bet · GR01SOU2 · 2003-11-13 00:00:00 — För att se till att samtliga nya fordonhandikappanpassas ingår i tillståndsprövningen avtågoperatörer samråd med företrädare förhandikappsanpassningsfrågan inom Banverket.Utskottet ser också positivt på att iFramtidsplan för järnvägen 2004-2015 avsätter 800miljoner kronor för anpassning av bl.a. Banverketsstationer och hållplatser för funktionshindrade.Utskottet ser arbetet med dessa frågor somutomordentligt väsentligt för att underlätta ochmöjliggöra ett ökat järnvägsresande för bl.a.rullstolsburna personer.Frågan om post- och kassaservice förfunktionshindrade togs upp vid budgetberedningenhösten 2002 (bet. 2002/03:TU1 s. 119-121), vavidutskottet förutsatte att Postens förändringsarbeteskulle ske på ett socialt ansvarsfullt sätt och attregeringen noga följer utvecklingen och utvärderarförändringarna. Funktionshindrades krav på en godpostservice är grundläggande och måste beaktas,ansåg utskottet. Utskottet är alltjämt av denuppfattningen.Enligt trafikutskottets mening är de frågor somutskottet tar upp ovan av stor betydelse för att nåmålet om att skapa ett tillgängligt samhälle ienlighet med de transport- och postpolitiskabesluten och den nationella handlingsplanen förhandikappolitiken. Utskottet utgår ifrån att arbetetmed dessa frågor bereds med skyndsamhet.Utskottet vill i sammanhanget erinra om attutskottet behandlat två motioner om tillgänglighetför personer med funktionshinder i betänkandet (bet.2002/03:TU3) om transportpolitiken.Stockholm den 1 april 2003På trafikutskottets vägnarClaes RoxberghFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: ClaesRoxbergh (mp), (), (), (), (), HansStenberg (s), (), Claes-GöranBrandin (s), (), (), (), (), (), (), Carl-AxelRoslund (m) och ().Bilaga 5Offentlig utfrågning i socialutskottet medfokus på frågor i vardagslivet för barn och unga medfunktionshinderInbjudna deltagare:Riksorganisationen , styrelseledamotÅsa , ombudsman12-gruppen *, studerandeEmelie , 6 årAnnica , förälderSofie , projektledareRBU, för , studerandeAgnetha Mbuyamba, förbundsordförandeEva Hersler, avdelningschefAnna Ingmanson, ombudsmanUlrika , ombudsman , * 12-gruppen - ett samarbete mellan småhandikappförbund som företräder personer med doldafunktionsnedsättningar.Handikappombudsmannen, , juristSkolverket/Myndigheten för skolutvecklingStaffan , undervisningsråd - SkolverketGudrun Rendling, undervisningsråd - SkolverketAnna , undervisningsråd - Myndigheten förskolutvecklingSvenska KommunförbundetLaina , utredareMargareta , sekreterareSocialstyrelsenKarin , chefsekonomBirgitta , utredareSocialdepartementetLars , politisk sakkunnigKerstin , departementssekreterareInger Laudon, departementssekreterareOrdföranden: Jag tänkte börja med att hälsa er alla välkomnatill socialutskottets offentliga utfrågning. Vi här utfrågningen med anledning av regeringensskrivelse om en uppföljning av den nationellahandlingsplanen för handikappolitiken. Det är nusnart handlingsplanen antogs.Socialutskottet genomförde också då en offentligutfrågning, och vi hade den utfrågningen som en delav beredningen av handikapplanen.När det nu har kommit en skrivelse som följer upphandlingsplanen och när skrivelsen nu ligger iutskottet för att behandlas valde vi igen att ha enutfrågning. Vi gör det för att vi vill lyssna tiller som representerar både organisationer ochmyndigheter och få er bild av vad som har hänt ute isamhället inför den fortsatta beredningen iutskottet.Vi har också valt att inleda den här utfrågningenmed att inbjuda några organisationer somrepresenterar unga med funktionshinder, för att fåer ungdomars bild av hur