bet · GQ01LU13 · 2003-03-27 00:00:00 — Vissa frågor rörande fastigheter SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet elvamotionsyrkanden från allmänna motionstiden år 2002.Motionsyrkandena rör jordabalkens felregler,historiska arrenden, fastighetsmäklare m.m. ochherrelösa fastigheter. I ärendet har inkommit enskrivelse från avstyrker bifall till samtligamotionsyrkanden, i huvudsak med hänvisning tillpågående och aviserat arbete.I betänkandet finns två reservationer.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Jordabalkens felreglerRiksdagen avslår motion 2002/03:L225.2. Historiska arrendenRiksdagen avslår motion 2002/03:L261.3. Fastighetsmäklare m.m.Riksdagen avslår motionerna 2002/03:L213,2002/03:L214, 2002/03: L244 och 2002/03:L342.Reservation 1 (m, fp, kd, c)4. Herrelösa fastigheterRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L202 och2002/03:L203.Reservation 2 (m, fp, kd, c)den 27 mars 2003På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: IngerRené (m), (), (), (), (), HilleviLarsson (s), (), (), (), (), RezeneTesfazion (s), (), AnneliSärnblad Stoors (s), (), NiclasLindberg (s), () och AnnikaQarlsson (c).2002/03LU13Utskottets övervägandenJordabalkens felreglerUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion med begäran omen översyn av jordabalkens felregler.Utskottet anser att någon sådan översyn förnärvarande inte är påkallad.BakgrundBestämmelser om säljarens och köparens rättigheteroch förpliktelser vid köp av fast egendom finns i 4kap. Av 19 § första stycket följer attköparen har rätt att göra prisavdrag eller hävaköpet om fastigheten inte stämmer överens med vadsom följer av avtalet eller om den annars avvikerfrån vad köparen med fog kunnat förutsätta vidköpet. Köparen har dessutom rätt till ersättning förskada, om felet eller förlusten beror på försummelsepå säljarens sida eller om fastigheten vid köpetavvek från vad säljaren får anses ha utfäst.Som fel får enligt 19 § andra stycket inteåberopas en avvikelse som köparen borde ha upptäcktvid en sådan undersökning av fastigheten som varitpåkallad med hänsyn till fastighetens skick, dennormala beskaffenheten hos jämförliga fastighetersamt omständigheterna vid köpet.MotionenKarin () erinrar i motion L225 ominnehållet i jordabalkens regler för köp av fastegendom och om bestämmelserna som reglerarförhållandet mellan säljare och köpare vid fel ifastighet. Köparen åläggs, enligt motionärensmening, en omfattande undersökningsplikt medansäljaren, som i många fall känner till sinfastighets fel och brister, inte åläggs enmotsvarande upplysningsplikt. Enligt motionärenupplevs lagens avvägning mellan säljarens ochköparens intressen i många fall som alltförförmånlig för säljaren. Motionären anser attregeringen bör tillsätta en utredning för att göraen översyn av jordabalkens felregler i syfte attskapa en bättre balans mellan säljarens och köparensålägganden. I motionen begärs ett tillkännagivandemed detta innehåll.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan inte utesluta att den avvägning somgörs i de aktuella bestämmelserna mellan säljarensoch köparens intressen i enstaka fall kan uppfattassom förmånligare för säljaren än för köparen. mening utgör emellertid nuvarande regleren rimlig avvägning, och utskottet kan inte finnaatt någon översyn av jordabalkens felregler förnärvarande kan anses påkallad.Mot denna bakgrund anser utskottet att det intefinns skäl att föreslå någon åtgärd medanledning av motion L225, varför den bör avslås.Historiska arrendenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion som rör friköpav historiska arrenden. Utskottet hänvisartill pågående beredningsarbete.BakgrundMed historiska arrenden brukar avses sådana arrendensom innehafts av medlemmar i en och samma familjunder flera generationer, och när det är sannoliktatt den helt övervägande delen av arrendeställetinte varaktigt brukats av fastighetensägare. Någon i lag