bet · GQ01KU19 · 2003-03-20 00:00:00 — "Stockholmare" fick , övriga förordinär lagtima riksdag.År 1941 överfördes alla materiella regler frånriksdagsordningen till den nya stadgan (1941:98) omersättning för riksdagsmannauppdragets fullgörande.Med bibehållande av begreppet arvode övergick mantill månadsbelopp, för"stockholmare" och för övriga.År 1949 övergick man till årsarvoden, som medhänsyn till gällande allmänna lönestopp fastställdestill de belopp som utgått , för"stockholmare" och för övriga 8 866 kr.År 1951 höjdes arvodena till respektive12 . uppdelades arvodet pågrundarvode, för alla ledamöter, samtkostnadsersättning, för "stockholmare" och8 för övriga. höjdes grundarvodettill 12 000 kr.År 1959 höjdes grundarvodet till 24 000 kr.Kanslideputerade gavs rätt att jämte kamrarnastalmän besluta om tillägg och avdrag som svarade motförändringar i löner till befattningshavare istatens tjänst. framhöll attdet var naturligt att förändringar i den allmännalönenivån borde få återverkningar även påriksdagsmannaarvodet. Med hänsyn tillriksdagsmannauppdragets natur var det emellertidenligt utskottet mindre lämpligt att genom någonform av automatik anknyta arvodet till en viss grupplöntagare. I första hand borde dock jämförelse görasmed statstjänstemän i motsvarande inkomstläge.Perioden 1962-1990År 1962 höjdes grundarvodet till medhänvisning till att jämförelse borde göras medstatstjänstemän i motsvarande inkomstläge.Konstitutionsutskottet framhöll att med en sådanhöjning skulle årsarvodet komma att utgöra omkringtvå tredjedelar av årslönen för statligbefattningshavare med lön enligt löneklass 1 ålöneplan B (B 1).År 1966 höjdes grundarvodet till ,motsvarande två tredjedelar av lönen i löneklass C1. genomfördes vissa ändringar i 1941 årsersättningsstadga för att förtydliga att Riksdagensförvaltningskontor - som ersatt Kanslideputerade -kunde besluta om de ändringar i grundarvodet somsvarade mot förändringar i löner tillbefattningshavare i statens tjänst.År 1972 ersattes stadga avErsättningsstadga för ledamöter. Arvodeskulle fortfarande utgå med belopp för månad sommotsvarade två tredjedelar av lönen tillstatstjänstemän i löneklass 1 på löneplan C.År 1974 beslutades att arvode skulle utgå medbelopp för månad som motsvarade tio tolftedelar avlönen till statstjänstemän i löneklass F 25, dvs. då76 , i enlighet med förslag från enopartisk kommitté.År 1983 beslutades att arvode skulle utgå med ettbelopp för månad som motsvarade den genomsnittligalönen för tjänster som byråchefer vid statligamyndigheter och domare med befattningar som rådmän,hovrättsråd och kammarrättsråd. Arvodet skullesåledes beräknas med utgångspunkt från årets allamånader och inte som tidigare från endast tiomånader.Våren 1988 beslutade lagen (1988:589) omersättning m.m. till ledamöter. I lagenfanns bestämmelser om förmåner tillriksdagsledamöterna. Ledamotsarvode skulle betalasmed ett belopp för månad som motsvarade dengenomsnittliga lönen för tjänster som rådmän,hovrättsråd och kammarrättsråd. Vid entillämpning av ersättningslagen skulle det ha höjtsmed fr.o.m. den 1 oktober 1990.Riksdagen beslutade emellertid genom lagen(1990:1417) om avvikelser från vissa bestämmelser iersättningslagen om oförändrade arvoden för tidenden 1 oktober 1990-den 31 december 1991.Perioden 1990-1998I beslutade sålunda attlagen inte skulle tillämpas beträffande arvoden förtiden 31 december 1991. Istället skulle ledamotsarvode betalas med sammabelopp eller permånad. Med anledning av en motion (m), vari begärdesen utredning syftande till att statsrådens arvodenskulle bestämmas med utgångspunkt iriksdagsledamöternas arvoden hadekonstitutionsutskottet (1990/91:KU18) framhållit attstarka skäl talade för samordning av fastställandeav arvoden för statsråd och för riksdagsledamöter.Riksdagen gav regeringen och Riksdagensförvaltningskontor detta till känna (rskr.1990/91:88).I juni 1991 beslutade lagbestämmelsermed innebörd att statsrådsarvodet knöts till arvodetför riksdagsledamöter (1990/91:KU48).Statsministerns arvode bestämdes till avledamotsarvodet och övriga statsråds arvoden till198 % (bet. 1990/91:KU48).I december 1991 beslutade att byråchefervid statliga myndigheter inte längre skulle ingå iden jämförelsegrupp som riksdagsarvodena enligtersättningslagen skulle bygga på. Genom särskildreglering bestämdes arvodet till för tidenden 1 januari 1992-den 31 mars 1992, och för tidenden 1 april 1992-den 31 mars 1993 skulle arvodethöjas med ett belopp som motsvarade dengenomsnittliga höjningen av månadslönen som kundetillkomma jämförelsegruppen fr.o.m. (1991/92:KU5).I december 1992 höjdes arvodet till 23 425 krretroaktivt från den 1 april 1992.Jämförelsegruppens genomsnittliga månadslön var då27 764 kr.I mars 1993 beslutade att arvodet förtiden skullevara jämte det belopp som motsvarade dengenomsnittliga höjningen fr.o.m. den 1 april 1993för jämförelsegruppen (1992/93:KU21).Med anledning av beslut hade i december1991 tillkallats en kommitté med uppgift att lämnaförslag till konstruktionen av statsrådens arvodenm.m. I utredningsbetänkandet Vad är ett statsrådsarbete värt? (SOU 1993:22) framhölls att arvodenatill statsråden inte automatiskt borde kopplas tillnågon annan grupps arvoden eller något index förlöner eller priser. I stället borde arvodenafastställas av en särskild myndighet underriksdagen, Statsrådslönenämnden.När utskottet behandlade frågan omledamotsarvodet skulle en tillämpning aversättningslagen innebära att arvodet skulle hahöjts med till . Utskottet ansågatt en återgång till ersättningslagen inte borde skeden , utan arvodet borde vara 23 425 kr.Utskottet ansåg emellertid att riksdagsledamöternaoch statsråden borde tillgodoräknas de höjningar somjämförelsegruppen kunde komma att få efter den 1april 1993. De angivna beloppen borde därför höjasmed det belopp som motsvarar den genomsnittligahöjning som kunde tillkomma jämförelsegruppen. Dearvodesnivåer som utskottet förordade borde gällaintill dess frågan om reglerna för hur arvodet skallbestämmas blivit avgjord.I skrivelse överlämnade regeringenutredningsbetänkandet till (skr.1992/93:240). Skrivelsen behandlades ikonstitutionsutskottet tillsammans med motioner omett nytt system för bestämmande av arvodena tillriksdagsledamöter och ett förslag frånförvaltningskontoret om en avarvodena till riksdagsledamöterna. I en skrivelseden hade förvaltningskontoretföreslagit en ny ordning för bestämmandet avriksdagsledamöternas arvoden som innebär att ennämnd bestående av tre utomstående personerbestämmer nivån på ledamöternas arvoden. Nämndensledamöter borde utses av riksdagensförvaltningsstyrelse (1993/94:KU11). Utskottetförordade att det skulle inrättas två nämnder förbestämmande av arvode till statsråd respektiveriksdagsledamöter. beslutade i enlighetmed förslaget.Den 1 januari 1994 inrättades enStatsrådsarvodesnämnd och en arvodesnämndsom myndigheter under för fastställande avarvoden till statsråd respektive riksdagsledamöter.Riksdagsledamöternas arvode höjdes till 25 000 krper månad.Den 1 juli 1994 trädde den nu gällande lagen(1994:1065) om ekonomiska villkor för riksdagensledamöter i kraft. Bestämmelsen om attledamotsarvode betalas med ett belopp somRiksdagens arvodesnämnd fastställer fördes över till3 kap. 1 § i den nya lagen.Den 1 oktober 1994 höjdes arvodet till 26 500 krper månad.Den 1 januari 1996 höjdes arvodet till 27 500 krper månad.Den 1 januari 1997 höjdes arvodet till 29 500 krper månad.Den genomsnittliga lönen för tjänster somhovrättsråd, kammarrättsråd och rådmän uppgick dåenligt uppgift från till ca 32 700 krper månad. Statsrådens arvoden höjdes den 1 januari1994 till , den 1 januari 1996till och till65 per månad.Hösten 1997 behandlade utskottet ett par motionerom ledamotsarvodet (bet. 1997/98:KU6). I den enamotionen (m) hänvisades till den koppling tilllönerna för vissa statliga tjänster som fanns underåren 1962-1990. Mot bakgrund av att systemet medarvodesnämnd kunde uppfattas som godtyckligt var detenligt motionen