det är att vara ung ochleva med funktionshinder. Det här är ett mycketmedvetet val av socialutskottet, eftersom viupplever att just barn och ungdomar inte alltid fårsitt berättigade utrymme i debatten när det gälleratt utforma politik.Innan jag överlämnar ordet till er inbjudna gästertvingas jag också kommentera att lokalerännu inte är helt tillgängliga för alla. Det pågårett arbete för att förbättra tillgängligheten, ochdet är min förhoppning att vi inom en snar framtidska ha anpassat lokalerna så att även podiet, som inte är tillgängligt för alla, ska kunna varadet. Det finns praktiska problem när man arbetar iskyddade och kulturmärkta byggnader, men arbetetpågår, och jag hoppas att vi snart ska ha löst deproblemen.Innan jag överlämnar ordet ska jag också fråga omdet finns några i lokalen, på åhörarläktaren ellernere i kammarsalen, som har behov av att vifortsätter använda våra två teckentolkar. Om detinte finns behov av dem tänker vi nämligen entledigadem, för de är efterfrågade på många ställen. Vikänner alla till att just teckentolkar behövs ofta.Är det någon som har behov av teckentolkning, såräck upp en hand, så vi ser detta! Då tänker vientlediga våra teckentolkar för dagen, och vi tackarer för att ni trots allt kom hit!Med detta överlämnar jag ordet till vår förstamedverkande, , som är styrelseledamoti , heter jag, och jag kommer frånRiksorganisationen . Jag har även medmig , : Jagjobbar som ombudsman för , och jagkommer att vara med och svara på frågor senare.Anna , tänkte kort berätta vad Unga Synskadade är förnågonting. är enintresseorganisation för barn och ungdomar mellan 12och med synskada. Vi arbetar med frågor somrör synskadade och för att vi synskadade ska kunnaleva ett bättre liv i samhället.Jag tänkte prata om skolan, eftersom det är en avde frågor som vi arbetar mycket med. Unga Synskadadeär för en integrerad skola, men som ni säkert allakänner till är det mycket problem i denintegrerade skolan. Jag tänker berätta lite om deproblem som rör just synskadade. Som det ser ut är det mycket neddragningar, och vi har ganskanyligen fått reda på att det kommer att dras ned merinom skolan. Tyvärr är ju detta något som drabbaross funktionshindrade extra hårt, och det ser vi somganska olyckligt. Men vi tror att det finnslösningar på de problem som finns.Jag tänkte berätta om hur det kan se ut för ensynskadad elev en vanlig dag i en skola. Det varnämligen så att jag, , och vår ordförande , var och hälsade på en synskadad tjej iskolan. Hon går i åttonde klass och är . Underden dagen var det ganska typiska problem sombelystes. Vi känner väl igen dem hos våra medlemmar,och därför tänkte jag lyfta fram dem. Det äråterkommande problem utifrån tre aspekter, och dessaaspekter är tillgänglighet, den psykosocialasituationen och den pedagogiska biten.Vi hälsade alltså på , som den här tjejenheter. När vi kom till skolan var första lektionensvenska. har i skolan en assistentmed sig, som hjälper henne att föra över stencilertill punktskrift och så, eftersom ärpunktskriftsläsare. Men den här dagen - och enligtSara är det inte ovanligt - fick hon en stencilutdelad som assistenten i fråga inte hade fåttinnan, och kunde alltså inte läsa den själv,vilket kändes väldigt orättvist för . Detslutade med att läraren fick sitta och läsa högt förhenne. Det här är en ganska typisk del avtillgänglighetsbiten: Man får inte sakertillgängliga för sig. I detta fall behövde Sarastencilen på punktskrift. Är man synsvag , detvill säga man läser svart skrift, så kanske manbehöver få texten förstorad.Under dagen berättade för oss att det ganskaofta händer att hon inte får