bet · GQ01KU26 · 2003-02-13 00:00:00 — I artiklarna15-18 regleras möjligheterna för staternaatt i vissa situationer görainskränkningar i rättigheterna.I förstatilläggsprotokoll finns bestämmelser omskydd för egendom (artikel 1) och rättentill undervisning (artikel 2).EU-stadga om de grundlägganderättigheternaEuropeiska unionens stadga om degrundläggande rättigheterna proklameradeshögtidligen i samband med möte i den 7 december 2000.Stadgans räckvidd anges i artikel 51, därdet anges bl.a. att bestämmelserna riktarsig till unionens institutioner och organsamt till medlemsstaterna endast närdessa tillämpar unionsrätten. Stadganmedför inte någon ny befogenhet eller nyuppgift för gemenskapen och unionen. Iartikel 52.3 förklaras att i den mån somstadgan omfattar rättigheter sommotsvarar sådana som garanteras avEuropakonventionen skall de ha sammainnebörd och räckvidd som i konventionen,men bestämmelsen hindrar inteunionsrätten från att tillförsäkra ettmer långtgående skydd.Stadgan innehåller medborgerliga ochpolitiska rättigheter med bl.a.Europakonventionen och gemensammakonstitutionella traditioner som förebildsamt ekonomiska och sociala rättigheter.Rättigheterna har sammanfattats i sexkapitel:1. RättskipningDet europeiska framtidskonventet arbetarbl.a. med frågan om vilken ställning EU:sstadga om de grundläggande rättigheternaskall ha. En arbetsgrupp för stadganavgav en rapport. Gruppenansåg att stadgan efter vissa justeringarbör införlivas i det konstitutionellafördraget och att EU bör kunna anslutasig till europeiska konventionen om skyddför de mänskliga rättigheterna.Konventets arbete skall avslutas i juni2003 med ett eller flera förslag till denkommande regeringskonferensen.Förstärkt skydd för fri- ochrättigheterna, m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden tremotionsyrkanden som gäller behovet avförstärkning av skyddet för fri- ochrättigheter bl.a. genom att enutvidgning av det kvalificeradebeslutsförfarandet till att gälla ävenandra fri- och rättigheter, genom attEuropakonventionens ställning förstärksoch genom att skyddet för fri- ochrättigheter skall gälla ocksåförhållanden mellan enskilda. Medhänvisning till upprepade tidigareställningstaganden av riksdagenavstyrks också ett motionsyrkande omtillsättande av en värdekommission.Jämför reservationerna 1 (m), 2 (kd)och 3 (kd).MotionernaBo Lundgren m.fl. (m) tar i motion K379upp frågan om skyddet moträttighetsinskränkande lagstiftning. Enförstärkning av såväl minoritetsskyddetsom fri- och rättighetsskyddet är enligtmotionen ett viktigt led i strävan attstärka medborgarnas förtroende för detpolitiska systemet och den demokratiskabeslutsprocessen men skulle ocksåtydliggöra att är en rättsstatsom inte per automatik sätter statensintresse framför individens rätt.Grundlagens skydd moträttighetsinskränkningar bör vara likastarkt, oavsett vilken fri- och rättighetdet gäller. Det skulle enligt motionenbl.a. innebära att de tre allmännabegränsningsgrunderna i 2 kap. 12 § andrastycket regeringsformen blir tillämpligaäven vid begränsningar av t.ex.äganderätten (yrkande 7). Motionärernakonstaterar att regeringsformen utgårfrån att majoritetsbeslut är denbeslutsform som bäst gagnar demokratinsoch folkstyrelsens princip. Enligtmotionärernas mening bör emellertid ökadhänsyn också tas till minoritetenslegitima intressen. I linje härmed börminoritetsskyddet stärkas generellt vidbeslut om lagstiftning som innebärinskränkningar i de medborgerliga fri-och rättigheterna. Detta skulle kunna skegenom att reglerna om särskiltbeslutsförfarande 2 kap. 12 § tredjestycket regeringsformen blir tillämpliga.På så sätt skulle en riksdagsminoritet omendast en sjättedel av ledamöterna ikammaren alltid kunna tvinga fram ett årsuppskov med en i och för sig tillåtenrättighetsbegränsande lagstiftning(yrkande 8). Den nuvarande bristen påsamstämmighet mellan Europakonventionensoch regeringsformens skyddsnivåer skulleenligt motionen upphävas genom attupphöja till grundlag.Ett annat sätt kan vara att utvidgatillämpningsområdet för 2 kap. 12 §regeringsformen till att omfatta ävenEuropakonventionen (yrkande 10).Henrik () begär i motionK386 ett tillkännagivande till regeringenom förstärkning av de mänskligarättigheternas genomslag i , medhänvisning till kampen mot terrorismen.Brott mot rättsstatens grundläggandeprinciper måste leda till mycket kännbarakonsekvenser för ansvariga politiker.