bet · GQ01LU9 · 2003-03-18 00:00:00 — Närdet gäller resor som har påbörjats men inteslutförts får säkerheten tas i anspråk förresenärens uppehälle under resan, återresa ochskälig ersättning för de förmåner resenären gåttmiste om genom att resan avkortats.De resor som omfattas av resegarantilagen ärpaketresor enligt lagen (1992:1627) om paketresor.För att utgöra en paketresa måste ett arrangemanginnehålla minst två av följande moment, nämligen 1)transport, 2) inkvartering eller 3) en annanturisttjänst som utgör en väsentlig del avarrangemanget, men som inte är direkt knutet tilltransport eller inkvartering. Som ytterligarevillkor gäller att arrangemanget skall vara minst 24timmar eller inbegripa övernattning samt attarrangemanget säljs eller marknadsförs till ettgemensamt pris.Genom en ändring i resegarantilagen, som trädde ikraft (prop. 2001/02:138, bet.LU24), utvidgades skyldigheten att ställa säkerhettill att, utöver paketresor, omfatta även den somannat än tillfälligtvis säljer eller marknadsfördels resor som består av separata transport- ochinkvarteringstjänster som sammantagna uppvisarväsentlig likhet med en paketresa, dels resor sombestår av transporter och utbildningsvistelser medinkvartering i form av boende i en värdfamilj, ävenom inkvarteringen är kostnadsfri.Lagstiftning på EU-nivåResegarantilagen och paketreselagen genomför isvensk rätt rådets direktiv /314/EEG av den 13juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andrapaketarrangemang, det s.k. paketresedirektivet.Bestämmelser om ställande av säkerhet finns iartikel 7, där det föreskrivs att den arrangör elleråterförsäljare som är part i avtalet skall visa atthan, i händelse av obestånd, har tillräckligsäkerhet för återbetalning av erlagda belopp ochhemtransport av konsumenten. Som framgår gerartikeln inte några direkta anvisningar om vilkamedel den nationella lagstiftaren skall använda föratt vid genomförandet av direktivet uppnå detkonsumentskydd som direktivet föreskriver. Runt om iEuropa har också vitt skilda tillvägagångssättanvänts för att genomföra direktivet i denna del.Det går att urskilja fyra i grunden olikartademetoder, nämligen säkerhetskonstruktionen, sominnebär att resenärernas anspråk tillgodoses genomutnyttjande av individuella betalningsutfästelser,fondkonstruktionen, där resenärernas anspråkhanteras av en obligatorisk eller frivillig fond somär kollektivt finansierad av reseföretagen,försäkringskonstruktionen, som innebär attresenärernas anspråk hanteras av den som harmeddelat en försäkring eller liknande arrangemangtill förmån för resenärerna och slutligenförvaltarkonstruktionen, vilken går ut på attresenärernas anspråk tillgodoses genom utnyttjandeav penningmedel som resenärerna har deponerat hostredje man. Inom de nationella garantisystemenförekommer ofta flera konstruktioner . IDanmark och tillämpas en fondlösning medanlagstiftningen i , och byggerpå säkerhetskonstruktionen.MotionerI motion L263 av () anförs - medutgångspunkt i ett konkret fall då ettstort antal flygresenärer blev strandsatta utomlands- att resegarantilagens tillämpningsområde börutvidgas så att den även omfattar resenärer somendast bokar flygstolar och ordnar boende på egenhand. Motionären begär ett tillkännagivande ombehovet av en modernisering av resegarantilagen.Ana m.fl. (fp, m, kd, c, mp) tar imotion L327 upp frågan om finansieringen avresegarantisystemet. Enligt motionärerna är detnuvarande resegarantisystemet väl anpassat tillkonsumenternas, de stora researrangörernas ochbankernas villkor som det läggeromotiverat tunga bördor på småföretag inomresebranschen. De små företagen måste, anförs det imotionen, betala högre avgifter för ställande avsäkerheten än vad de stora företagen behöver.Småföretagare tvingas således ofta, hävdas det, attta banklån för att finansiera säkerheten förbankernas åtaganden, eftersom sådana arrangörersaknar tillräckligt med förskottsinbetaldakundmedel. Lånen tas i flera fall upp tilloförmånliga