bet · GQ01KU26 · 2003-02-13 00:00:00 — Den nuvarandebristen i regeringsformen bör snarastavhjälpas på så sätt att det avgrundlagen uttryckligt framgår attenskilda kan ingå exempelvis icke-kollektivavtalsbundna arbetsrättsavtal.Gällande reglerEnligt 2 kap. 1 § 5 regeringsformen ärvarje medborgare gentemot det allmännatillförsäkrad föreningsfrihet: frihet attsammansluta sig med andra för allmännaoch enskilda syften. Enligt 2 kap. 2 §regeringsformen är varje medborgaregentemot det allmänna skyddad mot tvångatt delta i sammankomst föropinionsbildning eller i demonstrationeller annan meningsyttring eller atttillhöra politisk sammanslutning,trossamfund eller annan sammanslutningför åskådning i politiskt, religiöst,kulturellt eller annat sådant hänseende.Tidigare riksdagsbehandlingFrågan om den negativa föreningsfrihetenhar behandlats av konstitutionsutskottetvid ett flertal tillfällen (se bet. KU1983/84:8, KU 1984/85:30, KU 1986/87:17,KU 1987/88:9, KU 1987/88:32, 1989/90:KU7,1990/91:KU6, 1992/93:KU2, 1999/2000:KU11och 2001/02:KU15). Vid varje tillfällehar motionerna avstyrkts. Som skäl härförhar i huvudsak anförts att det inte ärpraktiskt möjligt eller lämpligt att tillutredning ta upp också den i sin helhetmycket omfattande frågan omrättighetsskydd för enskild mot annanenskild. Frågor om sådant skydd bordeenligt utskottets mening som dittillslösas inom den vanliga lagstiftningensram.I betänkande 1993/94:KU24 behandladesregeringens proposition om inkorporeringav och andra fri- ochrättighetsfrågor. en motion vari begärdes etttillkännagivande till rege-ringen omgrundlagsfäst negativ föreningsrätt.Utskottet som avstyrkte motionen gjordeföljande bedömning (s. 49).De personer eller organisationer motvilka en skyddsregel i grundlagen förden negativa föreningsfriheten skulleverka bör, som anför, ha rätt attnågorlunda detaljerat få veta vilkahandlingar från deras sida som ärförbjudna. Detta låter sig inte görasmed hjälp av sådana allmänna reglersom skulle bli aktuella iregeringsformen. Utskottet anser attdet inte heller är möjligt att igrundlagen reglera vilka påföljder someventuellt skall följa då exempelvisen facklig organisation, enarbetsgivare eller arbetskamraterutövar påtryckningar på ellerdiskriminerar en enskild.Ett ytterligare problem som skulleuppstå om ett skydd för den negativaföreningsfriheten infördes igrundlagen är, som kommittén påpekar,hur en sådan reglering skall förhållasig till principen om avtalsfrihet. Engrundlagsreglering av den negativaföreningsfriheten ger nämligen upphovtill frågan om denna skall ansesinnefatta förbud mot vissa typer avavtalsklausuler, exempelvisorganisationsklausuler. Utskottetanser i likhet med kommittén attprincipen om avtalsfrihet är så viktigatt denna inte bör inskränkas annat äni de fall då avtalsfriheten klartmissbrukas. Inte heller dettaförhållande är möjligt att på ettlämpligt sätt avgränsa i engrundlagsregel.I betänkande 1997/98:KU32 behandladesåter frågan om förstärkt skydd för dennegativa föreningsfriheten. Utskottetgjorde då följande bedömning.Den grundlagsskyddade negativaföreningsrätten ger medborgarna ettskydd mot att det allmänna tvingarnågon att tillhöra en politisksammanslutning, trossamfund ellerannan sammanslutning för åskådning ipolitiskt, religiöst, kulturellt ellerannat sådant hänseende. Den europeiskakonventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna gäller sedanden som lag i Sverige.Enligt konventionen skall envar ägarätt till frihet att deltaga ifredliga sammankomster samt tillföreningsfrihet, däri inbegripeträtten att bilda och ansluta sig tillfackföreningar för att skydda sinaintressen. Enligt sin ordalydelsegaranteras endast den positivaföreningsfriheten. haremellertid fastslagit att rätten tillföreningsfrihet inbegriper rätten attinte vara medlem av en förening.Utskottet vidhåller sin tidigareinställning när det gäller frågan omen utvidgad grundlagsfäst negativföreningsrätt och avstyrker därförmotionerna.Motionsyrkanden liknande det