bet · GQ01JUU11 · 2003-03-27 00:00:00 — I motion Ju249 (c) begärs ökad utbildning föranställda inom rättsväsendet och vissa andramyndigheter, bl.a. rörande krishantering, om olikakulturer och religioner samt om bemötande avkvinnliga brottsoffer. I motion Ju250 (m) anförs attfortbildning och handledning för poliser och andrayrkesgrupper inom rättsväsendet om bl.a. våld motkvinnor bör öka. I motionerna Ju253 (m) och Ju363(kd) anförs att polisens, åklagarnas ochdomstolarnas barnkompetens måste öka, främst iutredningar rörande våld och sexuella övergrepp motbarn. I motion Ju363 begärs också obligatoriskutbildning för personal som kommer i kontakt medbrottsoffer. I motion Ju283 (v) påtalas attkunskapen om våld mot kvinnor och orsakerna bakomsådant våld måste öka hos myndigheter som kommer ikontakt med kvinnliga brottsoffer.I motionerna Ju279 (m) och Sf226 (fp) påtalasbehovet av ökad kulturell kompetens inom polis- ochåklagarväsendet, bl.a. rörande hedersproblematik. Imotion Ju250 (m) anförs att invandrarkvinnorsutsatta situation särskilt bör beaktas i olikasammanhang.Det bedrivs inom rättsväsendets myndigheter såvälutbildning som kompetensutveckling för de kategorieranställda som är närmast berörda. Här kan nämnas attdet inom polisen pågår ett fortlöpande arbete medvidareutveckling av grundutbildningen syftande tillkvalitetsutveckling på samtliga områden med bl.a.kompetensutveckling för lärare samtforskningsanknytning av utbildningen (prop.2002/03:1 volym 3 s. 61). erbjuderdessutom vidareutbildning för hela polisväsendet.Under år 2002 har utbildningar bl.a. rörande våldmot barn prioriterats (Polisens årsredovisning 2002s. Riksåklagaren har gjortmålmedvetna satsningar på att förstärka ochförbättra grund- och vidareutbildningen föråklagarna. har ett särskiltutbildningsmaterial om våld mot kvinnor tagits fram.Ett antal särskilt utsedda familjevåldsåklagare harunder fullföljt en långutbildning (Riksåklagarens årsredovisning 2002). Fördomare finns ett årligt utbildningsprogram medkurser, seminarier och utbildningsdagar för olikapersonalkategorier. Vidare har storasatsningar gjorts när det gäller yngre domare. Etthelt nytt kursprogram för fiskaler och adjunkter hartagits fram (prop. 2002/03:1 volym 3 s. 85).Utskottet har vid flera tidigare tillfällenbehandlat frågor som rör utbildning ochkompetensutveckling i olika ämnen för rättsväsendetsanställda.Som exempel kan nämnas att utskottet behandladefrågan om utbildning och fortbildning bl.a. i frågorrörande brottsoffer och våld mot kvinnor (bet. 1999/2000:JuU23 s. 20 f). Utskottet hänvisadedå till de förstärkta utbildningsinsatser som blevresultatet av regeringens proposition Kvinnofrid(prop. 1997/98:55, bet. JuU13) med bl.a. ändradexamensordning för ett antal utbildningar. Utskottetinstämde i motionärernas uppfattning att det i höggrad är angeläget att det inom rättsväsendet finnsgoda kunskaper hos dem som kommer i kontakt medbrottsoffer och frågor om brottsoffer; särskiltansågs detta gälla i fråga om kunskaper omvåldsbrott mot kvinnor och barn. Av den redogörelseutskottet gjorde i betänkandet framgick att ettomfattande utbildnings- och fortbildningsarbeteredan pågick såväl inom det högreutbildningsväsendet som inom berörda myndigheter.Dessutom övervägdes inom Justitiedepartementetbehovet av ytterligare utbildningsinsatser. Härmedansågs motionsönskemålen väsentligen tillgodosedda.Utskottet har inhämtat att bedriverett arbete med att utvärdera bl.a. hur lärosätenauppfyller målen i respektive examensordning gällandejämställdhet mellan kvinnor och män. Högskoleverkethar utvärderat socionom- ochjuristutbildningarna och därvid framfört kritik motatt frågor om våld mot kvinnor negligeras. Utskottethar nu erfarit att regeringen avser att geHögskoleverket i uppdrag att mer specifikt följa uppdessa utvärderingar samt också särskilt granskaandra relevanta utbildningars behandling avkvinnofrid och våld mot kvinnor.Utskottet behandlade