villkor mot säkerhet i personlig borgeneller inteckning i fast egendom, vilket innebärstora risker för småföretagarna. Motionärerna anseratt detta snedvrider konkurrensen, försvårarnyetableringar och får negativa konsekvenser ävenför konsumenterna genom högre priser och sämreutbud. I motionen framhålls att det förekommerfondlösningar i andra länder, och motionärerna begärett tillkännagivande om att regeringen omgåendeskall låta utreda finansieringen avresegarantisystemet och att de små företagensvillkor därvid särskilt skall beaktas.Ett motsvarande motionsyrkande med sammaargumentation framförs i motion L311 av YvonneAndersson (kd).Utskottets ställningstagandeVad först gäller frågan om resegarantilagenstillämpningsområde som tas upp i motion L263 kanutskottet konstatera att skyldigheten att ställasäkerhet har utvidgats till att i vissa falläven omfatta försäljning av separata transport- ochinkvarteringstjänster. Utskottet kan ocksåkonstatera att motionsspörsmålet uppmärksammats avLuftfartsverket i rapporten 2002:10 "Flygbolag" sominte flyger. I rapporten diskuteras olika sätt attstärka skyddet för resenärer som bokar flygbiljetterhos s.k. flygreseorganisatörer, bl.a. utökade kravpå information och licensiering av de aktuellaföretagen. Enligt vad utskottet har erfarit beredsrapporten vidare inom Luftfartsverketmed inriktningen att det skall tas framförfattningsförslag.I sammanhanget bör också erinras om attkommissionen i den konsumentpolitiska strategi sombeslutades särskilt angivit att manavser att lägga fram ett förslag till ändratpaketresedirektiv eller 2004. Syftetmed förslaget skall vara att stärka konsumentskyddetpå området.Utskottet finner mot den nu angivna bakgrundeninte skäl för att nu vidta någon åtgärdmed anledning av motion L263, som därför bör avslås.När det sedan gäller utformningen avresegarantisystemet erinrar utskottet om att dennafråga har varit föremål för överväganden i fleraolika tidigare sammanhang. Sålunda övervägdesgarantisystemets utformning i proposition1995/96:182 Stärkt konsumentskydd iresegarantilagen. Regeringen hade då att taställning till ett förslag till fondkonstruktion somhade utarbetats inom . I den dåaktuella propositionen konstaterade regeringen attdet fanns skäl såväl för som mot den föreslagnafondlösningen. Vid en avvägning av de synpunkter somframkommit i ärendet stannade regeringen till slutför att inte föreslå någon ändring av systemet.Regeringen förklarade dock att man avsåg att följautvecklingen inom resebranschen och att man varberedd att på nytt överväga garantisystemet om detbehövdes.Sådana överväganden kom till stånd inom ramen förResegarantilagsutredningens arbete. Uppdragetredovisades i betänkandet (SOU1999:140) Ett nytt resegarantisystem. Utredningenanalyserade det nuvarande systemet, övervägadealternativa lösningar och kom fram till att dengällande säkerhetskonstruktionen ävenfortsättningsvis borde vara huvudalternativet.Utredningen pekade i det sammanhanget på vissaproblem som var förknippade med en fondlösning,bl.a. risken för att fonden snabbt töms på medel vidett stort reseföretags konkurs och att en fond tordekomma att innebära ett ökat ekonomiskt åtagande förstaten.Utredningens förslag behandlades av regeringenvåren i proposition 2001/02:138 Utökadresegaranti för konsumenter. Enligt regeringensuppfattning hade det inte framkommit någonomständighet som utgjorde skäl för att lägga framnågot förslag till ändring av garantisystemet.I samband med riksdagsbehandlingen avpropositionen framfördes kritik från fleraorganisationer för mindre företag inom resebranschenmot den nuvarande utformningen avresegarantisystemet. Utskottet konstaterade i sittav godkända betänkande 2001/02:LU24 att deframförda synpunkterna låg utanför det då aktuellalagstiftningsärendet, varför dessa mer principiellaoch övergripande frågor inte kunde bli föremål förnärmare överväganden. Utskottet utgick dock från attregeringen i ett kommande