nu aktuellabehandlades (bet.1999/2000:KU11 resp. bet. 2001/02:KU15).Utskottet vidhöll sin tidigareinställning i frågan och avstyrktemotionsyrkandena. framhöllutskottet att några nya omständighetersom talade för att förstärkaregeringsformens skydd för den negativaföreningsfriheten inte hade framkommit.Vid båda tillfällena avgavs reservationer(m, kd, c och fp).Utskottets ställningstagandeUtskottet har vid flera tidigaretillfällen avstyrkt motionsyrkanden omförstärkning av regeringsformens skyddför den negativa föreningsfriheten.Utskottet anser fortfarande att detinte framkommit några nya omständighetersom talar för att förstärkaregeringsformens skydd för den negativaföreningsfriheten. Motion K379 yrkande 13(m) avstyrks.RetroaktivitetsförbudUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare bedömningar en motion omutvidgning av området för förbud motretroaktiv lagstiftning och en motionom ytterligare begränsningar avriksdagens möjligheter att besluta omretroaktiv tillämpning av skattelag.Jämför reservation 7 (m, kd, c).MotionernaI motion K241 av m.fl. (c)begärs en översyn avretroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 §regeringsformen som skyddar motretroaktiv lagstiftning i fråga omstrafflagstiftning och skatter elleravgifter (yrkande 35). Det finns enligtmotionen problem när andra regler ändrasmed retroaktiv verkan. Det är uppenbartatt förändringar av t.ex. bidrag kan hanog så stor betydelse för företags ochenskildas möjligheter att planeralångsiktigt. Det är därför enligtmotionen önskvärt att göraretroaktivitetsförbudet mer allmänttillämpligt i fråga om all lagstiftningmed retroaktiv verkan som missgynnarmedborgare eller en grupp av medborgare.Marietta de () begär imotion K237 att regeringen skall läggafram förslag till sådana ändringar iregeringsformen att det införsytterligare begränsningar avmöjligheterna för att medhänvisning till särskilda skäl fattabeslut om skatter och avgifter medretroaktiv verkan. Motionären vänder sigmot det nuvarande utrymmet för undantagetsom medger att skatt eller statlig avgiftfår tas ut trots att lagen inte trätt ikraft när omständigheterna inträffat.Gällande regler m.m..Enligt 2 kap. 10 § första stycketregeringsformen får straff eller annanpåföljd inte åläggas för gärning som ickevar belagd med brottspåföljd när denförövades. Ej heller får svårarebrottspåföljd åläggas för gärningen änden som var föreskriven då. Samma gälleräven förverkande och annan särskildrättsverkan av brott. Enligt andrastycket får skatt eller avgift ej uttagasi vidare mån än som följer av föreskriftsom gällde när den omständighetinträffade som utlöste skatt- elleravgiftsskyldigheten. Finner riksdagensärskilda skäl påkalla det, får dock laginnebära att skatt eller statlig avgiftuttages trots att lagen inte hade trätt ikraft när nyssnämnda omständighetinträffade, om regeringen ellerriksdagsutskott då hade lämnat förslaghärom till . Med förslagjämställs ett meddelande i skrivelse frånregeringen till om att sådantförslag är att vänta.1973 års fri- och rättighetsutredningövervägde att införa ett förbud motretroaktiv lagstiftning enligt 8 kap. 3 §regeringsformen, dvs. föreskrifter omförhållandet mellan enskilda och detallmänna, som avser ingrepp i enskildapersonliga eller ekonomiska förhållanden.Av två skäl fann utredningen att det intevar möjligt att föreslå ett sådantförbud. Först konstaterades att någotundantagslöst förbud mot retroaktivlagstiftning inte upprätthålls på deangivna rättsområdena, och att i lagtextmed någon grad av precision angeförutsättningarna för när avsteg fårmedges fann utredningen inte varamöjligt. Till det sagda kom problemet attavgöra vad som skall förstås med att enlag är tillbakaverkande eller harretroaktiv verkan. Utanför straffrättensområde, menade utredningen, är det oftaoklart och föremål för delade meningarvad som skall anses vara en retroaktivverkan av en lag (SOU 1975:75 s. 159).Rättighetsskyddsutredningen, som 1978övervägde frågan om förstärkt skydd