. Verkställigheten av kortafängelsestraff sker i många fall genomintensivövervakning med elektronisk kontroll.Under det senaste dryga decenniet har ett flertalreformer genomförts beträffande rattfylleribrotten.Den 1 juli 1990 sänktes straffbarhetsgränsen förrattfylleri från 0,5 till alkohol iblodet och trafiknykterhetsbrotten delades in i tvåsvårhetsgrader, rattfylleri och grovt rattfylleri.Vid bedömning av om ett brott är grovt skulle,förutom alkoholhalten och påverkansgraden, särskiltbeaktas om körningen hade inneburit påtaglig faraför trafiksäkerheten (prop. 1989/90:2). Målet medsänkningen av straffbarhetsgränsen var bl.a. attmotverka riskbeteenden även för grupper som kan varamer benägna att bli påverkade av en förhållandevismåttlig alkoholkonsumtion än genomsnittsföraren,t.ex. ungdomar (prop. s. 32). Vad gäller frågan oms.k. drograttfylleri anfördes bl.a. att detuppenbart krävdes en särskild straffbeläggning somtar sikte på de fall då en förare är påverkad avannat medel än alkohol. Den föreslagna bestämmelseninnebar att ansvar för s.k. kliniskt rattfylleriskulle kunna komma i fråga så snart föraren var såpåverkad att han vid en objektiv bedömning framstårsom olämplig som förare. s. 35 f).Normalpåföljden för rattfylleri skulle enligtpropositionen komma att bli böter. Om straffvärdetför en gärning var så stort att det föranlederfängelse bör den bedömas som grovt rattfylleri. Ävenvid flerfaldig brottslighet och återfall kanfängelse komma i fråga för rattfylleri (prop. s.48).Vid behandlingen av propositionen i riksdagenanslöt sig utskottet till regeringens förslag utomsåvitt avsåg den föreslagna sänkningen av den nedrestraffbarhetsgränsen, där utskottet förordade ensänkning till till skillnad motföreslagna 0,3 (bet. 1989/90:JuU2 s. 1 f).År 1994 sänktes gränsvärdet för grovt rattfyllerifrån 1,5 till alkohol i blodet.Regeringen uttalade i motiven bl.a. attnormalpåföljden för grovt rattfylleri skall varafängelse. Bestämmelserna om vållande till annans dödrespektive kroppsskada eller sjukdom skärptessamtidigt när brotten begåtts i samband medtrafiknykterhetsbrott (prop. 1993/94:44).År 1999 infördes en nollgräns för narkotika itrafiken. Detta innebar att den som för ettmotordrivet fordon med ett narkotiskt ämne i blodetdöms för rattfylleri (prop. 1998/99:43). - För grovtrattfylleri i dessa fall krävs att föraren varitavsevärt påverkad eller att framförandet av fordonetinneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten.Utskottet har tidigare haft att ta ställning tillmotionsyrkanden rörande drograttfylleri, senastunder (yttr. 2001/02:JuU5y s.15 f).Utskottet framhöll därvid att det till skillnad frånvad som gäller vid alkoholpåverkan inte finns någrafastställda gränsvärden för narkotika i trafiken.Bakgrunden till detta, anförde utskottet, är att detför närvarande inte är möjligt att införa enreglering med gränsvärden för andra trafikfarligamedel än alkohol. Det allt överskuggande problemet isammanhanget var att genom vetenskapliga studiereller på annat sätt fastställa sambandet mellan enviss påvisad koncentration av en drog i blodet ochen viss trafikfarlig påverkan (se prop. 1998/99:43s. Detta innebar emellertid enligt utskottetinte att narkotikapåverkade bilförare undgår ansvarför grovt rattfylleri. Den i bestämmelsen angivnapromillehalten för alkohol är endast en av deomständigheter som kan föranleda att brottet bedömssom grovt; har den som är narkotikapåverkad varitavsevärt påverkad eller har bilfärden inneburit enpåtaglig fara för trafiksäkerheten kan brottet ocksåvara att bedöma som grovt. Mot bakgrund härav, ochdå bestämmelserna om drograttfylleri hadevarit föremål för såväl utredning som lagstiftning,ansåg utskottet att det inte fanns skäl till ensådan översyn