Åsidosättande av rättsstatens principermåste jämställas med att grovt åsidosättasin tjänsteplikt som statsråd elleransvarig tjänsteman. Grundlagens skyddmot rättighetsinskränkningar skall varalika starkt, oavsett vilken fri- ellerrättighet det gäller. Det innebär enligtmotionen konkret bl.a. att de treallmänna begränsningsgrunderna i 2 kap.12 § andra stycket regeringsformen blirtillämpliga även vid begränsningar av denenskildes äganderätt. Det s.k.uppenbarhetsrekvisitet bör avskaffas.Minoritetsskyddet bör stärkas generelltvid beslut om rättighetsinskränkandelagstiftning genom att reglerna omsärskilt beslutsförfarande i 2 kap. 12 §tredje stycket regeringsformen blirtillämpliga.I motion K375 av m.fl.(kd) begärs en utredning om förstärktamänskliga fri- och rättigheter. Dennuvarande svenska rättsordningen utgårenligt motionen i hög grad från etträttspositivistiskt betraktelsesätt, därrätten definieras operationellt, det villsäga rätt är det som lagstiftarna kallarrätt. Men rätten ingår som ettundersystem i ett samhälle, där degrundläggande värdena - etiken - utgörett sammanhållande band. Rättsnormenskall därför ta sin utgångspunkt i detsom är etiskt godtagbart. Den skallalltså förankras i den svenska ochvästerländska kulturtraditionen. Dennasyn på rättsstaten anknyter mer till ettmera normalt europeiskt betraktelsesätt.Det är viktigt att tydligareanknyter till den traditionen.Rättspositivismen bör successivt sorterasut ur det rättsliga perspektivet iarbetet att förstärka de mänskliga fri-och rättigheterna. Det svenska skyddetför dessa fri- och rättigheter behövervidgas och förstärkas. Exempel på områdensom borde bearbetas ytterligare är t.ex.vidden av skyddet för den mänskligaintegriteten, föräldrarätten, dennegativa föreningsfriheten ochäganderätten. Det behövs också etttydligt diskrimineringsskydd förmänniskans integritet oberoende avreligion, ålder, ras, hudfärg, kön,språk, sexuell identitet, genetiskasärdrag, börd, ekonomisk eller socialställning, funktionshinder och etniskeller politisk tillhörighet. Detta skyddmåste vara effektivt inte enbart iförhållandet mellan den enskilde och detallmänna utan rättsstaten måste ocksåtillförsäkra ett sådant skydd mellanenskilda. I denna del kan det inte ansesråda full parallellitet mellanregeringsformen och Europakonventionen.Denna konvention kan antas åläggakonventionsstaterna viss skyldighet attgenom lagstiftning trygga vissa fri- ochrättigheter även mellan enskilda. Detvore enligt motionärerna värdefullt attutreda om även fri- och rättighetermellan enskilda borde grundlagsfästas.Ingvar m.fl. (kd) begär imotion K361 ett tillkännagivande tillregeringen om behovet av envärdekommission för att stimulera en bredoffentlig debatt om människovärdet och demänskliga fri- och rättigheterna.Motionärerna hänvisar till den norskavärdekommissionen som hade som huvudmålatt bidra till en bred värdemässig ochsamhällsetisk mobilisering för att stärkapositiva gemenskapsvärden och ansvaretför miljön och samhällsgemenskapen. Detansågs viktigt att motverka likgiltighetoch främja personligt ansvar, deltagandeoch demokrati. Det finns för en svenskvärdekommission anledning att fokusera påföljande frågeställningar: vilka degrundläggande värdena för ett gottsamhälle är och vilka inspirationsgivarnaför dessa är, hur vi tillägnar ossetiken/värdena, familjens, skolans,rättssystemets, mediernas och övrigasignalgivares betydelse som värde- ochnormöverförare, hur rättssystemet ochrättstänkande byggs upp utifrån dengemensamma värdebasen, samhällsekonominsberoende av en fungerande etik i