utbildningsfrågor såvittavser brottsoffer även . Regeringen hadedå aviserat olika myndighetsuppdrag inriktade på attförbättra kunskaperna om brottsoffer för berördayrkesgrupper, varför de då aktuellamotionsönskemålen ansågs vara tillgodosedda (bet.2000/01: JuU20 s. 16 f).De aviserade uppdragen beslutades under sommaren2001. och Brottsoffermyndighetengavs i uppdrag av regeringen att i samverkangenomföra utbildning i brottsofferfrågor förpersonal inom polisväsendet. Även ochRiksåklagaren samverkade på motsvarande sätt medBrottsoffermyndigheten (regeringens dnrJu2001/4708-4710/).Uppdraget redovisades i Brottsoffermyndighetensårsredovisning för . Samverkan medRikspolisstyrelsen innebar främst attBrottsoffermyndigheten deltog med föreläsare inompolisens grundutbildning och inom ett stort antalfortbildningar på initiativ av enskildapolisdistrikt eller grupper inom polisen.Brottsoffermyndigheten deltog även i en konferensriktad till chefer för utbildningsenheter ellermotsvarande. Samverkan med Riksåklagaren medfördeatt kanslisterna vid samtliga åklagarkammare underhösten 2001 bl.a. deltog i en halvdagsutbildning omvissa grundläggande insikter i brottsoffersreaktioner, om vikten av bra bemötande samt omprinciper för skadestånd och brottsskadeersättning.Samtidigt fortsatte sittdeltagande i de ordinarie åklagarkurserna. Vid dessautbildningstillfällen fokuseras bl.a. på skadeståndoch principer för brottsskadeersättning. Samverkanmed innebar bl.a. attBrottsoffermyndigheten deltog i fiskalsutbildningenpå samma teman under en halv dag och även i enutbildning riktad till dem som i sin tur skall ledautbildningen av samtliga tingsnotarier (s. 19 f).Slutligen skall här nämnas att det inomrättsväsendets myndigheter på olika sätt bedrivsutbildning i och utveckling av den kulturellakompetensen. Myndigheterna - främst polis ochåklagare - har fört in dessa frågor i andraämnesområden som t.ex. våld mot kvinnor i ställetför att särbehandla just frågan om kulturkompetens.När utskottet senast behandladeliknande yrkanden underströk utskottet det angelägnai att personalen inom rättsväsendet har godakunskaper inom här aktuella områden. Utskottetkonstaterade vidare att det pågår såväl utbildningoch kompetensutveckling som forskning inom dessaområden, och att frågorna är väl kända inom deberörda myndigheterna. Det fanns enligt utskottetsmening därför inte anledning för att tanågra ytterligare initiativ (bet. 2001/02:JuU7 s. 13f).Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i dennafråga. Som framgår av redovisningen ovan frånBrottsoffermyndighetens årsredovisning för år 2002har samverkan kring utbildning i brottsofferfrågorresulterat i ett stort antal olika aktiviteter inompolis-, åklagar- och domstolsväsendena.Utskottet välkomnar det uppdrag regeringen avseratt ge rörande uppföljning avinslagen i olika utbildningar av frågor omkvinnofrid och våld mot kvinnor. En sådanuppföljning torde vara angelägen rörande deutbildningar som uppräknas i regeringens propositionKvinnofrid (1997/98:55 s. 67 f).Utskottet föreslår att avslår motionernaJu249, Ju250, Ju253, Ju279, Ju283, Ju363 och Sf226.I motionerna Ju234 och L249 (båda fp) begärsinsatser för ökad kompetens inom bl.a.rättsväsendets myndigheter om samkönat partnervåld.Som nämnts ovan har regeringen inrättat ettnationellt råd för kvinnofrid utgörande ett forumdär regeringen kan utbyta erfarenheter och idéer medföreträdare för organisationer och forskare samtuppmärksamma problemområden som behöver åtgärdas.Ett av de av regeringen särskilt prioriteradearbetsområdena för rådet är våld i homosexuellaförhållanden, bland såväl kvinnor som män. Enligtvad utskottet inhämtat kommer rådet under våren 2003att utarbeta en skrift innehållande en kartläggningav omfattningen och arten av problematiken påområdet. Sannolikt kommer rådet även att hålla ettseminarium eller en hearing i ämnet innan rådetsuppdrag avslutas i juni 2003.Utskottet instämmer i motionärernas