önskvärt med en återgång till ettbundet system med koppling till löneutvecklingen isamhället i övrigt, t.ex. genom att riksdagsarvodetknyts till någon eller några yrkesgrupper inom denprivata eller offentliga sektorn. I den andramotionen (v) begärdes att arvodena inte skulle ökamer än genomsnittet för de statsanställdas löner.Utskottet framhöll att ordningen för fastställandeav riksdagsledamöternas arvoden hade funnits inärmare och att arvodena i praktiken intevarit knutna till någon viss jämförelsegrupp sedanoktober 1990. gällde under attarvodena var knutna till lönerna för en viss gruppstatstjänstemän. Enligt utskottets mening hade dennya ordningen nu gällt så länge att det var möjligtatt utvärdera den i jämförelse med den tidigaregällande knytningen till en viss grupp löntagare ochdessutom med utvecklingen av statsrådens arvoden.Utskottet förordade att en översyn av ordningen förfastställande av riksdagsledamöternas arvoden skullegenomföras.Den 1 januari 1998 höjdes arvodet till 30 300 kr.Perioden 1998-2002Riksdagens förvaltningsstyrelse utsåg i februari1998 förre landshövdingen attgenomföra en utvärdering av ordningen för attfastställa riksdagsledamöternas arvode. Han föreslogatt riksdagsledamöternas arvode skulle återställastill en högre nivå eller till per månad.Av höjningen utgjorde en växling frånkostnadsersättning till arvode. Förändringarnaföreslogs träda i kraft ochtillämpas fr.o.m. den 1 november 1998.Som skäl för förslaget anfördes bl.a. attriksdagsledamöternas ställning i det demokratiskasystemet, den arbetsinsats uppdraget fordrar och desärskilda arbetsförhållanden som gäller föruppdraget i sig motiverade en höjning av arvodetsnivå. Härtill kom enligt utredningen att en höjningkunde ha en positiv effekt på möjligheterna attrekrytera personer från breda samhällsskikt föruppdraget som riksdagsledamot. En låg arvodesnivåvar en fara för arbete ochanseende och därmed för det demokratiska systemet,Vidare anfördes att det svenska riksdagsarvodet viden internationell jämförelse var lågt och attarvodet blivit avsevärt lägre än ersättningen tilljämförbara grupper, t.ex. ledande förtroendevaldainom landsting och kommuner och domare. Skillnaden iförhållande till statsrådens löner hade växt ochuppgick till 36 700 kr.Det föreslogs också att arvodesnämndskulle fortsätta sin verksamhet. Nämnden bordeemellertid motivera sina ställningstaganden närriksdagsarvodet skall förändras. Nämndens inriktningborde vara att utifrån ett helhetsperspektiv finnaen nivå för riksdagsledamöternas arvoden somvidmakthåller ställning och som främjarrekryteringen av personer från så bredasamhällslager som möjligt för uppgiften somriksdagsledamot. Arvodesnivån bör också uppfattassom rimlig av allmänheten.Arvodesnämnden hade enligt utredningen fungeratväl sedan den infördes , och den hadeförutsättning att bli den långsiktiga lösning somarvodesfrågan behöver. Systemet med arvodesnämndborde därför fortsätta och tillämpas under en längretid. Nämndsystemet uppfyller bättre kravet attarvodet så långt möjligt skall undandrasledamöternas inflytande än t.ex. systemet medjämförelsesgrupp. Jämförelsesystemets svagheterframkom enligt utredningen i samband med den s.k.Rehnbergöverenskommelsen , dåarvodesförändringar i enlighet med ersättningslagensbestämmelser av politiska skäl inte ansågs kunnagenomföras.Förvaltningsstyrelsen lade fram ett förslag ienlighet med utredningsbetänkandet (1998/99:RFK3).Förvaltningsstyrelsens föreslag innebar en höjningav riksdagsledamöternas arvode /månad. av höjningen utgjorde enväxling från kostnadsersättning till arvode.Förändringarna föreslogs träda i kraft den 1 januari1999 och tillämpas fr.o.m. . Detföreslogs också att skullefortsätta sin verksamhet och att nämndenfortsättningsvis skulle motivera sinaställningstaganden i fråga om ändringar avarvodesnivån.Enligt en mp-motion var förslaget ett ologiskt ochdåligt förslag därigenom att det underkännersystemet med en arvodesnämnd genom att föreslå attriksdagen