bet · GQ01KU24 · 2003-02-18 00:00:00 — Utskottet uttaladeäven att frågan om förtydliganden av eller ändringari grundlagsbestämmelserna om den kommunalasjälvstyrelsen och beskattningsrätten utreddes år1996 utan att förslaget ledde till lagstiftning.Konstitutionsutskottet behandlade frågan omkonsekvensbeskrivningar avseende den kommunalasjälvstyrelsen i betänkande 2001/02:KU29, vari ettyrkande (m) om att regeringsförslag som berörkommunal verksamhet skulle innehålla en redovisningav på vilket sätt den kommunala självstyrelsenpåverkades av detsamma avstyrktes med hänvisningtill gällande regler.Genom beslut vid regeringssammanträde den 23januari 2003 tillkallades en parlamentarisk kommittémed uppdrag att se över strukturen ochuppgiftsfördelningen inom samhällsorganisationen.Enligt kommittédirektivet (2003:10) skall arbetetbedrivas i två etapper. I den första etappen skallbl.a. kommittén identifiera, belysa och övergripandeanalysera de samhällsförändringar som inverkar påoch skulle kunna föranleda förändringar avstrukturen och uppgiftsfördelningen i relationenmellan staten, landstingen och kommunerna. Kommitténskall i sitt arbete utgå från en övergripandebeskrivning av rådande struktur ochuppgiftsfördelning, där såväl brister somförtjänster med nuvarande ordning identifieras. Förden första etappen skall kommittén redovisa ettdelbetänkande senast den 15 december 2003.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagandeom konsekvensanalyser i fråga om den kommunalasjälvstyrelsen och avstyrker därmed motion K304yrkande 1 (m). När det gäller frågan omdetaljstyrning av kommunen anser utskottet att denpågående utredningen rörande struktur ochuppgiftsfördelning inom samhällsorganisationen böravvaktas, varför motion K304 yrkande 2 (m) avstyrks.Barn- och ungdomsperspektiv ibeslutsfattandeUtskottets förslag i korthetUtskottet vidhåller sitt tidigareställningstagande och avstyrkermotionsyrkandena beträffande barn- ochungdomsperspektiv och barnkonsekvensanalyseri beslutsfattande på samtliga nivåer.Jämför reservation 1 (mp).BarnkonventionenSverige ratificerade FN:s konvention om barnetsrättigheter () efter ett beslut (prop. 1989/90:107, rskr.1989/90:350). godkände i mars 1999regeringens förslag till en strategi för attförverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter iSverige (prop. 1997/98:182, bet. 1998/99:SoU6, rskr.1998/99:171). innehåller olika slagav rättigheter, dels medborgerliga och politiskarättigheter, dels ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter. Med barn avses, enligt konventionen,varje människa under , om inte barnet blirmyndigt tidigare enligt den lag som gäller förbarnet. är en bindandeöverenskommelse mellan de stater som har ratificeratden. Staterna är förpliktigade att vidta allalämpliga åtgärder för att genomföra konventionen.Det är staten som är ansvarig för attförpliktelserna fullföljs och som har att svara förtillkortakommanden i landet i förhållande tillkonventionen. Såväl domstolar och myndigheter somkommuner och landsting skall ta hänsyn till derättigheter som fastslås i barnkonventionen.Barnkonventionens intentioner skall beaktas i olikaverksamheters beslut. () har sommyndighet ett särskilt ansvar att följa Sverigesåtagande enligt och har en viktiguppgift när det gäller att driva på genomförandet avden på alla nivåer i samhället.MotionenI motion 2002/03:K383 av ()föreslås att skall ge regeringen tillkänna vad i motionen föreslås om barn- ochungdomsperspektiv i beslutsfattande på samtliganivåer (yrkande 5). Motionären anför att barn- ochungdomsperspektiv bör finnas i verksamheten ochbeslutsfattandet på nationell, regional och kommunalnivå, att barns och ungdomars intressen skalltillgodoses och deras känsla av delaktighet isamhällsbyggandet stärkas. Vidare föreslås imotionen att begär att regeringenåterkommer med förslag om krav påbarnkonsekvensanalyser i allt beslutsfattande påkommunal, regional och nationell nivå (yrkande 6).BakgrundDen parlamentariskt sammansatta Barnkommitténkonstaterade