uppföljnings- ochutvärderingsarbete rörande de då aktuellalagändringarna skulle beakta den framföra kritikenoch synpunkterna, särskilt i frågan om nuvaranderesegarantisystem skulle missgynna de mindreresearrangörerna.Utskottet vidhåller denna uppfattning ochförutsätter att uppföljnings- ochutvärderingsarbetet kommer till stånd utan någotformellt tillkännagivande från sida. Meddet anförda föreslår utskottet att motionerna L311och L327 avslås.BarnhjälmarUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion i vilken begärsåtgärder från sida i syfte attprioritera forskning om säkra barnhjälmar.BakgrundEnligt den standardiseringsmetod som infördes imitten av inom EG fastställs bindande,relativt allmänt hållna säkerhetskrav på en produkti ett direktiv. De tekniska specifikationerna, vilkaskall säkerställa att produkterna uppfyllerdirektivets säkerhetskrav, utarbetas sedan aveuropeiska standardiseringsorgan, exempelvis . Enstandard har visserligen formen av en frivilligöverenskommelse, men får den rättsverkan attprodukter som har utformats enligt standardenförutsätts uppfylla säkerhetskraven.För småbarnshjälmar gäller Europastandarden SS-EN1080. Kännetecknande för denna standard är atthakbandet, som är grönfärgat, har en automatiskutlösningsanordning. För andra hjälmar gällerstandarden SS-EN 1078. På dessa hjälmar får, enligtstandarden, inte finnas någon utlösningsanordning.I de råd som har publicerat införköp av cykelhjälm till barn anges bl.a. attsmåbarnshjälmen är det bästa skyddet för små barn, ivarje fall , men även förnågot äldre barn.MotionI motion L264 av och ChristinaNenes (båda s) anförs att det har inträffat mångatragiska hängningsolyckor då barn fastnat i någotmed hjälmen vid lek och hakbandet inte löst ut.Motionärerna anser att regeringen bör vidta åtgärderför att forskning med den inriktningen att sammabarnhjälm skall skydda vid fallolyckor,trafikolyckor och hängningsolyckor prioriteras. Imotionen begärs ett tillkännagivande i enlighet meddet anförda.Utskottets ställningstagandeUtskottet behandlade i sitt av riksdagengodkända betänkande 2001/02:LU16 en motion med kravpå införande av ett förbud mot försäljning avbarnhjälmar utan utlösningsanordning i hakbandet.Enligt utskottets mening torde ett sådant förbudinte vara förenligt med gemenskapsrätten. Utskottetkunde därför inte ställa sig bakom motionen, somavstyrktes. Däremot framhöll utskottet vikten avkorrekt och tydlig information vid marknadsföringoch försäljning av hjälmar avsedda för barn ochförutsatte att branschorganisationerna tog ett stortansvar i detta avseende. Utskottet står alltjämtfast vid denna uppfattning.Utskottet har givetvis i och för siginget att erinra mot motionärernasönskemål om forskning om säkrabarnhjälmar. Något särskiltuttalande därom från sidakan dock inte anses påkallat. MotionL264 bör därför avslås.Konsumentinflytandet inomstandardiseringenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden somgäller konsumentinflytandet inomstandardiseringen. Utskottet kan inte se attdet föreligger några meningsmotsättningarmellan motionärerna och regeringen i frågan.Motionsspörsmålet har också aktualiserats påEU-nivå.BakgrundStandardisering syftar till förenklingar ochbesparingar och innebär att företag och andraintressenter inom en bransch enar sig om gemensammaregler för hur en produkt skall vara utformad.Standarder kan bidra till såväl en lönsammareproduktion och handel som ökad säkerhet och bättreskydd för hälsa och miljö. Arbetet medstandardisering är i hög grad en internationellverksamhet.På global nivå samordnas standardiseringen avbl.a. ISO (forStandardization) och IEC (InternationalElectrotechnical Commission). På europeisk nivåsamordnas verksamheten av bl.a. (CommitéEuropéen de Normalisation), Cenelec (CommitéEuropéen de Normalisation Electrotechnique) och ETSI().Utmärkande för den internationella och europeiskastandardiseringen är att deltagandet i det tekniskaarbetet i huvudsak sker genom de nationellastandardiseringsorganen och att beslut om en nystandard tas genom omröstning bland dessa organ.