fastställd definition avbegreppet historiska arrenden finns inte.Jordägare till historiska arrenden är främstinstitutioner av publikt slag (staten, kyrkan,akademier) samt fideikommiss, avveckladefideikommiss och vissa stiftelser. Någon heltäckandebild av antalet historiska arrenden i harvisat sig svår att få fram. Under alla förhållandenrör det sig emellertid om ett begränsat antal.MotionenI motion L261 anför och (båda s) att såväl sociala sommedborgarrättsliga och politiska skäl starkt talarför införande av en laglig rätt till friköp avhistoriska arrenden. Enligt motionärerna börriksdagen genom ett uttalande påskynda detutredningsarbete som tidigare beslutat om.I motionen begärs ett tillkännagivande med dettainnehåll.Tidigare behandlingMed anledning av en begäran från sida(bet. LU 1982/83:27, rskr. 266) tillkallades år 1984Friköpsutredningen, vars huvudsakliga uppgift varatt förutsättningslöst utreda frågan om införande aven friköpsrätt för innehavare av historiskaarrenden. I betänkandet (SOU 1986:52) Friköp vidhistoriskt arrende avstyrkte utredningens majoritetinförandet av en lag om friköpsrätt. Vidremissbehandlingen av betänkandet förklarade sig detövervägande antalet remissinstanser delautredningsmajoritetens uppfattning att enlagstiftning om friköpsrätt inte borde införas.Frågan har därefter aktualiserats i vidett flertal tillfällen med anledning av motioner iämnet. framhöll utskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande 1989/90:LU6 att dekrav på en friköpsrätt vid historiska arrenden somframförts måste ses mot bakgrund avatt det saknades generella regler som gav enjordbruksarrendator rätt till ersättning för deinvesteringar som gjorts på arrendestället.Utskottet ansåg - med hänvisning till bl.a. tidigareöversyn av spörsmålet som inte lett tilllagstiftningsåtgärder - att frågan om ettlagreglerat skydd för jordbruksarrendatorernasinvesteringar borde bli föremål för en förnyadutredning. Det fick enligt utskottet ankomma påregeringen att bestämma de närmare formerna förutredningsarbetets bedrivande samt att därefteråterkomma med ett lagförslag till . Ifrågan om friköpsrätt vid historiska arrenden pekadeutskottet på ett antal omständigheter som enligtutskottet utgjorde starka skäl för en sådan rätt ochframhöll att en friköpsrätt vid historiska arrendensåledes borde införas. Det fick enligt utskottetankomma på regeringen att utforma förslag tilllagstiftning och därefter återkomma tillriksdagen.Vad utskottet anfört om skydd förjordbruksarrendatorers investeringar och omfriköpsrätt gav som sin mening regeringentill känna (rskr. 1989/90:39).Som en följd av beslut tillkalladeregeringen (Ju 1990:06) meduppgift att se över vissa regler iarrendelagstiftningen. Kommittén hade somhuvuduppgift att utforma förslag till regler somdels skyddar en jordbruksarrendators investeringarpå arrendestället, dels ger arrendatorn vidhistoriskt arrende rätt att friköpa arrendestället.Arrendekommittén behandlade friköpsfrågan medförtur och föreslog i betänkandet (SOU 1991:85)Historiska arrenden en särskild lag om friköpsrättvid historiska arrenden. Lagförslaget innebar att enarrendator till jord som omfattas av begreppethistoriskt arrende under vissa särskildaförutsättningar har rätt att lösa in den fastaegendom som omfattas av arrendet även om jordägarenmotsätter sig det. Arrendatorn skulle när som helstkunna påkalla s.k. friköp genom att väcka talan motjordägaren vid fastighetsdomstol. Enligt förslagetskulle historiskt arrende anses föreligga när det ärsannolikt att den helt övervägande delen av ettarrendeställe inte sedan den 1 januari 1900varaktigt brukats av fastighetens ägare.Friköpsrätten begränsades dock till att avse vissajordbruksarrenden och bostadsarrenden. Friköp skulleenligt förslaget få ske, om huvuddelen avarrendestället före den dag dåtalan om friköp väckts innehafts och stadigvarandebebotts av arrendatorn eller någon honom närstående.I