i sitt betänkande Barnets bästa ifrämsta rummet (SOU 1997:116) att svensklagstiftning och praxis i huvudsak överensstämde medbarnkonventionens bestämmelser och intentioner.Kommittén pekade på att det var angelägetatt bestämmelserna verkligen tillämpades och attkonventionen genomfördes på alla nivåer.Den av antagna nationella strategin föratt förverkliga om barnetsrättigheter i (prop. 1997/98:182, bet.1998/99:SoU6, rskr. 1998/99:171) innehåller bl.a.uttalanden om att konventionen skall vara ett aktivtinstrument och genomsyra allt beslutsfattande iRegeringskansliet som rör barn, attbarnkonsekvensanalyser skall göras vid statligabeslut som rör barn och att kommuner och landstingbör inrätta system för att kunna följa hur barnetsbästa förverkligas i det kommunala arbetet.I regeringens demokratiproposition (prop.2001/02:80 Demokrati för det nya seklet, s. 35)uttalades bl.a. att medborgarnas möjligheter attpåverka den politiska processen skall bli merjämlika än de är och att det krävskraftansträngningar för att bekämpa det utanförskapsom framför allt många ungdomar, arbetslösa ochpersoner med utländsk bakgrund känner. En viktigförutsättning för att demokratin skall vara hållbarär att den förankras bland barn och ungdomar samtatt deras deltagande i samhället utvecklas ochuppmuntras.I regeringens skrivelse 2001/02:166 Barnpolitiken- arbetet med strategin för att förverkliga FN:skonvention om barnets rättigheter, beskrevs arbetetmed att förverkliga FN:s konvention om barnetsrättigheter i med utgångspunkt i den av enenhällig riksdag antagna strategin. Iskrivelsen redovisades vad som dittills uppnåtts ochvilken inriktning regeringen avser att ha i det kom-mande arbetet med att stärka barns och ungasrättigheter. Regeringen hänvisade i skrivelsen tilldemokratipropositionen där regeringen fört framtankar om barns och ungas rätt till delaktighet ochinflytande. En prioriterad fråga framöver ärsåledes, enligt skrivelsen, att utveckla metoder föratt ta till vara och uppmuntra barns och ungasengagemang. Särskild tyngd bör enligt regeringenläggas vid att utveckla metoder för att förankra ettdemokratiskt medvetande bland barn och unga.Regeringen framhöll avsikten att kontinuerligt -- i skrivelse till redogöraför arbetet inom politikområdet barnpolitik.Tidigare behandlingFrågan om ett barn- och ungdomsperspektiv ochbarnkonsekvensanalyser i beslutsfattande behandladesav i betänkande 2001/02:KU14.Utskottet erinrade i betänkandet om att regeringen idemokratipropositionen framhållit att det ärangeläget att det i den kommunala verksamheten finnsett barn- och ungdomsperspektiv. Utskottet ansåginte att något tillkännagivande till regeringen ombehovet av ett sådant perspektiv och ombarnkonsekvensanalyser behövdes. Mot bakgrund avdetta avstyrktes yrkanden (mp) med samma innehållsom de nu aktuella yrkandena 5 och 6 i motion2002/03:K383.Frågan om barnkonsekvensanalyser i beslutsfattandebehandlades av även ibetänkande 2001/02:KU15, vari ett motionsyrkandehärom avstyrktes. Utskottet anförde att det av dennationella handlingsplanen för mänskliga fri- ochrättigheter framgick att skall varaett aktivt instrument och genomsyra alltbeslutsfattande i som rör barn,att barnkonsekvensanalyser skall göras vid statligabeslut som rör barn, och att kommuner och landstingbör inrätta system för att kunna följa hur barnetsbästa förverkligas i det kommunala arbetet. mening saknades mot denna bakgrundanledning att göra ett tillkännagivande tillregeringen om att barnkonsekvensanalyser skall ingåsom en naturlig del av beslutsunderlag och attbarnbilagor skall ingå i kommunala budgetar.