uppfattningatt samkönat partnervåld bör uppmärksammas på olikasätt inom bl.a. rättsväsendet. Särskildautbildningsinsatser om denna problematik kan kommaatt visa sig nödvändiga. I avvaktan på denkartläggning av omfattningen och problematiken påområdet som regeringens nationella råd förkvinnofrid kommer att presentera senare i vår ärdock utskottet inte berett att göra några uttalandeni denna fråga.Riksdagen bör avslå motionerna Ju234 och L249 i nubehandlade delar.Forskning och utredningI motion Ju250 (m) efterfrågas forskningsinsatserför att utveckla behandlingsmetoder för män sommisshandlar kvinnor.Under 1990-talet har kriminalvården utvecklatbehandlingsprogram för män dömda för våld motkvinnor på ett femtontal platser i landet. Inomramen för satsningen på nationella program utvecklasför närvarande ett behandlingsprogram förmisshandlande män - Våld i nära relation (VIN).Programmet skall vara forskningsbaserat ochutvärderingsbart och kunna bedrivas både på anstaltoch i frivård. I samband med denna programutvecklinghar ett s.k. risk- och behovsbedömningsinstrument -- börjat användas. har beviljat medel till enjämförande studie mellan och rörandeSARA-bedömningar.Utskottet instämmer i vad motionärerna anför ombetydelsen av att män som misshandlar kvinnor fåradekvat och effektiv behandling. Utan sådanainsatser är risken för återfall i liknandebrottslighet, ofta mot samma måls-ägande, stor. Detär angeläget att behandlingsprogram på detta områdeär forskningsbaserade så att det kan säkerställasatt metoderna för behandling är verkningsfulla. Somframgår ovan pågår insatser inom kriminalvården föratt förbättra behandlingsinsatserna på detta område.Någon anledning till ett uttalande i denna frågafrån utskottets sida föreligger inte. Utskottetföreslår att avslår motion Ju250 i nubehandlad del.I motion Ju361 (kd) efterfrågas brottsstatistikrörande antalet anmälda sexuella övergrepp mot barnunder 15 år.I den officiella kriminalstatistik som årligenutges av BRÅ återfinns uppgifter om bl.a. antaletanmälda brott, uppdelat på respektivebrottsrubricering, samt antalet lagförda personer,också det uppdelat på respektive brottsrubricering.Beträffande statistiken över antalet polisanmäldasexualbrott har uppgifterna dessutom brutits ned iantalet brott begångna mot personer (setabell 1.4 i 2002:13).Utskottet kan konstatera att kriminalstatistikenrörande polisanmälda sexualbrott ärspecificerad för sexualbrott begångna mot barn under15 år. Motionsyrkandet får därför anses tillgodosettgenom den statistik som tas fram av BRÅ. Riksdagenbör avslå motion Ju361 i nu behandlad del.I motion Ju283 (v) anförs att situationen föräldre och funktionshindrade brottsoffer bör utredas.Utskottet har tidigare nämnt att regeringeninrättat ett Nationellt råd för kvinnofrid, somskall vara ett forum där regeringen kan utbytaerfarenheter och idéer med företrädare förorganisationer och forskare som är engagerade ifrågor som rör våld mot kvinnor samt uppmärksammaproblemområden som behöver åtgärdas. Två av desärskilt prioriterade arbetsområden som rådet skallfokusera på är våld mot kvinnor med funktionshinderoch våld mot äldre kvinnor.Rådet har i sin delrapport avseende verksamhetenfram t.o.m. redovisat vad man gjort påbl.a. dessa områden och vilka slutsatser man kunnatdra.Beträffande funktionshindrade kvinnor som utsättsför våld anför rådet att situationen för denna gruppkan vara mycket svårtolkad, svårutredd och komplexeftersom flera parter kan vara inblandade, dels somförövare, dels som en del i omsorgen kring denfunktionshindrade kvinnan. Kvinnor medfunktionshinder anmäler t.ex. sällan övergrepp då deofta befinner sig i ett beroendeförhållande tillförövaren, antingen denne är nära anhörig ellerpersonal. Rådet vill i första hand uppmärksamma despecifika rättssäkerhetsaspekter som kan komplicerautredningar gällande övergrepp på funktionshindradekvinnor. Rådet gav ut skriften Närman slår mot det som gör ont - våld mot