böcker på rättmedium. I hennes fall läser hon punktskriftsböckeroch använder kassetter, och det har hänt att hon harfått vänta på en bok. Alla förstår ju att mandå kommer väldigt mycket efter i skolan.När det ringde till rast den dagen då vi var ochhälsade på i skolan reagerade vi väldigt, förSara gick via ett annat klassrum som ligger ianslutning till det hemklassrum som hon har. Dettarum är det rum som assistenten brukar sitta i. Vireagerade för detta och tänkte: Men varför springerhon inte i väg med sina klasskamrater? Men vi kändeockså igen att det här är ganska typiskt. Här villjag lyfta fram hur den psykosociala situationen oftaär för synskadade. Just när det ringer ut till rastspringer alla elever ut, och - ja, det är svårt atthänga med när man inte ser. En annan situation somär jobbig när man inte ser är matsalssituationen.Man ser inte var klasskamraterna sitter någonstanstill exempel.En annan brist som jag vill lyfta fram är denpedagogiska delen. berättade för oss om hur enhemkunskapslektion kan se ut. Då arbetar hontillsammans med sin assistent och inte tillsammansmed de andra klasskamraterna i små grupper. Man kanju fundera på om det ska vara så, för det finns jusätt att lösa det problemet på.Det är väl i hög grad detta som vi från UngaSynskadade känner: Man behöver se lösningarna - inteproblemen.Sara berättade att hon oftast också blirsärbehandlad av sina lärare. Det är ju kanske svårtatt veta alla gånger hur man som lärare ska bemötaen elev som är synskadad, men där tror vi också attdet finns lösningar. Det handlar mycket om kunskapoch om att sätta sig in i problematiken. Vad gällertill exempel hemkunskapslektionen berättade omden särbehandling som vi ofta får höra om från våramedlemmar. Hon fick väldigt beröm när hon lyckadeshälla upp ett glas vatten: O, vad du är duktig somklarar det här! Det känns inte så jättekul när manär att få den sortens beröm inför allaklasskamrater. Man hamnar på en helt annan nivå.En problematik som också kan vara värd att lyftafram har att göra med hjälpmedel. har en bärbardator i sin skola, och det är bra för hennes del,eftersom hon då kan ta med sig datorn mellan deolika lektionerna och de olika klassrummen. hadeSara en fördel eftersom hon hade ett hemklassrum,men det är inte alla som har det. Det kan vara enbra lösning att ha ett hemklassrum och hålla sigtill det och slippa att flytta runt hjälpmedlen. Mendet finns exempel på att synskadade elever harstationära datorer och vagnar som de får frakta runtsina datorer på. Det blir ju inte mycket rast närdet är rast, utan det blir till att flytta datorn,och då hamnar man utanför bland sina klasskamraternär man ska köra runt den här vagnen i stället föratt umgås med dem.Ja, det var lite kort om hur det kan se ut. Vitror i alla fall att det finns lösningar på de härproblemen. En av de lösningarna tror vi är attinföra handikappkunskap i basblocket på allalärarutbildningar. Just inom handikappkunskap trorvi mycket på att lärarna ska få kunskap om vilkamyndigheter man ska vända sig till när man ska krävalitteratur på rätt medier och i rätt tid och kunnakräva hjälpmedel - helt enkelt kunskap om vart manska vända sig i myndighetsdjungeln. Vi vet ju allaatt det är ganska - det är som en djungel!En annan viktig sak med handikappkunskapen är detdirekta mötet med personer som har funktionshinder.Vi tror mycket på att det är just i det direktamötet folk lär sig något. Annars är det svårt attveta hur man vill ha det.Handikappkunskap i basblocket pålärarutbildningarna tror vi kan vara en bidragandefaktor till att förbättra situationen i skolan.Tack för mig!Ordföranden: för