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagandeoch avstyrker således motion K383 yrkandena 5 och 6(mp).Klassperspektiv i utrednings- ochberedningsprocessenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett motionsyrkande omklassperspektiv i utrednings- ochberedningsprocessen med hänvisning tilltidigare ställningstagande.Gällande bestämmelserI 1 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs att denoffentliga makten skall utövas med respekt för allamänniskors lika värde och för den enskildamänniskans frihet och värdighet. Vidare föreskrivsatt det allmänna skall verka för att alla människorskall kunna uppnå delaktighet och jämlikhet isamhället och att det allmänna skall motverkadiskriminering av människor på grund av kön,hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språkligeller religiös tillhörighet, funktionshinder,sexuell läggning, ålder eller annan omständighet somgäller den enskilde som person. Enligt europeiskakonventionen för de mänskliga rättigheterna skallåtnjutande av de fri- och rättigheter som anges ikonventionen säkerställas utan någon åtskillnadsåsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk,religion, politisk eller annan åskådning, nationellteller socialt ursprung, tillhörighet till nationellminoritet, förmögenhet, börd eller ställning iövrigt (art. 14). I kommittéförordningen (1998:1474)anges att om förslagen i ett betänkande påverkarkostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner,landsting, företag eller andra enskilda, skall enberäkning av dessa konsekvenser redovisas ibetänkandet. Om förslaget innebär samhällsekonomiskakonsekvenser i övrigt, skall dessa redovisas. Om ettförslag har betydelse för brottsligheten och detbrottsförebyggande arbetet, för sysselsättning ochoffentlig service i olika delar av landet, för småföretags arbetsförutsättningar, konkurrensförmågaeller villkor i övrigt i förhållande till störreföretags, för jämställdheten mellan kvinnor och mäneller för möjligheterna att nå deintegrationspolitiska målen skall detta redovisas ibetänkandet.Regeringen utfärdade direktivtill en parlamentarisk kommitté under benämningen Ensammanhållen diskrimineringslagstiftning (dir.2002:11). I kommitténs uppdrag ingår bl.a. attöverväga en gemensam lagstiftning mot diskrimineringsom omfattar alla eller flertaletdiskrimineringsgrunder och samhällsområden.Kommittén skall redovisa uppdraget senast den 1december 2004.MotionenI motion 2002/03:K426 av och (s) föreslås att tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs omklassperspektiv i utrednings- ochberedningsprocessen. Motionärerna anför att statensutredningar alltid bör följas upp med analyser avförslagen ur köns-, klass-, integrations- ochbarnperspektiv för att öka rättvisan och jämlikheteni samhället.Tidigare behandlingKonstitutionsutskottet behandlade en motion rörandeklassperspektiv i utrednings- ochberedningsprocessen i betänkande 2000/01:KU5.Utskottet erinrade i betänkandet omkommittéförordningens krav avseende det i motionenanförda. Utskottet anförde vidare att regeringenregelmässigt redovisar fördelningspolitiska analyseri de ekonomisk-politiska propositionerna. Utskottetfann mot bakgrund härav inte någon åtgärd frånriksdagen nödvändig och avstyrkte motionen.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagandeoch avstyrker därför motion K426 (s).Införlivande av internationellakonventionerUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motion 2002/03:Ju278yrkandena 1 och 3 med hänvisning till attsvensk lagstiftning stämmer överens medkonventionerna samt att åtagande ienlighet med konventionerna kontinuerligtbeaktas. Inkorporering av de angivnakonventionerna anses inte vara behövlig.Jämför reservation 2 (v).MotionenI motion 2002/03:Ju278 av m.fl. (v)föreslås i yrkande 1 att skall geregeringen till känna som sin mening vad i motionenanförs om inkorporering med svensk rätt av vissa inom ramen för FN (internationellkonvention om medborgerliga och politiskarättigheter, internationell konvention omavskaffande av alla former av rasdiskriminering,konvention om avskaffande av all slagsdiskriminering av kvinnor, konvention mot tortyr ochannan grym, omänsklig eller förnedrande behandlingeller bestraffning och konvention om barnetsrättigheter), samt i yrkande 3 ett tillkännagivandeom att regeringen bör genomföra de lagändringar ochandra konkreta åtgärder som FN:s MR-kommittéerrekommenderar. Motionärerna