form avtillit och förtroende och ekonominsdrivkrafter, familjens betydelse för ettgemenskapstänkande, värdebasens betydelseför uppbyggande av företags- ochorganisationskulturer, värdebasensutveckling och betydelse i ettinformationssamhälle jämfört medjordbruks- och industrisamhällena samtvärdebasens utveckling och betydelse iett samhälle som får allt större etniskmångfald.BakgrundGrundlagsskydd för fri- och rättigheter iförhållande till enskildaRegeringsformens fri- ochrättighetskapitel reglerar - med vissaundantag, exempelvis rätten till fackligastridsåtgärder - endast förhållandetmellan enskilda och det allmänna, inteförhållandet mellan enskilda inbördes.För att skydda medborgarnas rättighetermot angrepp från andra enskilda,exempelvis organisationer, har det i deflesta fall ansetts tillräckligt medvanlig lag.Artikel 1 i stadgaratt konventionsstaterna skall garanteravar och en som befinner sig under derasjurisdiktion de fri- och rättigheter somanges i konventionen. Europakonventionenriktar sig alltså i första hand tillkonventionsstaterna. Det är dessa somskall rätta sig efter konventionensbestämmelser och således avhålla sig frånatt inkräkta på enskilda personersgrundläggande fri- och rättigheter, utomi de fall där det finns stöd för sådanthandlande i konventionensundantagsbestämmelser.Många av konventionens bestämmelserförpliktar konventionsstaterna att intehandla på ett visst sätt. Som exempel kannämnas artiklarna 2, 9 och 10: statenskall inte beröva någon livet och intehindra någon att utöva sin religion elleratt uttrycka sina åsikter, såvida detinte finns stöd för ingrepp ikonventionen. Till staternas skyldigheteratt inte handla på ett visst sätt är imånga fall kopplat en plikt till positivthandlande för att tillse att den enskildaindividen kommer i åtnjutande avkonventionens rättigheter också irelation till andra enskilda rättssubjekt(se , Mänskliga rättigheter ieuropeisk praxis, andra upplagan s. 59).Rätten till skydd för yttrandefrihetenkan t.ex. kräva att staten ingriper omenskilda grupper söker hindra utgivningav en tidning.I sitt betänkande Medborgerliga fri-och rättigheter (SOU 1975:75) diskuterade1973 års fri- och rättighetsutredningfrågan mot vem ett grundlagsskydd för fri-och rättigheter skulle gälla. Slutsatsenblev att det inte var praktiskt möjligtatt i grundlag ta in en generellreglering av skyddet för fri- ochrättigheterna såvitt gällde förhållandetmellan de enskilda inbördes. Man skulle iså fall - utan att ändå helt kunnaöverblicka verkningarna av regelsystemet- tvingas till en reglering som sådetaljerat angav vilka beteenden som varförbjudna och vilka påföljder som skulleknytas till de uppställda förbuden attden till följd av sin omfattningsvårligen kunde rymmas inom en rimligttilltagen ram. Utredningen anförde vidareatt en grundlagsreglering som generelltskyddar fri- och rättigheterna ocksågentemot enskilda medför vissa problemsom gäller förhållandet mellangrundlagens rättighetsskydd och vissa avcivilrättens regler. Ett av dessa problemangavs ha sin grund i principen omenskildas avtalsfrihet. Engrundlagsreglering skulle nämligen enligtutredningen ge upphov till fråganhuruvida fri- och rättighetsreglernaskall anses innefatta förbud mot vissatyper av avtalsklausuler. Utredningenanförde att man t.ex. kan hävda att detinte bör vara möjligt för någon att i ettavtal förbinda sig att aldrig träda in iföreningar, utöva religion eller lämna enviss ort. Om man intar den ståndpunktenatt en fri- och rättighetsreglering, somgäller också för förhållandet enskildaemellan, som huvudregel skulle uteslutaavtalsfrihet, tvingas man enligtutredningen att undersöka i vilkenomfattning man genom särskildaföreskrifter skall tillåta avtalsmässigainskränkningar i fri- och rättigheterna.Utredningen anförde att det torde varaofrånkomligt att sådana inskränkningar iviss utsträckning måste vara möjliga.I proposition 1975/76:209 deladeregeringen utredningens bedömning att detinte var praktiskt möjligt att i