det! Vi kommer så småningomatt ha möjlighet att ställa frågor.Då går vi vidare, och jag lämnar först ordet tillrepresentanter för 12-gruppen, som är ett samarbetemellan små handikappförbund som företräder personermed dolda funktionsnedsättningar.Sofie , 12-gruppen: Hej! Jag heter , och jag arbetar för barn och ungdomar medspråkstörning i ett samarbetsprojekt mellanAfasiförbundet och , somockså jobbar för döva, hörselskadade och språkstördabarn. De som jag har med mig här är LindaOlsson, och hennes mamma är ett så kallat doltfunktionshinder och relativt okänt , som detser ut. Av alla förskolebarn är det som haren språkstörning. Andelen barn med gravspråkstörning som kräver stora insatser och storaresurser är av alla barn.I dagens samhälle är det väldigt viktigt att kunnakommunicera med sin omgivning. Det ställs stora kravpå att vi kan kommunicera och använda språket påolika sätt . Barn och ungdomar som har enspråkstörning möts ofta av oförståelse ochmissuppfattningar av sin omgivning. Att ha enspråkstörning innebär att man har svårt att uttalaord och att uttrycka sig, men också att förstå vadbegreppen och orden betyder. Man kan också hasvårigheter med själva användningen av språket, tillexempel det sociala samspelet som gäller turtagningoch sådana saker, det vill säga de regler som vi hari vårt sociala samspel.Till språkstörningen finns det också ofta andrakompletterande svårigheter som många barn har. Detkan vara motoriska svårigheter, grovmotorik ochfinmotorik, och det kan vara bristandekorttidsminne, så kallat arbetsminne, vilketpåverkar skolsituationen vad gäller att förstå ochkomma ihåg vad läraren ger för instruktioner. Läs-och skrivsvårigheter, dyslexi, är också väldigtvanlig i den här gruppen av barn.Koncentrationssvårigheter är det också många barnsom har.Att ha en språkstörning innebär att det tillexempel kan vara svårt att föra sin talan ochuttrycka sig i ett sammanhang som detta. Därför harvi valt att göra vårt anförande på det här sättet:Jag kommer att ställa frågor till och tillEmelie och mamma.Jag vänder mig till . Du är , och jagvet att du fick börja på , som framtill nu är en specialskola för språkstörda barn, närdu var . Kan du berätta vilka svårigheter duhade när du kom till ?Linda , 12-gruppen: Jag hade först och främstsvårigheter med mitt tal, så jag användeteckenspråket eftersom jag ser orden i min hand.Sofie , 12-gruppen: När förstod du att duhade en språkstörning?Linda , 12-gruppen: Det var när jag gick påmellanstadiet och skulle upp på högstadiet och villebörja högstadiet på , som jag kommer från. Menlärarna och mina föräldrar ansåg att jag inte skulleklara av att gå högstadiet hemma, så jag fick börjai språkklass i i stället.Sofie , 12-gruppen: Då bodde du påHällsboskolan , långt ifrån din familjoch dina syskon. Hur var det med kamrater då, påhelger och i veckorna?Linda , 12-gruppen: På hade jagkompisar, men inte hemma tyvärr.Sofie , 12-gruppen: Då tänkte jag fråga dig,: Hur är du?Annica , 12-gruppen: Hon är och blirsju i augusti.Sofie , 12-gruppen: Jag vet, , att duska börja skolan . I vilken skola ska dubörja?Emelie , 12-gruppen: I Ösmo.Annica , 12-gruppen: Ja, det är i särskolani . Det finns ingen tal- och språkskola, så viblir hänvisade till särskolan, fast vi tycker atthon tillhör en språk- och kommunikationsklass. Meneftersom det inte finns i kommunen så är detsärskolan man blir hänvisad till.Sofie , 12-gruppen: Hur ser det ut påfritiden, till exempel med kompisar, ?Annica , 12-gruppen: Hon rider. Det är vårteget initiativ. Det finns ingen speciell grupp förfunktionshindrade där vi bor i alla fall, utan detär på eget