slutbetänkande (SOU 1992:109)Investeringar i arrendejordbruket och andraarrenderättsliga frågor lämnades förslag till bl.a.regler om skydd för jordbruksarrendatorersinvesteringar på arrendestället.Våren 1995 behandlade regeringensproposition /95:155 om investeringar iarrendejordbruket m.m. I propositionen föreslogs, pågrundval av utredningsarbete,generella regler till skydd förjordbruksarrendatorers investeringar påarrendeställen. antog regeringenslagförslag och de nya reglerna trädde i kraft den 1juli 1995 (bet. 1994/95:LU26, rskr. 361).I propositionen togs också upp frågan om rätt tillfriköp vid historiska arrenden. Regeringen ansåg attnågon sådan rätt inte borde införas, och någotförslag till lagstiftning i ämnet lades sålunda intefram. Till grund för regeringens ställningstagandelåg slutsatsen att det i fråga om friköp avhistoriskt arrende inte kunde anses föreligga ettsådant angeläget allmänt intresse att enlagstiftning om detta skulle vara förenlig medregeringsformens egendomsskydd.Regeringens ställningstagande föranledde ett antalmotioner, vari begärdes att en rätt till friköp vidhistoriska arrenden skulle införas. Utskottet deladeemellertid regeringens uppfattning att enlagstiftning om detta inte skulle vara förenlig medregeringsformens egendomsskydd och avstyrkte de dåaktuella motionerna. följde utskottet.Vid frågans behandling i och däreftermed anledning av motioner har utskottet i sina avriksdagen godkända betänkanden inte funnit skäl attfrångå tidigare ställningstagande att enlagstiftning på området inte bör införas (se bet.1996/97:LU10 och 1997/98:LU8).När frågan om införande av en friköpsrättbehandlades av med anledning avmotionsyrkanden erinrade utskottet om att det snartgått lagt framsitt förslag till lag om friköpsrätt vid historiskaarrenden. Enligt utskottet fanns det behov av enkartläggning av i vilken utsträckning frivilligaöverenskommelser om friköp ägt rum och om detgenerellt sett alltjämt kan anses föreligga intresseav lagstiftning om friköp av historiska arrenden. Omkartläggningen visar att det föreligger behov avlagstiftning ansåg utskottet att lagstiftningsfråganförutsättningslöst bör utredas på nytt. Detta gavriksdagen regeringen till känna (bet. 1998/99:LU12. )Utskottets ställningstagandeDen av utskottet beställda kartläggningen harnyligen redovisats i departementspromemorian (Ds2003:11) Historiska arrenden - en kartläggning. Ipromemorian påvisas att antalet historiska arrendenhar minskat och sannolikt kommer att fortsätta attminska. Kartläggningen visar också att de problemsom finns vid historiska arrenden ofta kan förklarasav att det är fråga om gårdsarrenden. De tvister somförekommer hade således kunnat uppkomma även omarrendestället inte innehafts av samma släkt underlång tid. I promemorian framhålls att de problem somidentifierats synes förekomma väsentligen vidarrenden hos vissa större privata jordägare medanarrendatorer hos kyrka, stat och vid Uppsalauniversitet inte förespråkar någon friköpsrätt. Itakt med att brukningsenheterna blir allt störreanförs i promemorian att det kan befaras att enfriköpsrätt i många fall skulle bli ett slag iluften eftersom köpeskillingen skullebli så hög att det skulle vara svårt för arrendatornatt utnyttja en friköpsrätt. I promemoriankonstateras att det endast är ett begränsat antalpersoner som är intresserade av en möjlighet tillfriköp. Några nya skäl som talar för en friköpsrätthar, enligt promemorian, inte framkommit underkartläggningen. - Departementspromemorian är nuföremål för remissbehandling.Med hänvisning till den pågående beredningen anserutskottet att det inte finns skäl för attnu vidta någon ytterligare åtgärd i frågan om friköpav historiska arrenden. Motion L261 bör därföravslås.Fastighetsmäklare m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rörfastighetsmäklare m.m. Utskottet hänvisartill ett aviserat utredningsarbete. Jämförreservation nr 1 (m, fp, kd, c).BakgrundDen