kvinnor medfunktionshinder.Beträffande våld mot äldre kvinnor anför rådet attkunskaperna om sådant våld är mycketbristfälliga. Få äldre kvinnor anmäler det våld somde utsätts för i hemmet, och bara en bråkdel av detvåld som förekommer mot äldre kvinnor kommer tillallmän kännedom. Många äldre kvinnor har levt iförhållanden där våldet har förekommit som ett''''''''''''''''''''''''''''''''naturligt'''''''''''''''''''''''''''''''' mönster i familjen. Äldre kvinnor somutsätts för våld ber därför ofta inte om hjälp.Rådet gav ut skriften Han var väl intealltid så snäll - våld mot äldre kvinnor. Som nämntsovan skall rådet slutföra sitt uppdrag i juni 2003.Utskottet instämmer i vad motionärerna anför ombetydelsen av att äldre och funktionshindradeuppmärksammas som en brottsoffergrupp med särskildaoch, i förhållande till andra brottsofferkategorier,delvis annorlunda behov. Motionärernas önskemål fåremellertid anses tillgodosedda genomde studier som relativt gjorts inom ramenför regeringens råd för kvinnofrid. Utskottet ärinte berett att förespråka något uttalande frånriksdagens sida i denna fråga utan föreslår attriksdagen avslår motion Ju283 i nu behandlad del.Rättsligt biträde för målsägandenoch anhöriga m.m.I detta avsnitt behandlas yrkanden omrättsligt biträde och stödpersoner tillpersoner utsatta för brott och derasanhöriga. Utskottet föreslår attmotionsyrkandena avslås. till gällande reglering på området.Jämför reservation 26 (m, c).I motion Ju249 (c) anförs att flickor och kvinnorbör kunna beviljas rättshjälp innan polisanmälangjorts. I motion A242 (kd) anförs att kvinnor somutsatts för misshandel eller våldtäkt skall ha rätttill bl.a. juridiskt biträde under helaförundersökningen och rättegången.Genom lagen (1988:609) om målsägandebiträdeinfördes en rätt för målsägande att på statensbekostnad få ett särskilt biträde - ettmålsägandebiträde - under förundersökning ochrättegång rörande vissa brott. Rätten tillkommerinte bara målsägande som är parter i rättegångenutan även sådana målsägande som endast skall höras ianledning av brottet.En förundersökning skall inledas så snart det pågrund av angivelse eller av annat skäl finnsanledning att anta att ett brott som hör underallmänt åtal har förövats (23 kap. 1 §rättegångsbalken).Enligt lagen om målsägandebiträde skall, närförundersökning har inletts, ett målsägandebiträdeförordnas i mål om vissa brott. Det rör sig för detförsta om sexualbrott, om det inte är uppenbart attmålsäganden saknar behov av biträde. Vidare rör detsig om brott mot liv och hälsa och brott mot frihetoch frid, under förutsättning att fängelse kan följapå brotten, och mål om rån eller grovt rån ellerförsök, förberedelse eller stämpling till sådantbrott, allt under förutsättning att det med hänsyntill målsägandens personliga relation till denmisstänkte eller andra omständigheter kan antas attmålsäganden har behov av ett sådant biträde.Slutligen kan, efter en lagändring (prop. 2000/01:79, bet. JuU20, rskr. 205, SFS2001:230), målsägandebiträde förordnas i mål omannat brott på vilket fängelse kan följa, t.ex.brott mot besöksförbud, om det med hänsyn tillmålsägandens personliga förhållanden och övrigaomständigheter kan antas att målsäganden har ettsärskilt starkt behov av ett sådant biträde (1 §).Målsägandebiträdet skall ta till vara målsägandensintressen i målet samt lämna stöd och hjälp tillmålsäganden. Målsägandebiträdet skall biståmålsäganden med att föra talan om enskilt anspråk ianledning av brottet, om detta inte görs avåklagaren (3 §). Målsägandebiträde förordnas påbegäran av målsäganden eller när det annars finnsanledning till det. Till målsägandebiträde fårförordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyråeller någon annan som är lämplig för uppdraget. Ihuvudsak gäller regler omrättegångsbiträde för målsägandebiträde (4 §).Målsägandebiträdet har rätt till ersättning enligtsamma principer som gäller för ett biträde enligträttshjälpslagen (5 §).Av 