motretroaktiv lagstiftning, framhöll att detvarit en angelägen uppgift att fortsättaövervägningarna om retroaktivitetsförbud.Som de tidigare övervägandena hade visatuppställde sig emellertid några ganskasvårlösta problem när man undersöktemöjligheterna att vidga förbudet motretroaktiv lagstiftning. Ett bestod i dittills inte helt kunnat undvikaretroaktivitet i lagstiftningsarbetet pånågot rättsområde utanför straffrättens.Ett annat huvudproblem var att avgöra vadsom skall förstås med att en lag ärtillbakaverkande eller har retroaktivverkan. Utanför straffrätten fanns ingagodtagna principer för att avgöra detta.Det hade inte varit möjligt att övervägahela frågan om en vidgning av förbudetmot retroaktiv lagstiftning, ochutredningen begränsade sig till ettförslag om att retroaktivitetsförbudet i2 kap. 10 § regeringsformen skulleutvidgas till att utöver straffrättensområde gälla föreskrifter om skatt jämteavgifter till det allmänna (SOU 1978:34s. 156).Utredningen anförde inledningsvis atthuvudskälet mot retroaktiv lagstiftningär att en sådan lagstiftning bryter motgrundsatsen att man i förväg skall kunnabedöma de rättsliga konsekvenserna avsitt handlande. En medborgare som handlarmed utgångspunkt i gällande rätt riskeraratt hans handling kommer att bedömasenligt regler som tillkommit i efterhandnär han inte kan göra gjort ogjort. Omretroaktiviteten innebär skärpning avskattelag kan han t.ex. i efterhand blivägrad avdrag för utgifter som varavdragsgilla när de bestreds. Ettindirekt resultat är ofta att denenskilde finner att han har gjort encivilrättslig handling som han inteskulle ha gjort - eller skulle ha gjortpå annat sätt - om han vetat hur denskulle bli bedömd skatterättsligt.Å ena sidan var det enligt utredningenett samhällsintresse av vikt attlagstiftaren skall kunna handla snabbtsedan han väl fått ögonen på ettoförutsett och inte önskvärt sätt attutnyttja skatteregler. Direkt stötandeskulle det vara om just det förhållandetatt regeringen lägger fram en propositionmed förslag till lag som hindrar ettvisst slag av kringgående transaktionertill följd av ett undantagslöstretroaktivitetsförbud skulle leda till enökning av sådana transaktioner fram tilldess att lagen trätt i kraft. Å andrasidan kan den skattskyldige som villförutse skattekonsekvenserna av sitthandlande känna sig osäker omlagstiftarens planer. Utredningen fannatt rimlig hänsyn till de motståendeintressena togs om ett förbud motretroaktiv skattelagstiftningkompletterades med ett undantag försådana situationer där de skattskyldiga iförväg har fått ett auktoritativt beskedom att en kommande skatteregel avsågs fåretroaktiv tillämpning.Fri- och rättighetskommittén övervägdei sitt betänkande Fri- ochrättighetsfrågor - Regeringsformen (SOU1993:40, Del A, s. 110) frågan ombestämmelsen i 2 kap. 10 § andra stycketregeringsformen om förbud mot retroaktivskattelagstiftning är tillräckligteffektiv eller om reglerna bordeförändras. Kommittén framhöll att detutredningsarbete som ligger bakom dennuvarande regleringen klart visar vilkasvårbemästrade gränsdragningsproblem sommåste övervinnas, där motståendeintressen ofta bryts mot varandra. uppfattning var de argumentsom åberopades till stöd för dennuvarande regleringen alltjämt hållbara.Den utformning som bestämmelsen erhållitsyntes enligt kommittén också väl avvägd.Sedan början av 1990-talet harretroaktiv skattelagstiftning beslutatsen eller per riksmöte.Tidigare behandlingVåren 1998 avstyrkte utskottet ettmotionsyrkande om en utredning omskärpning av förbudet mot retroaktivskattelagstiftning (1997/98:KU32 s. 3f.). Utskottet hänvisade till attbestämmelserna i regeringsformen omgrundläggande fri- och rättigheternyligen hade utretts av . Kommittén hade bl.a.uttalat att dess uppfattning var att denutformning som bestämmelsen i 2 kap. 10 §andra stycket regeringsformen om förbudmot retroaktiv skattelagstiftningerhållit syntes vara lämpligt avvägd.Utskottet gjorde ingen annan bedömning.En reservation (m) avgavs.Våren 2002 (bet. 2001/02:KU15)avstyrktes ett motionsyrkande (c)motsvarande det nu aktuella K241 yrkande35. Enligt utskottets mening gjorde sigde skäl för att inte utvidgaretroaktivitetsförbudet som anfördes av1973 års fri- och rättighetsutredning ochRättighetsskyddsutredningen fortfarandegällande. En reservation (c) avgavs.