grundlagge rättigheterna ett omfattande skydd motangrepp från enskilda. I de flesta fallförelåg enligt propositionen inte någotbehov av ett sådant skydd. De möjlighetersom erbjöds genom vanlig lagstiftningfick anses vara helt tillräckliga.I sitt betänkande Förstärkt skydd förfri- och rättigheter (SOU 1978:34)diskuterade Rättighetsskyddsutredningenfrågan om det rättighetsskydd som genomregeringsformen tillförsäkras medborgarnagentemot det allmänna borde utsträckastill att gälla även förhållanden mellanenskilda. Utredningen fann emellertid attdet inte var möjligt att gå in på dessavittomfattande problem.Fri- och rättighetskommitténkonstaterade i sitt delbetänkande Fri-och rättighetsfrågor (SOU 1993:40) attgrundlagens rättighetsreglering - medundantag för rätten till fackligastridsåtgärder och författares m.fl. rätttill sina verk (2 kap. 17 och 19 §§regeringsformen) - endast gällerförhållandet mellan den enskilde och detallmänna, inte förhållandet mellanenskilda inbördes. För att skyddamedborgarnas rättigheter mot angrepp frånandra enskilda, exempelvisorganisationer, var det enligt kommittén,till skillnad från skyddet gentemot denoffentliga makten, i de flesta falltillräckligt med vanlig lag. Dettahindrade enligt kommittén dock inte attdet kunde finnas skäl att i grundlag tain vissa klart avgränsade regler somgällde förhållandet mellan enskilda.Kommittén anförde att detta exempelviskunde vara fallet då man gjortbedömningen att den vanliga lagformen ivissa hänseenden inte ger tillräckligtstarkt skydd för den enskilde gentemotandra enskilda.Kommittén delade Fri- ochrättighetsutredningens slutsats att detinte var praktiskt möjligt att i grundlagta in en generell reglering av skyddetför de medborgerliga fri- ochrättigheterna såvitt gällde förhållandetmellan enskilda.Frågan om grundlagsskydd för fri- ochrättigheter för enskilda mot andraenskilda har berörts avkonstitutionsutskottet vid ett flertaltillfällen i samband med behandling avmotioner om negativ föreningsrätt. Somskäl för avstyrkande av motionerna har ihuvudsak anförts att det inte ärpraktiskt möjligt eller lämpligt att tillutredning ta upp också den i sin helhetmycket omfattande frågan omrättighetsskydd för enskild mot annanenskild. Frågor om sådant skydd bordeenligt utskottets mening som dittillslösas inom den vanliga lagstiftningensram. (Se bet. KU 1983/84:8, 1984/85:30,1986/87:17, 1987/88:9, 1987/88:32,1989/90:KU7, 1990/91:KU6, 1992/93:KU2,och 1993/94:KU24).I betänkandet 1999/2000:KU11 (s. 53 f.)avstyrkte utskottet ett motionsyrkande omgrundlagsskydd för fri- och rättigheter iförhållande till andra enskilda.Utskottet hänvisade till att såväl Fri-och rättighetsutredningen som 1993 konstateratatt det inte är praktiskt möjligt att igrundlag ta in en generell reglering avskyddet för fri- och rättigheterna såvittgällde förhållandet mellan enskilda.Utskottet hade vid ett flertal tillfällenuttalat sitt stöd för den uppfattningenoch det fanns inte anledning förutskottet att nu ändra sin inställning.Frågor om skydd för enskilda mot andraenskilda bör som lösas inom denvanliga lagstiftningens ram. De olikaönskemål som därvid kan vara aktuella fårhanteras allteftersom de framkommer. - Enmotion liknande den nu aktuella K375avstyrktes medhänvisning till tidigareställningstaganden (bet. 2001/02: KU15 s.22). En reservation (kd) avgavs.Minoritetsskydd vid lagstiftning på fri-och rättighetsområdetDe grundläggande fri- och rättigheternasom regleras i 2 kap. regeringsformen kansägas vara av tre slag. För det förstafinns där fri- och rättigheter som ärabsoluta i den meningen att de inte kanbegränsas annat än efter en ändring igrundlagen. Till denna grupp av fri- ochrättigheter hör religionsfriheten (1 §första stycket 6) och de s.k. negativaopinionsfriheterna (2 §) samt förbudenmot åsiktsregistrering (3 § förstastycket), dödsstraff (4 §), kroppsstraffoch tortyr (5 §). Hit hör vidare förbudetmot landsförvisning och skyddet försvenskt medborgarskap (7 §), rätten attfå ett