anför att dendualistiska principen beträffande tillämpligheten avinternationella konventioner som tillämpas iSverige, vilken innebär att domstolar ochmyndigheter har att - i den mån tolkningsutrymmefinns - tolka gällande lagstiftningfördragskonformt, är otillfredsställande. När detgäller vissa grundläggande MR-konventionersställning i svensk rätt har regelmässigtutsatts för allvarlig kritik från de organ somövervakar konventionernas tillämpning för attkonventionerna inte gjorts tillämpliga i svensk rättoch därmed möjliga att åberopa inför domstolar ochmyndigheter. För direkt tillämplighet avkonventionerna krävs att konventionerna görs tillsvensk lag genom inkorporering.Transformationsmetoden har ofta visat sig varaofullkomlig då det är svårt att skaffa en överblicköver vilka lagar som behöver ändras, och på vilketsätt, för att uppfylla konventionsåtagandet. Vidareanför motionärerna att det regelmässigt brukarriktas kritik från MR-kommittéerna mot föratt konventionerna inte uppfyllts på vissa punkter,ofta i kombination med rekommendationer om attlagstiftning eller andra åtgärder bör vidtas. Kritikframförs också ofta i anslutning till behandlingenav enskilda fall. Så har t.ex. mottortyr vid inte mindre än nio tillfällen kritiseratSverige för att ha beslutat om avvisningar trots attdet förelegat risk för tortyr. Det saknas enligtmotionärerna vilja att göra något effektivt motmissförhållandena. Någon annan förklaring stårknappast till buds beträffande de ständigt upprepadekonventionsstridiga avvisningsbesluten. Iregeringens skrivelse 2001/02:83 En nationellhandlingsplan för de mänskliga rättigheterna lämnasfelaktiga uppgifter om att alltid rättar sigefter beslut av och är icke fallet. Regeringen bör ta kritiken frånFN:s MR-kommittéer på största allvar, inte enbartgenom att uttrycka detta i skrift utan även genomatt genomföra de lagändringar och andra konkretaåtgärder som kommittéerna rekommenderar.BakgrundDet är vanligt att tala om två olika system för attinförliva internationella konventionsförpliktelser idet nationella rättssystemet - monistiska ochdualistiska rättssystem. I de stater som brukarhänföras till monistiska, gäller som allmänstatsrättslig princip att ingångna konventionerautomatiskt blir en del av den nationella rätten.Den internationella konventionen skall såledesdirekt tillämpas av domstolar och andra myndigheterpå samma sätt som nationellt stiftad lag. Detta ärförhållandet i bl.a. och flertalet av deeuropeiska staterna. I de flesta monistiska stateranses också en ratificerad internationell konventionha företräde framför nationellt stiftad lag. I endualistisk stat, till vilka räknas bl.a. de nordiskaländerna, och , krävssärskild lagstiftning för att konventionen skallgälla internrättsligt. Om ingen särskildlagstiftningsakt har vidtagits blir konventionenendast indirekt gällande som utfyllnad tillnationella rättsregler. Vid en konflikt mellan enbestämmelse i en konvention och den nationellalagstiftningen är det den nationella lagstiftningensom gäller. När regeringen eller svenskaförvaltningsmyndigheter ingår internationellaöverenskommelser av offentligrättslig natur är detden svenska staten som bär det folkrättsligaansvaret för att förpliktelserna uppfylls.Konventionerna ställer krav på att de somratificerat konventionerna rapporterar om hur deefterlevs. Rapportering skall ske mellan vartannatoch beroende på konvention. Olikadepartement är ansvariga för rapporterna som skalllämnas över till de olika konventionskommittéerna.Nationella handlingsplanen för de mänskligarättigheternaRegeringen framhöll i skrivelse En nationellhandlingsplan för de mänskliga rättigheterna(2001/02:83), avlämnad till den 24 januari2002, bl.a. följande. är bundet av olikakonventioner som tillförsäkrar enskilda olikarättigheter gentemot statsmakten. Dessa rättigheterberör olika samhällsområden och anger vilka normersom statsmakten måste hålla sig inom. Denbakomliggande tanken med att upprätta en nationellhandlingsplan för de