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sina tidigarebedömningar. Motionerna K241 yrkande 35(c) och K237 (m) avstyrks.Skydd mot diskrimineringUtskottets förslag i korthetFlera motionsyrkanden om skyddet motdiskriminering på grund av sexuellläggning avstyrks med hänvisning tilltidigare ställningstagande. En radmotionsyrkanden i frågor som omfattasav pågående utredningsarbete avstyrksmed hänvisning till attutredningsarbetet inte bör föregripas.Ett par motioner som gäller delsgenomgång av lagstiftning, dels behovetav att motverka heteronormativitet ochatt minoriteter utsätts fördiskriminering och utanförskap avstyrksmed hänvisning till HomO:s uppgifter.Slutligen avstyrks en motion om enminoritetsombudsman.Jämför reservationerna 8 (v, mp), 9(fp), 10 (kd), 11 (fp, mp), 12 (fp), 13(mp) och 14 (fp, mp), särskilt yttrande2 (c).MotionernaLars m.fl. (fp) begär i motionL249 en översyn av 2 kap. 15regeringsformen (yrkande 8). Den nyligenbeslutade ändringen i 1 kap.regeringsformen är enligt motionen intetillräcklig på denna punkt. Homosexuella,bisexuella och transpersoner bör omfattasav regeringsformens förbud i 2 kap. motdiskriminerande lagstiftning.Mats m.fl. (v) begär i motionK275 att 2 kap. 15 § regeringsformen gesföljande lydelse: "Lag eller annanföreskrift får ej innebära att någonmissgynnas därför att han eller hon medhänsyn till ras, hudfärg, etnisktursprung eller sexuell läggning tillhörminoritet." Motionärerna anser att dennyligen införda ändringen i 1 kap.regeringsformen som föreskriver att detallmänna bl.a. skall motverkadiskriminering på grund av sexuellläggning inte räcker för att motverkadiskriminering av skäl som har sambandmed sexuell läggning. Att diskriminerandelagstiftning förekommer har inte minstSamboendekommittén påvisat i sittbetänkande Nya samboregler (SOU1999:104).Också i motion K310 av . (fp, s, v, c, mp) begärs att 2 kap.15 § regeringsformen utvidgas (yrkande2). Motionärerna anser att det ärangeläget att införa ett skydd mot attriksdagen kan anta lagar somdiskriminerar HBT-personer (homosexuella,bisexuella och transpersoner). Trotsuttalanden av riksdag och regering finnsdet lagstiftning som diskriminerarhomosexuella och bisexuella samt äventranspersoner. Transpersoner är individervars könsidentitet och/ellerkönsidentitetsuttryck eller alltidskiljer sig från för det kön somregistrerats för dem vid födseln.I motionen begärs också att sexuellläggning skall omfattas av 1 kap. 2 §regeringsformen (yrkande 1). Motionärernaanser att skall fullfölja denpåbörjade förändringen av skrivningarnaom diskriminering i regeringsformens 1kap. 2 § men att denna utvidgas till attockså omnämna diskriminering på grund avkönsidentitet.I motion So512 av . (fp, s, v, c och mp) begärs enöversyn av lagstiftningen för attundanröja förekomsten av återståendediskriminering i lagstiftningen mothomosexuella, bisexuella ochtranspersoner (yrkande 5).Tasso Stafilidis (v) begär i motionUb556 (yrkande 6) ett tillkännagivandetill regeringen om behovet av åtgärderför att motverka heteronormativitet ochatt minoriteter utsätts fördiskriminering och utanförskap.Fortfarande existerar det enligt motionenen heterosexuell norm. Homo- ochbisexuella diskrimineras fortfarande ilagstiftningen. De osynliggörs,nedvärderas, särbehandlas och utsätts förvåld enbart på grund av sin sexuellaläggning. Könsrollsnormerna tillåter ettalltför litet spelrum för män och kvinnoratt utveckla sin egen könsidentitet ochinskränker livet för transpersoner, somhelt eller delvis vill leva i en könsrolltraditionellt förbehållen det motsattakönet.Gustav () begär i motionK395 ett lagförslag med förbud motåldersdiskriminering. I