frihetsberövande prövat av domstoleller därmed jämställd nämnd (9 §) samtförbuden mot retroaktivstrafflag (10 §första stycket), retroaktiv skattelag (10§ andra stycket) och tillfälligadomstolar (11 §).För det andra finns det fri- ochrättigheter som får begränsas, men iprincip bara genom lag. Dessa fri- ochrättigheter är yttrandefriheten (1 §första stycket 1), informationsfriheten(1 § första stycket 2), mötesfriheten (1§ första stycket 3),demonstrationsfriheten (1 § förstastycket 4), förenings-friheten (1 §första stycket 5), skyddet mot påtvingatkroppsligt ingrepp, kroppsvisitation ochhusrannsakan och liknande intrång (6 §),skyddet för förtrolig kommunikation (6§), rörelsefriheten (8 §) samt rättentill offentlig rättegång (11 § andrastycket).De nu angivna fri- och rättigheternafår, enligt 2 kap. 12 § andra stycketregeringsformen, endast begränsas i vissutsträckning. En begränsning får baragöras för att tillgodose ett ändamål somär godtagbart i ett demokratisktsamhälle. Begränsningen får aldrig gåutöver vad som är nödvändigt med hänsyntill det ändamål som har föranlett denoch inte heller sträcka sig så långt attden utgör ett hot mot den friaåsiktsbildningen såsom en avfolkstyrelsens grundvalar. En begränsningfår vidare inte göras enbart på grund avpolitisk, religiös, kulturell eller annansådan åskådning. För yttrande- ochinformationsfriheterna ges ytterligareföreskrifter i 13 § och för mötes- ochdemonstrationsfriheterna i 14 §. Vidbegränsning av rättigheter måstelagstiftaren också beakta förbud i 15 och16 §§ mot diskriminering med hänsyn tillras, hudfärg eller etniskt ursprung ellerpå grund av kön.Till de två nu behandlade grupperna avrättigheter kommer ett antal rättighetersom alla kan få en stor del av sittinnehåll bestämt genom vanlig lag, varvidlagstiftaren inte i nämnvärd mån ärbunden av några styrande regler igrundlagen. Hit hör reglerna om skydd motintegritetskränkande ADB-registrering (3§ andra stycket) och om skyddet för defackliga friheterna (17 §), föräganderätten och allemansrätten (18 §),för upphovsrätten och liknanderättigheter (19 §), för närings- ochyrkesfriheten (20 §) och för rätten tillutbildning (21 §).Av 2 kap. 12 § tredje stycketregeringsformen framgår att ett särskiltlagstiftningsförfarande skall tillämpas ifråga om rättighetsbegränsandelagstiftning. Bestämmelsen, som ärutformad som ett uppskovsförfarande,infördes i syfte attförstärka skyddet för de grundläggandefri- och rättigheterna (prop.1978/79:195, bet. KU 1978/79:39, rskr.1978/79:359, bet. KU 1979/80:1, rskr.1979/80:2). Om minst tioriksdagsledamöter begär det skall ettlagförslag om begränsningar i de icke-absoluta fri- och rättigheterna vila iminst från det att detförsta utskottsyttrandet över förslagetanmäldes i kammaren. Ett uppskov kan dockundvikas på två sätt. Lagförslaget kanomedelbart avslås. Det kan ocksåomedelbart antas om minst fem sjättedelarav de röstande förenar sig om beslutet.Enligt paragrafens femte stycke prövarkonstitutionsutskottet för riksdagensvidkommande om det särskildalagstiftningsförfarandet är tillämpligt ifråga om ett visst lagförslag. 10 § riksdagsordningen får utskottetinte förklara att det särskildaförfarandet inte är tillämpligt utan attLagrådet först hörts i saken. Utskottetär emellertid inte bundet av Lagrådetsyttrande.Den parlamentariskaRättighetsskyddsutredningen var i sittbetänkande Förstärkt skydd för fri- ochrättigheter (SOU 1978:34) enig om att detvore bäst om rättighetsskyddet utformadesmed hjälp av en s.k. materiell metod,varmed avses bl.a. att man i grundlagenanger vilka rättighetsbegränsningar somriksdagen skall få besluta genom vanliglag. Utredningen kom emellertid fram tillatt det var svårt att på detta sättförstärka rättighetsskyddet, oavsett omdet gällde opinionsfriheterna eller de"kroppsliga" fri- och rättigheterna, ochatt ett särskilt förfarande för beslut omlagar som begränsar fri- ochrättigheterna var det enda ytterligaregrundlagsskydd som kunde ges.Rättighetsskyddsutredningen