som då föreslogs.Vad gäller s.k. eftersupning gäller enligt dennorska lagstiftningen att en förare av motorfordoninte får inta alkohol eller annat berusande ellerbedövande medel efteren körning om han eller hon förstår eller måste haförstått att körningen kan leda tillpolisundersökning. Förbudet mot eftersupning gällerdock inte efter det att blodprov elleralkoholutandningsprov tagits eller efter det attpolisen beslutat att något sådant prov inte skalltas.Utskottet har behandlat ochavstyrkt motioner angående eftersupning, senastunder (bet. 2001/02:JuU10 s. 26 f).Utskottet vidhöll då sin tidigare inställning, dvs.att problemet med påstådd eftersupning torde vararelativt litet sett i förhållande till samtligatrafiknykterhetsbrott och att tungt vägandeinvändningar av bl.a. rättssäkerhetsnatur kan riktasmot att införa ett förbud mot eftersupning.Utskottet har inhämtat att det inomRegeringskansliet har initierats ett arbete som gårut på att göra en utvärdering och analys av dereformer som skett beträffande rattfylleribrottetunder det . I samband därmed kommerbl.a. att tas upp hur bestämmelser avseendepåföljdsval, principer för straffvärdesbestämningoch frågor om vårdbehov kommit att tillämpas. Iarbetet kommer också reformernas effekt påtrafiksäkerhetsområdet att utvärderas. bör detta arbete inte föregripas.Motionerna Ju216, Ju372, Ju388 och So442 i härbehandlade delar avstyrks.Vållande till annans död i samband medrattfylleriI motion Ju268 (v) begärs att ansvar för dråp skallkunna utdömas vid rattfylleri med vållande tillannans död som följd.För det fall den som gör sig skyldig tillrattfylleri vid körningen orsakar annans död ellerpersonskada skall han eller hon normalt sett, enligt3 kap. 7 respektive 8 §§ , även dömasför vållande till annans död, grovt brott,respektive vållande till kroppsskada eller sjukdom,grovt brott. Vid bedömande av om brottet är grovtskall nämligen särskilt beaktas om gärningsmannen,när det krävts särskild uppmärksamhet ellerskicklighet, har varit påverkad av alkohol ellernågot annat medel. Straffet för vållande till annansdöd, grovt brott, respektive vållande tillkroppsskada eller sjukdom, grovt brott, skallbestämmas till fängelse i lägst ochhögst sex respektive fyra år.Bestämmelserna om vållande till annans dödrespektive kroppsskada eller sjukdom skärptes genomen lagändring . Ändringen innebaren straffskärpning när brotten begåtts i samband medtrafiknykterhetsbrott. Sådana brott skulle somhuvudregel bedömas som grova om gärningsmannen varberusad. Maximistraffet för grovt brott höjdes(prop. 1993/94:44 s. 43 f).Som bakgrund till dessa lagändringar anfördes ipropositionen (s. 49 f) att det finns situationerdär skillnaden i straffvärde mellan ett uppsåtligtbrott och ett grovt oaktsamt brott framstår sommycket liten. Som exempel anges fall där någon ihotfullt syfte siktat på en annan person med ettskarpladdat vapen och vapnet gått av. Straffvärdetför ett sådant förfarande närmar sig i vissa fallnivån för straffminimum för dråp. Motsvaranderesonemang torde enligt departementschefen kunnatillämpas på vissa fall av grovt vållande tillannans död i samband med trafiknykterhetsbrott. Detkan nämligen förekomma fall där den som ialkoholpåverkat tillstånd framför motorfordon görsig skyldig till ett så utpräglat risktagande attdet visar sig att han i det närmaste varit heltlikgiltig inför effekterna av sitt handlande.Genom en lagändring byttes det tidigareexemplet på när brottet som huvudregel bedöms somgrovt - då gärningen begåtts vid framförande avmotorfordon och föraren varit påverkad av alkoholeller annat medel - ut mot den mer generellareglering som gäller (prop. 2000/01:85 s. Det då införda kravet på särskild uppmärksamheteller skicklighet tar bl.a. sikte påtrafiksituationer (bet. 2000/01:JuU25 s. 5).Av rättspraxis framgår att påföljden för grovtrattfylleri och vållande till annans död normaltbestäms till fängelse (se t.ex. RH 1995:78angående en kraftigt berusad bilförare som kördeihjäl en likaledes kraftigt berusad kamrat somfrivilligt följt med på färden).Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkandenom påföljd vid rattfylleri med vållande av annansdöd (senast bet. 2001/02:JuU10 s. 26 f). Utskottetframhöll att vållande till annans död respektivekroppsskada normalt sett är att bedöma som grovt ombrottet begåtts i samband med onykterhet i trafik.På dessa brott kan fängelse om maximalt sexrespektive följa. Vid bedömningen avbrottsrubriceringen i det enskilda fallet måstehänsyn dock tas till samtliga föreliggandeomständigheter. Detsamma gäller vid bestämmande avpåföljd för brottet. Utskottet fann då att gällandelagstiftning var utformad på ett ändamålsenligt sättoch att det inte fanns anledning att ändra ilagstiftningen.Utskottet anser att det finns anledning att semycket allvarligt på brott som innebär att någon somär påverkad av alkohol eller andra medel vidframförande av motorfordon orsakar andra människorsdöd. Skillnaden i straffvärde mellan ett uppsåtligtdödande och ett grovt oaktsamt dödande i samband medrattfylleri kan, som anfördes i motiven till denskärpning av bestämmelsen om vållande till annansdöd som skedde 1994, i vissa fall framstå som mycketliten. Enligt utskottets mening och som ocksåframhålls i motion Ju268 bör frågan om straffansvarnär en person under rus och vid framförande avmotorfordon dödar en annan bli föremål för översyn.Frågan om grovt vållande till annans död ärkomplicerad. Bestämmelsen om att brottet skall ansessom grovt om gärningsmannen, när det krävts särskilduppmärksamhet eller skicklighet, har varit påverkadav alkohol eller något annat medel omfattar inteendast vållande till annans död i samband medtrafikolyckor. Även t.ex. olyckor i arbetslivet,felbehandling inom sjukvården, vådaskjutningar vidjakt eller militärövningar, flyg-, båt- ochtågolyckor omfattas av bestämmelsen. Härtill kommeratt dråp, som motionärerna hänvisar till, är ettuppsåtligt brott med straffskalan fängelse från sextill . En ändring i bestämmelsen rörande grovtvållande till annans död i linje med motionärernasönskemål kan få konsekvenser som är svåra attöverblicka.Som anförts ovan har det inom regeringskanslietinitierats ett arbete som går ut på att göra enutvärdering och analys av de reformer som skettbeträffande rattfylleribrottet under det senastedecenniet. Utskottet vill att utvärderingen ocksåskall omfatta vållande till annans död i samband medrattfylleri. Detta bör med anledning avmotion Ju268 som sin mening ge regeringen tillkänna.Påföljd för djurplågeriI motion Ju381 (v) begärs att straffpåföljden förvanvård av djur och djurplågeri skärps.Enligt 16 kap. 13 § skall den somuppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genommisshandel, överansträngning eller vanvård eller påannat sätt, otillbörligen utsätter djur för lidandedömas för djurplågeri till böter eller fängelse ihögst två år.I 36 § djurskyddslagen (1988:534) föreskrivs attden som bryter mot vissa bestämmelser i lagen ellerföreskrifter som meddelats med stöd av denna skalldömas till böter eller fängelse i högst två år.Reglerna skärptes . varmaxstraffet fängelse i högst (prop.2001/02:93, bet. MJU20, SFS 2002:550).I sammanhanget kan även nämnas att ,när någon allvarligt försummat tillsynen ellervården av ett djur eller misshandlat djur, skallförbjuda honom eller henne att ta hand om djur ellervisst slag av djur. Är det ägaren av djuret kanlänsstyrelsen också ålägga honom eller henne attgöra sig av med djuret och förbjuda honom ellerhenne att skaffa nya djur. Förbudet kan avse visstid eller gälla tills vidare (29 § djurskyddslagen).Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden (bet. 2001/02:JuU10 s. 30 f).Utskottet konstaterade att visst beredningsarbete dåpågick inom såvitt gälldebestämmelserna i djurskyddslagen om vanskötsel avdjur. Något arbete vad gäller bestämmelsen omdjurplågeri pågick inte. Enligt utskottet hade detinte heller framkommit att skäl förelåg att dåinitiera en förändring i denna lagstiftning.Utskottet avstyrkte därför bifall till de aktuellamotionsyrkandena.Beredningsarbetet ledde bl.a. fram till den ovannämnda straffskärpningen i 36 § djurskyddslagen.Utskottet finner inte nu skäl att förordna omytterligare skärpning av straffen för djurplågerirespektive vanvård av djur. Motion Ju381 avstyrks.Ekologiskt nödvärn m.m.I motion Ju254 (mp) begärs att de allmänna grundernaför ansvarsfrihet i 24 kap. brottsbalkenkompletteras så att försök att avvärja ett pågåendeeller överhängande ingrepp i känsliga naturmiljöerfaller in under den s.k. nödvärnsrätten och attbestämmelser införs om rätt att samvetsvägra, dvs.att utan påföljd vägra att utföra visst arbete.Av 24 kap. 1 § följer att en gärningsom någon begår i nödvärn utgör brott endast om denmed hänsyn till angreppets beskaffenhet, detangripnas betydelse och omständigheterna i övrigt äruppenbart oförsvarlig.Rätt till nödvärn föreligger bl.a. mot ettpåbörjat eller överhängande brottsligt angrepp påperson eller egendom.Enligt 24 kap. 4 § skall en gärningsom någon begår i nöd utgöra brott endast om den medhänsyn till farans beskaffenhet, den skada somåsamkas annan och omständigheterna i övrigt äroförsvarlig. Nöd föreligger när fara hotar liv,hälsa, egendom eller något annat viktigt avrättsordningen skyddat intresse.Av 24 kap. 6 § följer att en personsom har handlat i nödvärn eller nöd skall gå frifrån ansvar även om han eller hon har gjort mer änvad som är medgivet, om omständigheterna var sådanaatt han eller hon svårligen kunde besinna sig (s.k.nödvärnsexcess).Bestämmelser om miljöbrott finns numera i 29 kap.miljöbalken.Utskottet har tidigare behandlat liknande frågorom ekologiskt nödvärn och samvetsvägran (bet.1994/95:JuU24 s. 24).När det gällde ekologiskt nödvärn konstateradeutskottet att ansvarsfrihetsreglerna var tillämpligat.ex. när det gäller brottsliga angrepp på personeller egendom. I princip var reglerna tillämpligat.ex. vid miljöbrott enligt då gällande 13 kap. 8 a§ BrB. När det däremot gällde ansvarsfrihet för attavvärja ingrepp som inte var brottsliga ställde detsig annorlunda. Enligt utskottets mening fanns detinte anledning att utvidga reglerna om ansvarsfrihettill att omfatta sådana situationer.När det gällde s.k. samvetsvägran konstateradeutskottet först att skyldigheten att utföra t.ex.farligt arbete eller arbete som innebär spridning avgift m.m. torde vila på avtalsrättslig grund.Självklart fanns det inte heller möjlighet att medstraffrättsligt stöd tvinga någon att begå brottinom ramen för sitt arbete. Utskottet ansåg attgällande regler torde tillgodose syftet med det dåframställda motionsyrkandet om en reglering.Utskottet har ingen annan uppfattning , ochutskottet avstyrker bifall till motion Ju254.Frågor om straffLivstidsstraffetFlera motioner berör frågan om livstidsstraff. Imotionerna Ju256 (mp), Ju349 (kd), Ju353 (fp) ochJu390 (v) begärs att livstidsstraffet skall ersättasmed tidsbestämda straff.Fängelse på livstid stadgas ,förutom för vissa av brotten i 22 kap. brottsbalkenom landsförräderi m.m., för ett fåtal brott, bl.a.för mord, grov mordbrand, grov allmänfarligödeläggelse, grovt spioneri och folkmord.Regeringen får av nåd efterge eller mildra enbrottspåföljd (11 kap. 13 § regeringsformen). Närdet är fråga om