trädde en ny fastighetsmäklarlag(1995:400) i kraft. Lagen syftar i första hand tillatt förstärka skyddet för enskilda som anlitarfastighetsmäklare och är tvingande till förmån förkonsumenter. Fastighetsmäklarlagen innehåller fleracivilrättsliga regler som tar sikte på hur enmäklare skall utföra sina förmedlingsuppdrag. Lageninnehåller också en näringsrättslig reglering isyfte att effektivisera registrerings- ochtillsynsfunktionerna.Med fastighetsmäklare avses enligtfastighetsmäklarlagen fysiska personer somyrkesmässigt förmedlar fastigheter, delar avfastigheter, byggnader på annans mark, tomträtter,bostadsrätter, andelsrätter avseende lägenhet,arrenderätter eller hyresrätter. Varjefastighetsmäklare skall vara registrerad hosFastighetsmäklarnämnden.En fastighetsmäklare får inte bedriva handel medfastigheter. Mäklaren får inte heller ägna sig åtannan verksamhet som är ägnad att rubba förtroendetför honom som mäklare.Hösten 1996 tog ställningtill ett gränsdragningsproblem mellanfastighetsförmedling och annan mäklarverksamhet.Nämnden intog därvid ståndpunkten att en förmedlingav juridiska personer som är ägare av fastigheteller förmedling av andelar i sådana personer inteär att betrakta som fastighetsförmedling.Yrkesförmedling av andra rörelser där fastighetingår bland tillgångarna är däremot enligt nämndenatt betrakta som fastighetsförmedling(protokoll nr 12/96, förtvid sammanträde ).Tidigare behandlingVåren 1998 behandlade utskottet en motion somkritiserade den ståndpunkt somFastighetsmäklarnämnden tagit omgränsdragningen mellan fastighetsförmedling ochannan mäklarverksamhet (bet. 1997/98:LU15). Ut-skottet delade därvid motionärernas uppfattning attdet inte är rimligt att den som står i begrepp attöverlåta ett företag, där en fastighet ingår iöverlåtelsen och som vill ha hjälp med förmedlingen,i vissa fall skall vara tvingad att utöver enföretagsmäklare även anlita en fastighetsmäklare förförmedlingsuppdraget. Till detta kommer, anfördeutskottet vidare, att det in i det sista kan vara enöppen fråga huruvida företaget slutligen kommer attöverlåtas genom att ett bolag byter ägare elleröverlåtelsen sker genom en försäljning av bolagetss.k. I det senare fallet krävs medverkan aven fastighetsmäklare, men inte i det förra.Förutsättningarna vid förmedlingen av enföretagsöverlåtelse som inkluderar en fastighetavviker, framhöll utskottet vidare, i så mångaväsentliga hänseenden från förmedlingen av enrenodlad fastighetsöverlåtelse att det saknas skälatt upprätthålla en lagregel som i vissa fallinnebär krav på en fastighetsmäklares medverkan viden företagsöverlåtelse. Regeringen bör därför,anförde utskottet, i lämpligt sammanhang återkommatill med förslag till ändring ifastighetsmäklarlagen i enlighet med det sagda. sålunda anfört gav som sinmening regeringen till känna (rskr. 1997/98:158).Då frågan åter behandlades av våren 2000med anledning av en motion (bet. 1999/2000:LU7) hadeutskottet erfarit att den berörda frågan var föremålför överväganden inom Justitiedepartementet.Övervägandena borde, i enlighet med vad riksdagenförordade , leda fram till att regeringeni lämpligt sammanhang återkommer till medett lagförslag. Något förnyat tillkännagivande häromfrån sida kunde emellertid, enligtutskottet, då inte anses erforderligt. Därmedavstyrkte utskottet bifall till motionen.Justitieministern har i ettskriftligt svar på en fråga uttalat att avsikten äratt det aktuella spörsmålet skall tas upp antingeninom ramen för den utvärdering avfastighetsmäklarlagen som planeras eller i någotannat lämpligt sammanhang. Arbetet bör, enligt vadsom anges i frågesvaret, kunna sättas i gång hösten2001 (svar på fråga 2001/02:270).När frågan senast behandlades av våren2002 med anledning av en motion redovisade utskottetatt något lagstiftningsarbete i frågan ännu inteinletts trots vad som tidigare utlovats i ettfrågesvar från justitieministern. Enligt utskottetsmening borde