motsats till vadsom gäller för diskriminering på grund avkön, etnicitet eller funktionshinder äråldersdiskriminering inte förbjudet. Enkrogägare har rätt att diskrimineramyndiga människor genom olikaåldersgränser. Samhället bör inte tillåtanågon form av diskriminering. Vissa i dagbefintliga åldersgränser bör behållas.Det gäller 20-årsgränsen för inköp avalkohol på Systembolaget och likartad"skyddslagstiftning". Det privatanäringslivet skall dock inte tillåtasdiskriminera människor.I motion So444 av . (c) begärs åtgärder för attförhindra åldersdiskriminering (yrkande3). Det behövs en samladdiskrimineringslagstiftning för att gediskrimineringsombudsmannen ettkraftfullt verktyg. En sammanhållenlagstiftning som också gäller utanförarbetslivet gör det möjligt att ställakrav på en större del av arbetslivet somockså omfattar åldersdiskriminering.Diskriminering av äldre inom vården ochandra sammanhang är enligt motionärernaett reellt problem.I motion Sf289 av m.fl.(mp) begärs att lagarna om olika formerav diskriminering slås ihop till engemensam antidiskrimineringslag baseradpå mänskliga rättigheter (yrkande 6).Motionärerna anser att diskrimineringenmåste förebyggas och motverkas inom allaområden och på olika nivåer i samhället.Det är en mänsklig rättighet att slippadiskriminering på grund av ovidkommandefaktorer. Jämställdhets- ochmångfaldsplaner skall ingå som ennaturlig del av lagen.Lars m.fl. (fp) begär i motionJu364 ett tillkännagivande tillregeringen om det svenskaombudsmannasystemet (yrkande 23).Motionärerna anser att JO:s makt minskatmed avskaffandet av ämbetsmannaansvaret,och med införandet av en rad nyaombudsmän sjunkit ned till att bli ettämbetsverk bland andra. Ombudsmannaidénhar försvagats och tunnats ut.Ombudsmannainstitutionen bör tydliggörasoch förenklas. Ingripanden mot statligaoch kommunala ämbetsmän och myndigheterbör samordnas under . Övrigaombudsmän bör slås samman till ettombudsmannaämbete. Stor återhållsamhetbör iakttas när det gäller att införa nyaombudsmannauppgifter. JO skulle enligtmotionärerna med en sådan ordning kanskeåterfå något av sin forna status, och detsammanslagna ombudsmannaämbetet skulle fåstörre kraft. Det bör enligt motionenvidare övervägas att utöka talerätten förorganisationer som särskilt tillvaratarsvaga och utsatta gruppers intressen.I motion K241 av m.fl.(c) begärs en samladdiskrimineringslagstiftning och ensamordning av ombudsmannafunktionerna(yrkande 37). Med en sammanhållenlagstiftning som också gäller utanförarbetslivet är det enligt motionenmöjligt att ställa krav på en större delav samhällslivet, inkluderandeåldersdiskriminering. Med en sammanhållenlagstiftning kan även de femombudsmannafunktionerna DO, JämO, HomO,HO och BO samordnas under riksdagen.Sven m.fl. (kd) begär i motionSf334 (yrkande 43) att Ombudsmannen motdiskriminering ges ett särskilt ansvarför opinionsbildning mot diskriminering,främlingsfientlighet och rasism.Motionärerna anser att DO eller enframtida bör ha ettspeciellt ansvar och fungera som motor iopinionsbildningen. Försöket med lokaladiskrimineringsombudsmän avvisas.Motionärerna anser vidare att DO bör varaen från regeringen fristående myndighetoch i stället underställas riksdagen.Detta bör behandlas av den utredning somnu utreder sammanslagning avfrämjandeombudsmännen.I motion A213 begär ochKenneth () attdiskrimineringsombudsmän utifrån kön,etnicitet och sexuell läggning sammanförstill att avse all form av diskriminering,bl.a. på grund av ålder (yrkande 2).Henrik S Järrel (m) begär i motion K280att det inrättas ett ämbete för mänskligarättigheter, som bl.a. skulle överta denuvarande ombudsmannamyndigheternas rolloch uppgifter samt sortera underriksdagen. Motionären hänvisar till attFN har rekommenderat sina medlemsländeratt inrätta ett fristående organ meduppgift att skydda och främja mänskligarättigheter. Det rimligaste vore därföratt sammanföra de nuvarande olikaombudsmannainstituten till ett samlat MR-ämbete för att vinna ökad