ett livstidsstraff sker dettanormalt sett genom att livstidsstraffet ersätts avett tidsbestämt straff. Längden av de tidsbestämdastraffen har ökat något.Detta kan förklaras bl.a. av behovet att anpassa deomvandlade straffen till de straffskärpningsreglerför återfall i brott och vid flerfaldig brottslighetsom finns. En viktig förklaring ligger ocksåi att tidsbestämningen av livstidsstraffen påsenare år i allt högre grad kommit att ske efter en,i varje enskilt fall, individuell prövning avomständigheterna kring det begångna brottet och dendömdes personliga förhållanden. Efter det attstraffet tidsbestämts tillämpas reglerna omvillkorlig frigivning i vanlig ordning.Regeringen tillkallade ensärskild utredare som skulle utarbeta förslag ny ordning för prövning av frigivning avlivstidsdömda (dir. 2000:85).Utredningen om frigivningsprövning avlivstidsdömda föreslog i sitt betänkande Frigivningfrån livstidsstraff (SOU 2002:26) bl.a. ett systemmed frigivningsprövning för de livstidsdömda somskall leda till att en tidpunkt fastställs förvillkorlig frigivning. Prövningen skall baseras påfakultativa regler och utformas som ett system medvillkorlig frigivning grundad på förhållandena i detenskilda fallet. Tidpunkten för frigivningen skallsåledes bestämmas efter en prövning i varje enskiltfall. Alla livstidsdömda skall dock ha rätt tillfrigivningsprövning när de avtjänat avstraffet. För att förbättra förutsebarheten för delivstidsdömda och kriminalvården skall enligtutredningens mening de kriterier som skall beaktasvid frigivningsprövningen så tydligt som möjligtregleras i lag. Med hänsyn bl.a. till behovet avstraffrättslig kompetens och att det är fråga om ettlitet antal ärenden föreslås att frågan omfrigivning av livstidsdömda skall göras avStockholms tingsrätt.Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden som de nu aktuella, senast våren2002 (bet. 2001/02:JuU10 s. 32 f). Utskottet ansågatt då pågående utredningsarbete borde avvaktas samtavslog aktuella motioner.Betänkandet bereds inomJustitiedepartementet.Utskottet anser att pågående beredningsarbete böravvaktas. Motionerna Ju256 och Ju390 samt motionernaJu349 och Ju353 i här behandlade delar avstyrks.Ett reformerat straffsystem m.m.I motion Ju236 (m) begärs vissa förändringar ibrottsbalkens påföljdssystem, bl.a. förespråkas attstraffsystemet skall ses över och reformeras samtatt påföljderna i vissa fall bör skärpas. Vidarebegärs att den s.k. mängdrabatten som tillämpas närnågon skall dömas för flera brott avskaffas och attobligatoriskt maximistraff skall dömas ut för densom för tredje gången döms för ett grovt vålds-eller sexualbrott, om inte särskilda skäl föreliggerdäremot. I motionerna Ju249 och Ju285 (båda c)begärs att återfall i likartad brottslighet börbedömas som en försvårande omständighet vidstraffmätningen. I motion Ju249 begärs även attstraffskalornas miniminivå höjs vid grova brott.När det gäller den s.k. mängdrabatten följer detav 30 kap. 3 § att rätten, om någondöms för flera brott, normalt sett skall döma tillgemensam påföljd för brottet.Härvid gäller att böter får användas som gemensamtstraff endast om böter kan följa på vart och ett avbrotten. Fängelse får däremot användas som gemensamtstraff om fängelse kan följa på något av brotten (25kap. 5 § och 26 kap. 2 § ).Bestämmelser om fängelsestraffets längd när någondöms för flera brott finns i 26 kap. 2 §brottsbalken. Härav följer att fängelse på viss tidinte får överstiga de högsta straffen för brottensammanlagda med varandra. Fängelsestraffet får inteheller överstiga det svåraste straffet med mer änett år om det svåraste straffet är kortare änfängelse . Om det svåraste straffet ärfängelse men inte uppgår till fängelse får det svåraste straffet överskridas .