initiativ. Med kompisar fungerar detjättebra. Hon går på dagis , och det fungerarjättebra med alla kompisar i hennes grupp om hon haren vuxen som stöd som hjälper henne i hennes tal ochi situationer då hon har kommunikationssvårigheteroch finns till hands.Sofie , 12-gruppen: Vilket stöd behöverEmelie , ?Annica , 12-gruppen: behöver stödfrämst med en vuxen som finns i hennes närhet somkan hjälpa henne, förstå henne och tillrättavisahenne, logoped, talpedagog och arbetsterapeut i vissmån just med tanke på det här med finmotorik, ochibland också en sjukgymnast med tanke pågrovmotoriken. Sedan behöver det också finnas envuxen som stöd i alla tänkbara situationer somförtydligar henne med hennes kompisar och densituation som hon befinner sig i.Sofie , 12-gruppen: , hur tycker du attdet fungerar i vardagen för dig ? Hur är detmed bemötandet från omgivningen till exempel?Linda , 12-gruppen: Det blir lätt missförståndmellan mig och andra personer. Man tror att jag ärhörselskadad eller kommer från eller Danmark.Jag tycker inte om att ringa i telefon tillfrämmande människor eftersom det så lätt blirmissförstånd. Det gör att min kille ringer i ställetför mig.Sofie , 12-gruppen: Hur är det när du tillexempel tittar på TV?Linda , 12-gruppen: Det är lättare att ha textpå TV:n. Då ser jag texten och förbereder min hjärnaför hur de säger på TV:n.Sofie , 12-gruppen: Är det något särskiltsom du skulle vilja föra fram , ?Linda , 12-gruppen: Ja, det har jag. Jagtycker att ska finnas kvar i Sigtuna.Risken är stor att det blir mycket sämre i denvanliga skolan. Språkstörda far illa i det här såkallade mänskliga samhället.Sofie , 12-gruppen: Jag vill avsluta med attsäga att vårt och mitt stora arbete handlar om hurvi kan nå ut till kommunerna med informationoch kunskap om språkstörning, vad det innebär att haen språkstörning och vilken typ av stödinsatser somde här barnen behöver i till exempel skolan.Kombinationen av de bristande resurser som i i kommunerna, okunskap om språkstörning ochäven de krav på diagnostisering som mångagånger finns för att man ska få rätt att få stöd göratt barn med språkstörning inte får detstöd som de har rätt till. Det är till exempel intealls ovanligt att det blir som i fall, attbarnet placeras i särskolan på grund av attdet inte finns resurser i kommunen att hitta andraalternativ till barnet. Det finns också exempel påfamiljer som tvingas flytta från sin hemkommun föratt kommunen inte har resurser för barnet utan manfår finna dem i en annan kommun, och då beslutar sigfamiljen för att flytta.Här tycker jag att det borde komma till ensamordning av resurser kommuner emellan. Det ärnågonting som jag har ett önskemål om.Erik , RBU: Hej! Jag är och bor i . Jag ärintresserad av idrott, datorer, musik och, somflertalet killar, tjejer.Oj, det höll jag på att glömma. Jag har en sjukdomsom heter spinal muskelatrofi. Den gör att jag harett tämligen omfattande funktionshinder som ledertill att jag i väldigt många situationer blirhandikappad.I ett samhälle som planeras även för oss medfunktionshinder skulle jag inte behöva vara såhandikappad som jag är . Vi har väldigt mångafina lagar och konventioner. Det finnsstandardregler, , skollagen,läroplaner och så vidare. Men i vår vardag finns detoerhört mycket kvar att göra. Jag tänker berättalite om mitt liv för att visa detta.Jag går första året i gymnasiet. Jag skrattar juinte precis ihjäl mig, men det är nog ganska vanligtoch gäller inte bara funktionshindrade. Ungefärhälften av våra skolor är anpassade. Att alla skallfå och får välja skola är bara en myt.När det är utflykter, studiebesök och liknande fårvi