slagkraft,spridning av övergripande kompetens ochett bättre, integrerat tillvaratagande avden enskildes rättigheter. Ett sådanträttighetsorgan bör enligt motionärensortera direkt under för attmarkera större oberoende, konstitutionelltyngd och demokratisk insyn.Paavo Vallius (s) begär i motion K366 etttillkännagivande till regeringen om enminoritetsombudsman. Enligt motionen harinsikten om riksdagensminoritetspolitiska beslut inte nåttbeslutsfattare på ett tillfredsställandesätt. På den lokala nivån, där de flestabesluten angående de nationellaminoriteterna fattas, upplever många attde inte får lagens stöd och att den intetas på allvar. Detta gäller både inomförvaltningsområdet och utanför det. Föratt se till att intentionerna av beslutetgenomförs även i praktiken och för attinformationen om det nya politikområdetnår olika intressenter samt berördamyndigheter kan en ny myndighet,minoritetsombudsmannen, som påmotsvarande sätt som JämO ochDiskrimineringsombudsmannen, skall kunnafölja upp det konkreta genomförandet avden nationella minoritetspolitiken varaen lösning. Myndigheten skulle kunnafölja upp det konkreta genomförandet avden nationella minoritetspolitiken.Tidigare behandling m.m.Sedan den 1 januari 2003 gäller enligt 1kap. 2 § regeringsformen bl.a. att detallmänna dels skall verka för att allamänniskor skall kunna uppnå delaktighetoch jämlikhet i samhället, dels skallmotverka diskriminering på grund av kön,hudfärg, nationellt eller etnisktursprung, språklig eller religiöstillhörighet, funktionshinder, sexuellläggning, ålder eller annan omständighetsom gäller den enskilde som person (prop.2001/02:72, bet. 2001/02:KU18,2002/03:KU6)I propositionen framhölls att det inteär fråga om en rättsligt bindande regelutan om ett program- ochmålsättningsstadgande som ger uttryck förvissa särskilt viktiga principer församhällsverksamhetens inriktning.Stadgandets främsta funktion är enligtpropositionen att ålägga det allmänna attpositivt verka för att de ifrågavarandemålsättningarna i största möjligautsträckning förverkligas. Till skillnadfrån reglerna i 2 kap. regeringsformen omde grundläggande fri- och rättigheterna,ger 1 kap. 2 § regeringsformen inteupphov till några rättigheter för denenskilde. I propositionen påpekades attden enskilde alltså inte med stöd av 1kap. 2 § regeringsformen kan påkalladomstols ingripande mot det allmänna. Ivilken utsträckning det allmänna leverupp till målsättningarna kan enbart bliföremål för politisk kontroll. Stadgandetkan dock få rättslig betydelse somtolkningsdata vid tillämpningen av olikarättsregler.När det gäller sexuell läggninganfördes i propositionen begärt att ävenkönsidentitet inkluderas i uppräkningen.Regeringen ville med anledning av dettaframhålla att uppräkningen av otillåtnadiskrimineringsgrunder endast ärexemplifierande och inte uttömmande. Detåligger alltså det allmänna att motverkadiskriminering även på grund av andra -liknande - osakliga omständigheter somgäller den enskilde som person, än de somuttryckligen har angetts.I betänkande 2001/02:KU15 behandladeutskottet under våren 2002motionsyrkanden (v) om ett tillägg i 2kap. 15 § som innebär ett skydd mot lagaroch andra föreskrifter som missgynnarnågon av skäl som har samband med sexuellläggning. Utskottet hänvisade tillregeringens förslag om ändring av 1 kap.2 § regeringsformen. Utskottet framhöllatt en sådan ändring i likhet meddiskrimineringsbestämmelserna i 2 kap.innebär ett skydd mot att diskriminerandelagar stiftas och bibehålls. Utskottetvar inte berett att förorda att enbestämmelse om skydd mot diskrimineringpå grund av sexuell läggning införs i 2kap. regeringsformen eller att frågan omgrundlagsskyddet för vissa utsattagrupper nu åter blev föremål förutredning (s. 43). En reservation (v ochmp) avgavs.I samma betänkande avstyrkte utskottetett motionsyrkande (c) om diskrimineringav ungdomar (bet. 2001/02:KU15 s. 44 f.).Utskottet redovisade att kulturutskottetnyligen avstyrkt motionsyrkanden omåldersgränserna (bet.