regeringen ta initiativ tillett sådant arbete och därefter återkomma medlagförslag till . Utskottet förutsatte attså skulle ske utan något formellt tillkännagivandedärom från . Därmed avstyrkte utskottetbifall till den då aktuella motionen (bet.2001/02:LU15).MotionernaI motion L213 av och ElizabethNyström (båda m) framförs kritik mot att det gåttdrygt ett tillkännagivandeangående en ändring i fastighetsmäklarlagen utan attnågot lagförslag presenterats. Enligt motionärernaär det inte rimligt att en så förhållandevis enkellagändring skall behöva dröja så . Motionärernabegär att ett lagstiftningsförslag bör varariksdagen tillhanda under innevarande år.Lennart och (bådam) anser i motion L214 att regeringen skall göra enallmän översyn av fastighetsmäklarlagen och attöversynen särskilt skall se över lagens bestämmelseom förtroenderubbande sidoverksamhet. Enligtmotionärerna har det visat sig att denna bestämmelsebidrar till negativa effekter för kunden. I motionL244 av () begärs också att regeringenbör göra en utvärdering av fastighetsmäklarlagen.I motion L342 av () begärstillkännagivanden dels om att enbart meriterade ochhögskoleutbildade mäklare skall vara representeradei (yrkande 1), dels attakademiker med utredarkompetens (bl.a.civilingenjörer, civilekonomer, jurister ochhögskolejournalister) efter en fem poängskompletteringskurs i mäkleri skall bli berättigadeatt få registrering som fastighetsmäklare (yrkande2). Motionären begär också ett tillkännagivande omatt åtgärder bör vidtas för att uppnå en högrekvalitet och trygghet för fastighetsmäklarnas kunder(yrkande 3).Utskottets ställningstagandeFastighetsmäklarnämndens tillsyn överfastighetsmäklare samt formen för nämndensorganisation och finansiering har behandlats ibetänkandet - effektivaretillsyn (SOU 1999:35) som har remissbehandlats. Avregeringens till avlämnadeskrivelse /03:75 Redogörelse för behandlingen avriksdagens skrivelser till regeringen framgår att enhearing skall hållas under den fortsatta beredningenav frågor om fastighetsmäklarlagen. Vidare framgåratt utvärderingsarbetet därefter sannolikt kommeratt överlämnas till en utredning. Arbetet ärinriktat på att direktiv skall kunna beslutas senastår 2004.Som redovisats ovan har det nu gått mer än fem årsedan tillkännagivande angående enändring i fastighetsmäklarlagen. Utskottet beklagaratt något lagstiftningsarbete ännu inte inletts,särskilt mot bakgrund av vad justitieministernuppgav i det tidigare redovisade frågesvaret hösten2000. Enligt utskottets mening är det nu hög tid attregeringen utan dröjsmål beslutar direktiv till denaviserade utredningen. Utskottet förutsätter att såkommer att ske utan något formellt tillkännagivandefrån sida samt att motionsspörsmålenkommer att aktualiseras inom ramen för detta arbete.Med det anförda föreslår utskottet att motionernaL213, L214, L244 och L342 avslås.Herrelösa fastigheterUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rörs.k. Utskottethänvisar till pågående beredningsarbete.Jämför reservation nr 2 (m, fp, kd, c).BakgrundUnder en konkurs omhändertas tillgångarna förborgenärernas räkning av konkursboet. Tillkonkursboet räknas i princip all egendom somtillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddeladeseller som tillfaller gäldenären under konkursen ochsom är sådan att den kan utmätas. Konkursboetsegendom skall säljas av förvaltaren så snart detlämpligen kan ske. Det förekommer attkonkursförvaltaren avstår från att omhänderta ochrealisera viss egendom för att undvika kostnaderknutna till egendomen i fall då dessa överstiger vadkonkursboet kan tillgodogöra sig ur egendomen efteren försäljning. Vidare kan det vara så attoffentligrättsliga förpliktelser är knutna tillinnehavet av egendomen som gör att förvaltarenväljer att avstå från denna. Egendomen kommer dåinte att ingå i konkursboet utan förblir undergäldenärens rådighet, såvida den inte skalltillfalla panthavare.För detta