mänskliga rättigheterna ärsåledes att det är statens ansvar att de mänskligarättigheterna respekteras och tillgodoses. I förstahand ligger ansvaret hos varje stats regering, menäven den statliga och kommunala förvaltningen harett ansvar. Genom denna första handlingsplan förmänskliga rättigheter lägger regeringen grunden förett mer samlat synsätt på frågorna i Sverige.Genomförandet av handlingsplanen skall ske inom entreårsperiod. Regeringen har för avsikt att eftergenomförandet av de åtgärder som redovisas ihandlingsplanen påbörja arbetet medytterligare en handlingsplan. Erfarenheterna frånarbetet med den första handlingsplanen kommergivetvis att ha betydelse för det fortsatta arbetetmed mänskliga rättigheter. För detta krävs bl.a.attitydförändringar och utbildning. Regeringensnationella handlingsplan är ett uttryck för denpolitiska viljan att se till att de mänskligarättigheterna respekteras i enlighet med den svenskagrundlagen och våra internationella åtaganden samtatt skyddet för dessa rättigheter kontinuerligtförbättras. De åtgärder som aviseras ihandlingsplanen syftar till både kortsiktiga ochlångsiktiga förändringar i denna riktning.I handlingsplanen för de mänskliga rättigheternabehandlades bl.a. kritik och synpunkter somframförts mot av olika MR-kommittéer. Iskrivelsen angavs bl.a. följande. Sverigesförpliktelser vad avser de mänskliga rättigheternagranskas i flera olika internationella fora. Sverigefår ibland ta emot kritik eller synpunkter på hurSverige bättre kan förverkliga någon fri- ellerrättighet. När kritik uttalas eller när en domavkunnas till statens nackdel tar regeringen dettapå det största allvar. Regeringen följer noga uppden kritik som riktas mot vad avseråtaganden om mänskliga rättigheter. Sedan slutet av1980-talet har ett antal klagomål riktats motSverige vid och ,av utlänningar som nekats uppehållstillstånd. Iklagomålen mot anförs ofta att utlänningen,om han eller hon återsänds till sitt hemland, kommeratt utsättas för tortyr. I den svenskautlänningslagen (1989:529) finns ett absolut förbudmot att avvisa eller utvisa en person som riskerardödsstraff, kroppsstraff eller tortyr eller attutsättas för annan omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning. Den som riskerarsådan behandling skall beviljas uppehållstillståndhär i landet som skyddsbehövande. Ärenden där tortyråberopas är ofta svåra att utreda och innefattarkomplicerade frågor om bevisvärdering. Som exempelkan nämnas att den som har blivit torterad kan hasvårt för att sakligt redogöra för vad han eller honhar varit utsatt för. Inte sällan finns denbevisning som åberopas i ärendet i ett annat land.FN:s tortyrkommitté () har uttalatkritik mot i åtta fall. har hittillsinte fällts i i något ärendeavseende artikel 3 i (förbud mottortyr m.m.). En förutsättning för att CAT-kommitténskall kunna pröva klagomål från enskilda är attstaten i fråga har accepterat den individuellaklagorätten. Många stater som är anslutna tilltortyrkonventionen har inte gjort detta.Europadomstolen däremot är behörig att prövaklagomål från enskilda mot samtliga stater som äranslutna till Europakonventionen.I flera länder med en utvecklad rättsordning ochen rättssäker asylprocess ökar antalet ärenden somförs till dessa internationella övervakningsorgan.Ökningen gäller framför allt ärenden hos . Detta kan ses som en naturlig följd avatt förutsättningarna för att juridiskt driva en sakvidare genom stöd av aktiva juridiska ombud ärstörre i dessa länder. Andra länder som har ellerhar haft individuella ärenden i ärt.ex. Regeringen serallvarligt på den kritik som riktatmot och fäster stor vikt vid rätten förenskilda att klaga hos internationellaövervakningsorgan. Det görs en noggrann analys avvarje ärende där kritik har uttalats mot ,och på olika sätt förbättras rutinerna förhandläggning och bedömning av asylärenden där tortyrkan ha förekommit. rättar sig alltid efterbeslut som fattas av och . Ingen avvisning har skett i de fall därSverige har kritiserats. arbetar aktivt