föreslogdärför att ett särskiltlagstiftningsförfarande skulle införas.Bakom förslaget stod representanterna iutredningen för fyra störstapartier. Endast representanten förVänsterpartiet kommunisterna reserveradesig mot förslaget.När det gäller tillämpningsområdet fördet särskilda förfarandet hade det idirektiven bl.a. uttalats att kommitténborde överväga om förfarandereglernakunde begränsas till opinionsfriheternaeller om de skulle ha större räckvidd.Rättighetsskyddsutredningen ansåg attinte bara opinionsfriheterna utan ocksåde kroppsliga friheterna var avgrundläggande betydelse för demokratinsfunktion och bestånd, varför skyddet istörsta möjliga utsträckning bordeomfatta också dessa. Det särskildabeslutsförfarandet borde enligtutredningen vara tillämpligt på debegränsningsbara fri- och rättigheter somfanns upptagna i 2 kap. 1-11 §§regeringsformen. Bestämmelsen omförfattares m.fl. rätt till sina verkpassade enligt utredningen inte för attomfattas av detta skydd. Inte heller ifråga om de fackliga rättigheterna ansågutredningen att begränsningar behövdebeslutas med särskilt förfarande.Utredningen menade vidare att förbudenmot rasdiskriminering och motkönsdiskriminering hade en absolutkaraktär inom sina respektivetillämpningsområden och därför inte varaktuella i detta sammanhang, samt attäven regeln om ersättning videxpropriation i princip var av dennanatur.I proposition 1978/79:195, som hadeföregåtts av partiledaröverläggningar,anfördes att det föreslagna förfarandetskulle innebära en väsentlig förstärkningav rättighetsskyddet och att det i alltväsentligt borde genomföras. Beträffandetillämpningsområdet för det särskildaförfarandet konstaterade regeringen attutredningens förslag i allt väsentligthade godtagits av remissinstanserna. Inteheller regeringen såg några skäl attfrångå utredningsförslaget.Konstitutionsutskottet tillstyrkteenhälligt regeringens förslag i denna del(bet. KU 1978/79:39).Konstitutionsutskottet har vidupprepade tillfällen därefter behandlatmotioner om kvalificeratbeslutsförfarande vidrättighetsbegränsningar.I betänkande 1996/97:KU26 fannutskottet att de skäl som utskottettidigare anfört mot ett system medkvalificerad majoritet vidrättighetsbegränsningar fortfarande vargiltiga. Utskottet konstaterade attmöjligheterna att införarättighetsbegränsande lagar försvåratsgenom det särskildalagstiftningsförfarandet, enligt vilketen minoritet kan skjuta uppriksdagsbehandlingen i minst tolvmånader. Den aktuella motionen avstyrktes(s. 5).I betänkande 1997/98:KU32 avstyrkteutskottet den aktuella motionen medmotiveringen att bestämmelsen om särskiltlagstiftningsförfarande i 2 kap. 12 §tredje stycket regeringsformen ger etttillräckligt skydd för minoriteter närdet gäller inskränkningar i demedborgerliga fri- och rättigheterna.I betänkandet 1999/2000:KU11 (s. 59)avstyrktes en motion i frågan. Utskottetframhöll att det väsentligaste motivetför det särskildalagstiftningsförfarandet är att de fri-och rättigheter som omfattas anses hasärskild betydelse för demokratinsfunktion och bestånd. Utskottet hänvisadeockså till att den nuvarande regleringenvuxit fram under stort samförstånd mellanriksdagspartierna. Utskottet framhöll attdet tidigare funnit att regleringen gerett tillräckligt skydd för minoriteter iriksdagen, och utskottet gjorde inte nunågon annan bedömning. vidhöllutskottet sin bedömning i frågan (bet.2001/02:KU15 s. 23). En reservation (m)avgavs.Europakonventionens ställningEuropakonventionen gäller som lag här ilandet . När detgäller konventionens ställning i svenskrätt ansåg Fri- och rättighetskommitténatt regler om de mänskliga fri- ochrättigheterna är av sådan vikt att de harsin plats i en grundlag (SOU 1993:40, delB s. 127). Kommittén konstaterade dockatt 2 kap. regeringsformen redan innehöllen omfattande reglering av fri- ochrättigheter, vari också stadgades undervilka förutsättningar fri- ochrättigheterna får begränsas, och attdenna reglering till stor del utformatsmed sominspirationskälla.