själv skall fatta beslut om en betydandearvodeshöjning som arvodesnämnden föreslåsvara kvar. beslut ,då ökningen av arvodesnivån hölls tillbaka, var ettmedvetet beslut av och medförde därföringen eftersläpning. Enligt motionärerna fanns dettvå möjliga vägar för att bestämmariksdagsledamöternas arvoden : antingenfick arvodesnämnden fortsätta sitt arbete utaninblandning från eller så skulle nämndenavskaffas och ett nytt system införas där arvodetbestäms från den allmänna löneökningen i samhälleteller någon annan jämförbar grupp.Principiellt delade utskottet de skäl somutredningen anfört för en engångsmässig justering avarvodesnivån, bl.a. att hänsyn borde tas till deframtida rekryteringsmöjligheterna och det faktumatt arvodet för svenska riksdagsledamöter var lågtbåde vid en internationell jämförelse och ijämförelse med ledande förtroendevalda i störrelandsting och kommuner. Utskottet tillstyrkte attarvodet skulle uppgå till menendast från och avstyrkte mp-yrkandet (bet. 1998/99:KU1).Utskottet instämde i utredarens bedömning att ensärskild nämnd frikopplad från är bättreän t.ex. systemet med en jämförelsegrupp. Utskottetdelade också utredarens uppfattning att öppenhetenoch tydligheten i arvodesfrågan borde bli bättregenom de motiv som nämnden föreslogs ange.Den 1 oktober 1999 höjdes arvodet till 38 000 krper månad.Den 1 oktober 2000 höjdes arvodet till 40 000 krper månad. hänvisade till att arvodetenligt förarbetena bör bestämmas bl.a. med hänsyntill löneutvecklingen för statsråden och för vissastatstjänstemän (främst domare i den s.k.rådsklassen). konstaterade i sittbeslut att nämnda grupper fått löneförhöjningar med4 respektive och fann motbakgrund härav att riksdagsledamöternas arvodenskulle höjas.Den 1 oktober 2001 höjdes arvodet till 41 500 krper månad. konstaterade i sitt beslutatt statsrådens arvoden har höjts med permånad fr.o.m. men att något avtalför domargruppen inte förelåg ännu, dock attmotsvarande grupper statstjänstemän torde ha fåttlöneökningar med 3-4 %.Den 1 november 2002 höjdes arvodet till 43 200 krper månad.Våren 2000 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande isyfte att inskränka möjligheterna tilluppdragsarvode (bet. 1999/2000:KU22). Utskottetframhöll att de uppdrag som ersätts enligtarvodeslagen är sådana som tillkommer utöver detordinarie riksdagsuppdraget. Dessa uppdrag medfördeenligt utskottet ofta ett betydande merarbete ifråga om ansvar, inläsningsarbete och tidsåtgång.Det var därför enligt utskottet motiverat att detbetalas särskild ersättning för dessa uppdrag utöverdet ordinarie ledamotsarvodet.Utskottet behandlade ett yrkande frånsamme motionär om att förtroendeuppdraget att sittai riksdagsstyrelsen inte skall ge extra arvode (bet.2001/02:KU12 s. 9 f.). Utskottet ansåg fortfarandeatt det, mot bakgrund av det merarbete som uppdrageninnebär, var motiverat med de särskilda arvoden somanges i arvodeslagen. Motionsyrkandet avstyrktes.Utskottets ställningstagandeFrågan om hur arvodet till riksdagsledamöterna skallbestämmas och om arvodets storlek har varit föremålför ingående bedömningar och olika system förbestämningen av arvodet har prövats. mening har den nuvarande ordningen med ensjälvständig nämnd som fastställer arvodet fungeratväl och bör kunna ses som den långsiktiga lösningsom arvodesfrågan behöver. Som framhölls vidutvärderingen uppfyller nämndsystemet kravetatt arvodet så långt möjligt skall undandrasledamöterna inflytande bättre än tidigare system medjämförelsegrupper, vilket visade sig inte kunnaupprätthållas.Enligt utskottets mening saknas det anledning attanta att ett nytt system som bygger på vissaprinciper för bestämmandet av arvodet skulle habättre förutsättningar att vara en långsiktiglösning än den nuvarande arvodesnämnden. Utskottetavstyrker följaktligen motion K228 yrkandena 1 och 2(mp) och K314 (v). Mot bakgrund av vad utskottetanfört om värdet av en självständig nämnd ärutskottet inte heller berett att begränsa nämndenshandlingsutrymme till endast