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)följer bl.a. att i de fall där brottet är sådant attdet kan komma i fråga att förordna målsägandebiträdeeller att meddela besöksförbud skall målsäganden såsnart som möjligt underrättas om de regler somgäller för förordnande därom.Enligt vad utskottet har inhämtat frånRikspolisstyrelsen och Riksåklagaren är problemetmed att inte alla målsägande som är i behov av ettmåls-ägandebiträde under förundersökningen får detuppmärksammat inom myndigheterna. En översyn avgällande föreskrifter på området samt behovet avytterligare utbildningsinsatser görs för närvarandedär.Utskottet har inhämtat att ,och i samband medarbetet med det ovan nämnda regeringsuppdraget attutarbeta en metod för kvalitetsutveckling inombrottsofferområdet har genomfört enenkätundersökning bland målsägande. Ienkätundersökningen, som genomfördes i samband meddomstolsförhandlingar, svarade målsägandena bl. a.på frågan om de under förundersökningen fick någoninformation från polisen om möjligheterna att få ettmålsägandebiträde förordnat för sig.Undersökningsresultatet bearbetas och analyseras förnärvarande vid . Bedömningen inomRikspolisstyrelsen är att polisens insatser attinformera målsägandena om möjligheterna att fåmålsägandebiträde varierar från polisman tillpolisman. Insatser för att förmå alla polismän attta ett lika stort ansvar i detta avseende kommer attvidtas.Utskottet behandlade liknande yrkanden senast ifebruari 2002 (bet. 2001/02:JuU11 s. 21 f).Utskottet konstaterade då att den nuvaranderegleringen på området ger möjlighet för de kvinnorsom så önskar att få juridiskt biträde i desituationer som motionärerna då efterlyste.Utskottet har - såvitt avser yrkandet i motionA242 - inte någon annan uppfattning . När detgäller begäran i motion Ju249 om möjligheten tillrättsligt biträde innan polisanmälan gjorts kanutskottet i och för sig se situationer där vissjuridisk rådgivning skulle kunna vara värdefull förbrottsoffret. I dessa situationer torde dockstödbehovet i första hand vara av mer medmänskligkaraktär, t.ex. för att få målsäganden att känna och våga anmäla brottet. För att lämna sådantstöd torde främst ochbrottsofferjourerna spela en viktig roll. Utskottetavstyrker bifall till motionerna Ju249 och A242 i nubehandlade delar.I motionerna Ju250 och Ju369 (båda m) påtalasbehovet av stödpersoner i olika sammanhang, bl.a.för målsäganden i domstol, för misshandlade kvinnoroch till barn i familjer där det förekommerkvinnomisshandel.En målsägande som skall höras med anledning avåklagarens talan får ha med sig en lämplig personsom personligt stöd. En sådan stödperson skall ommöjligt underrättas om rättegången (20 kap. 15 §rättegångsbalken). Stödpersonen har rätt att närvaravid rättegången. En stödperson har också rätt attnärvara vid förhör under förundersökningen, om intenärvaron är till men för utredningen (23 kap. 10 §tredje stycket ). En stödperson ärtill skillnad från målsägandebiträdet inte förordnadav rätten och har inte rätt till ersättning avallmänna medel.Av 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)följer bl.a. att måls-äganden, då det inte äruppenbart att det inte behövs eller då det inte ärförenat med betydande svårighet, så snart sommöjligt skall ges information om reglerna förstödperson och om vilka myndigheter, organisationeroch andra som kan lämna stöd och hjälp.Utskottet har ingen annan uppfattning änmotionärerna rörande betydelsen av att målsägandenfår ett tillräckligt stöd under förundersökningenoch i domstol. Systemet med stödpersoner fyller hären mycket viktig funktion. Mot vad som anförs imotionerna Ju250 och Ju369 måste utskottet anmärkaatt det visserligen finns regler om stödpersoner irättegångsbalken. Som framgått förordnas deemellertid inte av rätten. Det finns alltså, tillskillnad från vad som gäller för målsägandebiträde,inga begränsningar i fråga om rätten till stödpersonunder förundersökning och rättegång. Utskottet