tillvägagångssätt brukar man användabegreppet abandonering. Exempel på egendom som kanbli föremål för abandonering är sjunkna fartyg,nedskräpade lokaler, fastigheter medrivningsförelägganden, s.k. svartbyggen ochfastigheter som kräver miljösanering. Det kan ocksåvara fråga om tomma hyreshus, även om det hittillstorde vara relativt sällsynt.Inom svensk konkursrätt finns inte någon allmänreglering av abandonering. Enligt 3 kap. 9 § förstastycket konkurslagen får emellertid, om det vidkonkursutbrottet pågår en rättegång mellangäldenären och någon annan om egendom som hör tillkonkursboet, boet överta gäldenärens talan. Skullekonkursboet avstå från ett övertagande hargäldenären rätt att fortsätta vara part irättegången. Konkursboet skall då anses ha uppgivitden omtvistade egendomen till förmån för gäldenärenoch egendomen anses inte tillhöra boet. Omkonkursboet på detta sätt avstår från den omtvistadeegendomen slipper boet ansvaret förrättegångskostnaderna i processen.Under senare år har det förts en diskussion om derättsliga förutsättningarna för konkursboet attavstå egendom till konkursgäldenären, dvs. attabandonera egendomen (se bl.a. Håstad, Sakrättavseende lös egendom, 6:e uppl., s. 427 f. ochInsolvensrättsligt forum , s. 58,Iustus förlag). En av de särskilda frågor som därviduppmärksammats är konsekvenserna vid abandonering dåkonkursgäldenären är en juridisk person ochkonkursen avslutats utan överskott. Ett aktiebolag,ett handelsbolag eller en ekonomisk förening, som ärförsatt i konkurs, är nämligen upplöst om konkursenavslutas utan överskott, se bl.a. 13 kap. 19 §aktiebolagslagen (1975:1385). Härigenom kommer denegendom som konkursboet avstått till förmån förgäldenären att sakna ägare. Detta kan vållaolägenheter, exempelvis om det är fråga om egendomsom behöver underhållas eller som kan orsakamiljöskador.MotionernaRigmor () anför i motion L203 att det äroacceptabelt att fastigheter rättsligt sett kan bliherrelösa, vilket medför att de överges utan någontillsyn eller skötsel. I motionen nämns exempel påsådana fastigheter som är direkt farliga att vistaspå, men som är tillhåll för lekande barn. Statenmåste ta sitt ansvar och reda ut ägandebegreppet. Imotionen begärs ett tillkännagivande i enlighet meddet anförda (yrkande 1). Vidare begärs attregeringen skall föranstalta om en rättslig översyni syfte att komma till rätta med det beskrivnaproblemet (yrkande 2).Samma motionär begär i motion L202 (c) etttillkännagivande om att staten måste bistå Tierpskommun med medel för att kunna riva husen och saneramarken på den herrelösa fastigheten iSöderfors, Tierps kommun.Tidigare behandlingVåren 1998 behandlade utskottet den aktuellafrågeställningen med anledning av en motion liknandede nu aktuella (bet. 1997/98:LU14). Utskottet ansågatt det var angeläget att få frågorna allmäntbelysta och att behovet av lagstiftning klargjordes.Det fick ankomma på regeringen att i lämpligtsammanhang föranstalta om erforderligtutredningsarbete i syfte att klarlägga behovet avlagstiftning i ämnet och att framlägga de lagförslagsom var erforderliga. Vad utskottet anfört gavriksdagen regeringen till känna (rskr. 1997/98:157).Då utskottet åter behandlade denaktuella frågan med anledning av en motion kundeutskottet konstatera att justitieministern i ettsvar på en interpellation omherrelösa fastigheter redovisat att det iJustitiedepartementet pågår enprobleminventering. Den skall, enligtinterpellationssvaret, läggas till grund för deöverväganden som krävs, bl.a. när man tar ställningtill vilket ansvar staten bör ha. Justitieministernanförde också att det i Justitiedepartementetplaneras en hearing om saken och att det är möjligtatt övervägandena leder till att en statligutredning tillsätts. Mot denna bakgrund fannutskottet inte anledning att föreslå några särskildaåtgärder från sida med anledning av dendå aktuella motionen, och utskottet avstyrkte bifalltill denna (bet. 2000/01:LU10).