ett beslut alternativtförslag . Av samma skäl anser utskottet inteheller att bör besluta om en sänkning avdet arvode nämnden fastställt. Motion K228 yrkande 3avstyrks.När det gäller arvodet för uppdrag som ledamot iriksdagsstyrelsen vidhåller utskottet sitt tidigareställningstagande och avstyrker motion K204 (m).Inkomstgaranti och visstidspensionUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning till deskäl som utgjorde grund för införandet avinkomstgarantin en motion (fp) om bl.a.slopande av visstidspensionen ochinkomstgarantin.MotionenI motion K285 av () begärs attinkomstgarantin ses över och visstidspensionenslopas. Det är enligt motionen angeläget attriksdagsledamöterna inte ges förmåner som skiljersig väsentligt från de regler som är gängse isamhället i övrigt. Det är enligt motionären interimligt att inkomstgaranti eller ivissa fall visstidspensioner gäller förheltidspolitiker. Det behövs en översyn,vilket märks inte minst på att förmånerna beräknasefter treårsintervaller som riksdagsledamot och inteär uppdaterade efter nuvarande fyraårigamandatperioder. Inkomstgaranti än etttill samt visstidspension bör tas bort(yrkandena 1-3).Gällande reglerEnligt 9 kap. 6 § riksdagsordningen skallbestämmelser om ekonomiska förmåner i anledning avriksdagsuppdraget meddelas i lag. Enligt 13 kap. 1 §lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor förriksdagens ledamöter har en ledamot som lämnar efter minst tre årssammanhängande tid rätt till inkomstgaranti från ochmed den tidpunkt arvodet upphör. Inkomstgarantingäller enligt 13 kap. 2 § till ingången av den månadledamoten fyller . Enligt 13 kap. 3 § gällerinkomstgarantin för den som lämnarriksdagen än . För den somvarit ledamot en sammanhängande tid av minst sexhela år gäller inkomstgarantin om ledamotenär , om ledamoten är mellan40 och och till ingången av om ledamotenuppnått ålder.Enligt 8 § betalas inkomstgarantin för månad underdet första garantiåret av den del avgarantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbeloppoch av den del som överstiger meninte 2,5 basbelopp. För tid därefter ärprocentsatserna 66 respektive om ledamotenssammanlagda tid i varit minst tolv år.Beroende på den sammanlagda tiden i riksdagenbetalas inkomstgaranti beräknat efter fallandeprocentsatser. Om ledamotens sammanlagda tid iriksdagen är sex men inte är procentsatserna33 % respektive 16,5 %.Inkomstgarantin minskas enligt 13 kap. 10 § påvisst sätt med inkomst av anställning m.m. somöverstiger ett basbelopp.De som var ledamöter och vidavgången fyllt har rätt att väljavisstidspension enligt övergångsbestämmelserna ilagen om ekonomiska villkor för riksdagensledamöter. Den som har valt denna ersättningsformkan inte senare byta system.Pensionsunderlaget för beräkning avvisstidspension utgörs av det aktuellaledamotsarvodet, exkl. eventuella fasta tillägg,multiplicerat med tidsfaktorn (förhållandet mellanantal som riksdagsledamot - högst tolv - ochkravet för hel förmån - ). Visstidspensionenutgör av pensionsunderlaget. Vid somriksdagsledamot blir visstidspensionen permånad, vid i blir visstidspensionen23 (43 200 x 10/12 x 0,65).Visstidspensionen betalas ut t.o.m. månaden föreden ledamoten fyller . Den byts då ut motålderspension. Ålderspensionen utgör av detaktuella ledamotsarvodet, dvs. 6 912kronor vid tidsfaktorn 1,0000 ().Visstidspensionen kan komma att samordnas medinkomst från statlig anställning på så sätt attinkomsten reduceras med pensionsbeloppet.Löneförmåner m.m. för statligt anställda regleras iAllmänt löne- och förmånsavtal, ALFA,(Cirkulär 2002:A5). Beräkning avlöneavdrag regleras i 2 kap. 7 § ALFA. Enligtallmänna råd till paragrafen kan en statligarbetsgivare besluta om löneavdrag från statliganställning om den anställde överkompenserats pågrund av förmåner från annat håll. Reglerna innebäratt den enskilda myndigheten beslutar om löneavdragmed anledning av visstidspension skall ske eller ej.Regeln tillämpas olika bland myndigheterna). Denstatliga