kaninte se annat än att regleringen på området ärändamålsenligt utformad. Här behandlademotionsyrkanden är tillgodosedda genom gällanderegler, och de bör avstyrkas.Unga brottsofferI detta avsnitt behandlas olika åtgärder föratt ge stöd till unga brottsoffer. Utskottetföreslår, bl.a. med hänvisning till gällandereglering och pågående utredningsarbete, attsamtliga motionsyrkanden avslås. Jämförreservation 27 (m, fp, kd, c).I motionerna Ju224 (kd), Ju234 (fp), Ju244 (s),Ju249 (c), Ju253 (m), Ju334 (s) och So510 (c) anförsatt barn som bevittnar våld inom familjen bör gesbrottsofferstatus i brottmålsprocessen och därmedbl.a. kunna inträda i rättegången och erhållaskadestånd.Utskottet börjar med att anmärka att begreppetbrottsoffer är okänt i den straffprocessuellalagstiftningen. Den som har blivit utsatt för ettbrott är målsägande. Det sagda hindrar inte att enperson som inte är målsägande ändå kan ha drabbatsav verkningarna av ett brott och alltså i dennabemärkelse vara ett offer för brott. Detta kan t.ex.gälla barn i familjer där det förekommer våld. Ettsådant barn kan också, som strax framgår, ha rätttill skadestånd på civilrättsliga grunder.Målsägande är den mot vilken brott är begångeteller som därav blivit förnärmad eller lidit skada(20 kap. 8 § fjärde stycket ). Enmålsägande kan inträda i brottmålsrättegången sompart när han eller hon framställer ett yrkande omansvar eller skadestånd. I praxis har kretsen avpersoner som är att anse som målsägande och därmedkan inträda i processen som part hållits relativtsnäv. I 20 kap. 13 § första stycket rättegångsbalkenfinns ett undantag för fall när någon dödats genombrott. I de fallen får den avlidnes anhöriga, t.ex.den avlidnes barn, samma rätt att som målsägande ibrottmålsprocessen bl.a. föra talan med anledning avbrottet. Av det nu anförda följer att ett barn sombevittnat icke dödligt våld inom familjen, men somsjälv inte blivit utsatt för någon brottslighandling, inte är att anse som en målsägande som kaninträda i brottmålsprocessen.Den nu redovisade regleringen avser endast barnetsprocessuella ställning i brottmålsprocessen. Barnetsrätt till skadestånd på grund av åsamkadpersonskada, t.ex. i form av psykiskt lidande avövergående eller bestående art, regleras iskadeståndslagen (1972:207). För att barnet skallanses berättigat till sådant skadestånd krävs i ochför sig inte att barnet blivit utsatt för ett brott,det avgörande för skadeståndsskyldigheten är omnågon bedöms uppsåtligen eller av vårdslöshet havållat barnets skada. En talan om sådant skadeståndhandläggs som ett tvistemål vid tingsrätten.Reglerna i om domstolenssammansättning och om sammanläggning av mål, s.k.kumulation, innebär ett hinder mot att ett brottmålrörande t.ex. misshandel mot barnets mor och etttvistemål rörande barnets skadeståndstalan mot sammaman som är åtalad i brottmålet läggs samman (jfr 1kap. 3a-3b §§ samt 22 kap. 1 § ).Som nämnts ovan föreslår regeringen ipropositionen Stärkt skydd för barn i utsattasituationer m.m. (prop. 2002/03:53) att en nysärskild straffskärpningsgrund införs i 29 kap. 2 §brottsbalken. Enligt den föreslagna lydelsen avbestämmelsen skall såsom en försvårande omständighetvid bedömningen av straffvärdet - utöver vad somgäller - beaktas om brottet varit ägnat attskada tryggheten och tilliten hos ett barn i dessförhållande till en närstående person. I denallmänna motiveringen till bestämmelsen anförregeringen att den främst syftar till att tydliggöraoch markera att exempelvis brott mot närstående barnofta bör åsättas ett högre straffvärde, just därföratt barnet därigenom riskerar att berövas sintrygghet. Straffskärpningsgrunden är dock intebegränsad till att enbart gälla de fall då brottetriktat sig direkt mot ett barn utan bör omfatta ävensådana fall då brottet förövats i närvaro av ettnärstående barn, t.ex. i fall då ett barn tvingasbevittna att en förälder blir slagen av den andreföräldern (prop. 2002/03:53 s. 69 f).