År 1978 inrättades inom ISO en särskild kommittéför konsumentfrågor, Copolco. Kommitténs syfte ärbl.a. att främja konsumentinflytandet i detnationella och internationellastandardiseringsarbetet, att informera och utbildaoch att vara ett forum för utbyte av erfarenheter ifrågor som rör konsumenter och standardisering.År 1985 beslutade man inom EG att införa en nymetod för att precisera de säkerhets- och miljökravsom produkter måste uppfylla för att fritt få säljaspå hela EG-marknaden, The New Approach. Dessförinnanhade produktkrav fastställts i mycket detaljeradedirektiv som beslutades med enhällighet enligt entidsödande procedur. I produktdirektiv som utformasenligt den nya metoden anges i stället de väsentligasäkerhetskrav som ställs på produkten, medanutformningen av detaljreglerna överlämnas till decentrala europeiska standardiseringsorganen. Dessastandarder är visserligen frivilliga, men om enprodukt tillverkas i enlighet med en standardpresumeras produkten uppfylla direktivenssäkerhetskrav. Standarder har därmed fått en centralbetydelse i gemenskapens produktsäkerhetsarbete.År 1995 bildades ANEC (Association deNormalisation Européenne pour les Consommateurs) sombl.a. har till uppgift att koordinerakonsumentinflytandet i standardiseringen på EU-nivå.ANEC består av företrädare för nationellakonsumentorganisationer från medlems- och Efta-länderna samt några ansökarländer.MotionerI motion L272 av () aktualiserasolika aspekter vad gäller konsumentinflytandet inomstandardiseringen. Motionären anser attkonsumenternas intressen allt oftare blir överkördai standardiseringssammanhang eftersom alla aktörersom kan betala får delta i processen. Det gör,hävdar motionären, att industrin kan mobiliseradeltagare i kommittéerna och därmed blockerakonsumentsidans krav, vilket leder till attsäkerhetstänkandet alltmer hamnar i underläge iarbetet. En orsak till detta är, enligt vad somanförs i motionen, att både konsumentsidan i deflesta EU-länderna lider brist på resurser, såvälekonomiskt som personellt. Inte heller de nationellamyndigheterna har resurser att delta i arbetet påsamma sätt som man gjort tidigare. En annan orsaktill det bristande konsumentinflytandet är, menarmotionären, att själva systemet gynnar industrin. Imotionen begärs att regeringen skall ges i uppdragatt lägga fram förslag till ändringar i syfte attöka konsumentinflytandet i den internationellaproduktstandardiseringen (yrkande 1). Motionärernayrkar även att regeringen skall ges i uppdrag attlägga fram förslag till ändringar för att åstadkommafler möjligheter för konsumentrepresentanter iSverige att delta i produktstandardiseringen(yrkande 2), att regeringen skall ges i uppdrag attlägga fram förslag för att förmå de nationella ochinternationella standardiseringsorganen att tahänsyn till obalansen mellan olika parter istandardiseringen av varor och produkter (yrkande 3)samt att regeringen skall ges i uppdrag att läggafram förslag till ändringar för att uppmärksammakommissionen på obalanserna i partssammansättningenav standardiseringskommittéer (yrkande 4).Ingegerd Saarinen (mp) för fram motsvarandesynpunkter i motion N396 yrkande 36.Utskottets ställningstagandeMotsvarande motionsyrkanden avstyrktes av utskotteti samband med att nu gällande konsumentpolitiska målbeslutades . Utskottet konstateradedärvid i sitt av godkända betänkande2001/02:LU2 att insikten om nödvändigheten av ettbrett konsumentinflytande inomstandardiseringsarbetet vuxit ochatt en rad åtgärder vidtagits i skilda sammanhangför att stärka konsumentinflytandet. I likhet medden uppfattning som regeringen gav uttryck för i dendå aktuella propositionen ansåg utskottet attkonsumentinflytandet likväl måste stärkasytterligare på området. Utskottet förutsatte attregeringen noga skulle följa frågan och övervägavilka ytterligare insatser, utöver de som redovisatsi propositionen, som borde