inkomstens bruttobelopp är dockpensionsgrundande.Tidigare behandlingDet gamla systemet med visstidspension ochavgångsersättning ersattes av inkomstgarantin närersättningslagen infördes den 1 juli 1988.Förvaltningskontoret uttalade i det förslag somföregick lagen (förs. 1987/88:13 s. 4 f.) att demotiv som anfördes vid införandet av bestämmelsernaom visstidspension och avgångsersättning fortfarandehade bärkraft. Förvaltningskontoret framhöll attuppdraget som riksdagsledamot var behäftat medosäkerhet och att det var rimligt att de som tog påsig ett sådant viktigt samhällsuppdrag fick entrygghet i händelse av att de av det ena eller andraskälet lämnade uppdraget. Ett system som gav ettrimligt mått av trygghet var enligtförvaltningskontoret viktigt bl.a. avrekryteringsskäl och med hänsyn till behovet för ettparti att förändra personuppsättningen i riksdagen.Av förvaltningskontorets överväganden framgick ocksåbl.a. att ett av flera syften med inkomstgarantinvar att förbättra tryggheten för personer under 50års ålder.Utskottet ansåg att de skäl förvaltningsstyrelsenanfört för att det dåvarande systemet medinkomstgaranti och avgångsvederlag skulle upphöraoch ersättas med ett system med inkomstgaranti varväl grundade. Genom det föreslagna systemet ökadetryggheten väsentligt för ledamöter som tjänstgjorti men som, näruppdraget upphör inte fyllt . Förslaget innebarockså en anpassning till de regler som gällde förstatsråd och verkschefer m.fl. och förförtroendevalda i landsting och kommuner (bet. KU1987/88:42).Utskottets ställningstagandeEnligt utskottets mening gör sig de skäl som lågtill grund för införandet av bl.a. inkomstgarantinfortfarande gällande. Mot bakgrund av att uppdragetsom riksdagsledamot är behäftat med osäkerhet är detrimligt att de som tar på sig ett sådant viktigtsamhällsuppdrag får en trygghet i händelse av att deav någon anledning lämnar uppdraget. Av bl.a.rekryteringsskäl och med hänsyn till behovet för ettparti att förändra personuppsättningen i riksdagenär det viktigt med ett system som ger ett rimligtmått av trygghet. Utskottet anser inte attinkomstgarantin och visstidsförmånerna bör försämraseller slopas. Utskottet är inte heller berettförorda att förmånerna beräknas istället även om valperioderna numera . Motion K285 (fp) avstyrks.Ersättningen till ersättareUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker bl.a. med hänvisning tilltidigare ställningstagande en motion (s) omförbättrade villkor för ersättare.MotionenI motion K338 av och (bådas) begärs att villkoren för ersättare förriksdagsledamöter förbättras. Det är enligt motioneninte helt ovanligt att en ordinarie ledamot ärtjänstledig bara under tid av året som riksdagensammanträder och att ersättarens tjänstgöring dåavslutas när sommaruppehållet börjar. Ett problem äratt ersättaren varit borta så länge att han intetjänat in någon semesterlön. I stället får denneantingen arbeta eller vara ledig utanlön. För den som har sin anställning inom skolanfinns inte heller möjligheten att arbeta. Problemetkan lösas genom att betalar förloradsemesterlön, dock max för den sistatolvmånadersperioden.Ersättarna kommer också i kläm genom reglerna ominkomstgaranti och pension. Det krävs tresammanhängande år för att få inkomstgaranti och sexsammanhängande år för att komma i fråga för pension.Den som tjänstgjort som ersättare nästan en helperiod, men med avbrott på någon månad är därmeddiskvalificerad från inkomstgarantiåret. Samma sakkan inträffa när det gäller pensionen.Pensionsproblemet skulle också kunna lösas med enregel om att pension skall utbetalas till ledamotsom vid avgången fyllt samt tjänstgjort i följd eller sammanlagt somriksdagsledamot.Gällande reglerEnligt 4 § semesterlagen (1977:480) har arbetstagarei princip rätt varjesemesterår. Under semesterledighet skallarbetstagare ha semesterlön i den mån han har tjänatin sådan under intjänandeåret. Semesterlönen utgör12 % av arbetstagarens under intjänandeåretförfallna lön i anställningen (16 §).