medinternutbildning, seminarier och andra åtgärder föratt uppmärksamma ärenden där det åberopas risk förtortyr. I vision anges att verketvärnar mänskliga rättigheter och står för humanitetoch respekt, rättssäkerhet och engagemang.Regeringen avser att i sin mål- och resultatdialogmed och aktivtfölja hur myndigheterna lever upp till visioner ochverksamhetsmål för att låta perspektivet medmänskliga rättigheter genomsyra riktlinjer förhandläggning och beslutsfattande.Tidigare behandlingI proposition 1970:87 angående godkännande avkonvention om avskaffande av rasdiskriminering m.m.föreslogs att konventionen skulle godkännas och attbefintlig lagstiftning skulle ändras på sådant sättatt möjligheterna att straffrättsligt ingripa motsådan diskriminering skulle öka, vilket innebar atttillämpningsområdet för bestämmelserna ibrottsbalken och tryckfrihetsförordningen om hetsmot folkgrupp behövde vidgas i detta hänseende.Lagutskottet anförde bl.a. att det tillstyrkte attriksdagen skulle godkänna konventionen och den ipropositionen föreslagna ändringen av 16 kap. 8 §brottsbalken. tillstyrkteändring i tryckfrihetsförordningen (utlåtande1970:31).I proposition 1971:125 angående godkännande av treinternationella överenskommelser på området för demänskliga rättigheterna m.m. (vari bl.a.konventionen om medborgerliga och politiskarättigheter ingick) uttalades att flertaletbestämmelser utan svårighet kunde accepteras, menatt på någon punkt full överensstämmelse mellansvensk rätt och konventionsbestämmelserna inteförelåg. Förbehåll i samband med ratificering avkonventionen ansågs dock vara tillräckligt. Dethemställdes bl.a. att skulle godkänna deninternationella konventionen om medborgerliga ochpolitiska rättigheter med vissa förbehåll.Utrikesutskottet behandlade ärendet och fann inteanledning att erinra mot propositionen (bet.UU1971:13).I proposition 1979/80:147 om godkännande avFörenta nationernas konvention om avskaffande av allslags diskriminering av kvinnor konstaterades attsamtliga remissinstanser tillstyrkt, eller inte haftinvändningar mot, att skulle ratificerakonventionen. Föredragande statsrådet föreslog attSverige kunde tillträda utan attutnyttja de möjligheter till förbehåll som medgavs ikonventionen. tillstyrktepropositionen (bet. AU1979/80:30).I proposition 1985/86:17 om godkännande av mot tortyr och annan grym, omänskligeller förnedrande behandling eller bestraffninganfördes att någon situation där skullekunna sägas bryta mot konventionen inte behövdeuppkomma och att den praktiska slutsatsen torde varaatt något behov av lagstiftning inte förelåg.Utrikesutskottet behandlade frågan och anförde atttillträdet till konventionen inte skulle behövaföranleda ändringar i gällande svensk lagstiftning.Utskottet tillstyrkte propositionen (bet.UU1985/86:11)I proposition 1989/90:107 om godkännande av om barnets rättigheter anfördes atttillträdet till konventionen inte skulle föranledanågra ändringar i gällande lagstiftning. Ipropositionen föreslogs att konventionen skulleantas med ett förbehåll för artikel 37 c rörandebl.a. att frihetsberövade barn skall hållas åtskildafrån vuxna om det inte anses vara till barnets bästaatt inte göra detta. I socialutskottets betänkande1989/90:SoU28 behandlades propositionen.Socialutskottet tillstyrkte i huvudsak förslaget,men ansåg att något förbehåll mot artikel 37 punkt cinte skulle göras. följde utskottet(rskr. 1989/90:350).I samband med frågan om inkorporering avbarnkonventionen i svensk rätt 1994/95 avlämnadekonstitutionsutskottet ett yttrande tillsocialutskottet (1995/96:KU2y).Konstitutionsutskottet anförde att vidtransformering omarbetas den internationellaöverenskommelsen eller de delar som saknarmotsvarighet i svensk rätt till svenskförfattningstext. Inkorporering innebär att det ilag eller annan författning föreskrivs attkonventionens bestämmelser direkt gäller i Sverige.Utskottet hade tidigare (bet. KU 1984/85:5 och yttr.1984/85:4y) uttalat att båda metoderna fick ansesgodtagbara från konstitutionell synpunkt.