komma till stånd för ökakonsumentinflytandet. Någon motsättning mellan de dåaktuella motionskraven och regeringens inställning ifrågan förelåg enligt utskottets mening inte, varfördet saknades skäl för att vidta någonåtgärd.Frågan om konsumentinflytandet inomstandardiseringen aktualiserades även vidbehandlingen av regeringens skrivelse om mål ochinriktning för det svenska arbetet medkonsumentfrågor inom EU . I skrivelsenframhöll regeringen att möjligheterna förkonsumentföreträdare att delta istandardiseringsarbetet blivit en allt viktigarefråga. Eftersom utgångspunkten är att europeiskstandardisering skall bedrivas genom de nationellaorganen bör, anförde regeringen vidare,konsumentorganisationernas medverkan istandardiseringsarbetet underlättas.Utskottet konstaterade i sitt av riksdagengodkända betänkande 2001/02:LU28 att denprincipiella inställning som regeringen gav uttryckför i skrivelsen låg helt i linje med riksdagensställningstagande hösten 2001.I sammanhanget bör vidare nämnas att beslutat om en strategi fördet fortsatta arbetet i fråga omkonsumentinflytandet inom standardiseringen. Detövergripande målet för det nordiska arbetet skall,enligt strategin, vara att konsumenternas intresseni standardisering av varor och tjänster skall varaså starkt företrädda att det balanserar eventuelltmotstående intressen på nationell, europeisk ochinternationell nivå.Frågan om konsumentinflytandet har ocksåaktualiserats på EU-nivå. I den strategi förkonsumentpolitiken somkommissionen beslutat om konstaterasatt konsumenternas deltagande i det europeiskastandardiseringsarbetet fortfarande inte ärtillräckligt och att det inte kommer i närheten avtillverkarnas och andra ekonomiska intressentersdominerande ställning. Kommissionen avser därför,enligt vad som anförs i strategidokumentet, attundersöka hur man kan främja ett ökatkonsumentinflytande i standardiseringsorganensarbete. Vidare anförs att kommissionen ochmedlemsstaterna bör samarbeta för att säkerställalämplig samordning av verksamheten på EU-nivå ochett adekvat deltagande för konsumentrepresentanternapå nationell nivå.Rådet behandlade strategin i en resolution den 2december 2002 och uppmanade därvid kommissionen ochmedlemsstaterna att se till att konsumentintressenarepresenteras i standardiseringsarbetet på relevantaområden, både på europeisk och nationell nivå.Mot bakgrund av vad som har redovisats kanutskottet inte finna annat än att det föreligger ettbrett stöd för ett stärkt konsumentinflytande inomstandardiseringsarbetet. Utskottet förutsätter attregeringen aktivt arbetar vidare med frågan i linjemed tidigare ställningstaganden. Någonmer formell åtgärd från sida är intepåkallad , och utskottet föreslår attmotionerna L272 och N396 yrkande 36 avslås.KonsumentorganisationerUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande somrör de frivilliga konsumentorganisationerna.Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden från sida.MotionI motion L336 av m.fl. (s)betonas vikten av att konsumenterna ges ett bättreinflytande och möjligheter att verkligen komma tilltals genom sina idella folkrörelseorganisationer.Dessa organisationer måste, enligt motionärerna, gesresurser att samlas och agera samt möjligheter attdelta i det viktiga konsumentarbetet. I det femtekonsumentpolitiska målet, kunskapsmålet, påtalasbehovet av kunskap. För att genomföra detta målkrävs, hävdas i motionen, attfrivilligorganisationernas resurser till medverkantas till vara. Renodlade konsumentorganisationer börsåledes ges ökade möjligheter att delta. I motionenbegärs ett tillkännagivande om behovet av frivilligakonsumentorganisationer.Utskottets ställningstagandeUtskottet erinrar om att regeringen i denproposition med förslag till nationella mål förkonsumentpolitiken som behandlades av utskottethösten anförde att folkrörelsernas och övrigaideella organisationers deltagande ikonsumentpolitiken är viktigt och önskvärt. Ettsådant deltagande tillför, anfördes vidare, kunskapoch en nödvändig lokal förankring samt kan bidratill en livaktig dialog mellan medborgare ochpolitiker eller myndigheter. Enligt regeringensuppfattning var det också viktigt att konsumenternaså långt som möjligt representeras av egnaföreträdare. I propositionen framhölls också att detär en viktig demokratisk fråga att de organisationersom arbetar med konsumentfrågorna också fårmöjlighet till inflytande och delaktighet ipolitikens utformning.Mot bakgrund av vad som har redovisats kanutskottet inte finna annat än att motionärernasuppfattning ligger väl i linje med den inställningsom regeringen givit uttryck för. Det saknas därföranledning för utskottet att ta initiativ till någonsärskild åtgärd från sida med anledningav motion L336. Motionen bör därför avslås.KonsumentundervisningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande somgäller vikten av kunskaper i privatekonomioch konsumenträtt. Utskottet hänvisar tilltidigare ställningstaganden från riksdagenssida. Jämför reservation 16 (m, c).MotionInger m.fl. (m) framhåller i motion L247 attden bästa konsumentsatsningen är att ge barn ochungdomar ökade kunskaper i konsumentkunskap ochprivatekonomi. Motionärerna hänvisar tillundersökningar som visar att konsumentfrågorna oftahar en otydlig roll i skolan och att dengränsöverskridande karaktären på frågorna oftamedför att området inte prioriteras. Vidare finns enomedvetenhet både i samhället och blandöverskuldsatta hushåll om betydelsen avhushållsplanering och budgetering. Enligtmotionärerna bör skolungdomar ges möjlighet att lärasig privatekonomi på ett konkret och praktiskt sätti . Privatekonomi bör också kunna varaett möjligt tillvalsämne i gymnasieskolan. Imotionen begärs ett tillkännagivande om vikten avkonsumentkunskap (yrkande 2, delvis).Utskottets ställningstagandeEtt motsvarande motionsyrkande avstyrktes avutskottet i samband med att nu gällandemål för konsumentpolitiken beslutades. Utskottetanförde därvid i sitt av godkändabetänkande /02:LU2 att såväl somgymnasieskolan har en viktig roll att spela när detgäller att ge barn och ungdomar förutsättningar attagera på marknaden som självständiga, kunniga ochstarka konsumenter. Utskottet delade därför bådemotionärernas och regeringens uppfattning attkonsumentundervisningen är viktig och att den börutvecklas.Liknande motionsyrkanden återkom vidbehandlingen av regeringens skrivelse 2001/02:68 omkonsumenterna och miljön. Utskottet kunde därvidinte se att det förelåg några väsentligameningsmotsättningar mellan motionärerna ochregeringen när det gäller synen på undervisning påkonsumentområdet.När nu utskottet på nytt har att pröva sammamotionsspörsmål vidhåller utskottet sitt tidigareställningstagande. Detta innebär dock ingetställningstagande i fråga om vilka specifika ämnensom bör förekomma inom skolan, ett spörsmål som detinte ankommer på lagutskottet att bereda.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenskall avslå motion L247 yrkande 2 i denna del.KonsumentvägledningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rörlokal konsumentvägledning. Utskottet hänvisartill tidigare ställningstaganden frånriksdagens sida. Jämför reservationerna 17(fp, v) och 18 (m, fp).MotionerEnligt vad som anförs i motion L319 av LarsLeijonborg m.fl. (fp) möter ekonomiskt svaga grupperi samhället, bl.a. ensamstående föräldrar ochmänniskor med otrygga arbetsförhållanden, oftainvandrare, nya svårigheter. Konsumentpolitiken bör,enligt motionärerna, uppmärksamma dessa förhållandenoch erbjuda stöd till dessa hushåll. De grupper somhar det svårast i samhället förfogar över svagasociala och professionella nätverk och utvecklarinte i samma utsträckning som andra grupper vananatt regelbundet inhämta information och kunskap omsina egna rättigheter och skyldigheter. Detta leder,enligt motionärerna, till att de ofta faller i denbestående fattigdomens fälla. Många invandrarekänner också, anförs det, en misstro mot det svenskasamhället.