stanna hemma. Skolan säger: Det går inte. Oftahade det bara krävts lite planering.Många av oss har assistenter. Det är de som harlägst rang på skolan, kortast utbildning, ingenfortbildning och oftast ingen regelbundenhandledning. Den svenska skolan segregerar ochdiskriminerar.Det gäller att ha föräldrar som kan och vågarslåss mot myndigheter och andra beslutsfattare. Denturen har jag. Har man inte det så blir manöverkörd.För mig har Unga RBU-are betytt mycket. De hargivit mig styrka, så att jag tillsammans med minaföräldrar vågar vara obekväm och kräva merdelaktighet och lika möjligheter.Som tur är så är livet inte bara skola, utan ävenfritid. Jag ska berätta lite om min fritid. Jag,liksom andra ungdomar, gillar att gå på bio, på fik,på disco och sådant. Har jag tur så får jagfärdtjänst - inom rimlig tid, så att jag kan ta migut. Att ta sig in är en helt annan sak. Jag vet intehur många affärer, discon, restauranger och fik somjag inte har kommit in på. krävs väldigt småanpassningar för att det ska bli möjligt, men detgörs väldigt sällan. Att ta sig ut, men inte in, ärnästan mer regel än undantag.I verkar det inte som omfunktionshindrade förväntas ha en aktiv fritid, förnågra fritidshjälpmedel beviljas inte. Vad skulle nigöra? Vad skulle ni politiker tycka om att aldrig fåvara ensamma på toaletten eller att aldrig kunna gåensamma på promenad? Nej, precis: Det skulle intevara så kul.Jag ville få ett enkelt larm. Det tog nästan ettår. sade: Självklart! Och så pekade de på varandra och sade:De betalar! Så det blev inget, förrän en av vårastörsta tidningar började skriva. Hade inte jag ochmina föräldrar bråkat så hade det inte blivit någotlarm.Vi har kunskapen. Ni har makten. Att förverkligaett samhälle med full delaktighet - låt oss verkatillsammans för detta mål!Tack för mig.Ordföranden: för det!Då lämnar jag ordet till , barnombudsman.Barnombudsman : Jag vill börja med atttacka så mycket för inbjudan. Det är glädjande attbarn och unga med funktionshinder får stå i fokus. Imitt uppdrag som barnombudsman är uppgiften attföreträda barns och ungas åsikter och behov, attbevaka deras intressen, att försöka få ettbarnperspektiv i allt beslutsfattande och se tillatt vi alltid ser barn som barn i första hand.Utgångspunkten för vårt arbete ärbarnkonventionen, FN:s konvention om barnetsrättigheter. Den är tydlig till exempel när detgäller barns rättigheter om barn harfunktionshinder. Artikel 2 säger att varje barn skarespekteras och ingen får diskrimineras. Det ärtydligt utskrivet i att barn skarespekteras och ha samma rättigheter oavsettbakgrund. Där räknar man upp ett antal olika saker,bland annat funktionshinder, som måste beaktas ochdär man måste se till att barn inte diskrimineras.Barnkonventionen har också en egen artikel när detgäller barn med funktionshinder. Där säger man attfysiskt och psykiskt handikappade - det är det ordman använder i - har rätt till ettfullvärdigt och anständigt liv.I den förra årsrapporten som skickades ut till dendåvarande tog vi upp barn medfunktionshinder. Det gjorde vi därför att det finnsett stort utanförskap för alla de barn och unga somhar funktionshinder. Utanförskapet finns både iskolan och , precis som med flerahar beskrivit.Något som också är intressant och glädjande nog ärett undantag här , är att barn medfunktionshinder företräds av vuxna,och ofta föräldrar. Barn med funktionshinder är ännumer osynliga än barn generellt när det gäller att fåvara delaktiga och framföra sina synpunkter i denhär typen av församlingar, men barn medfunktionshinder är också oerhört osynliga i denallmänna debatten, i tidningar och medier.Utanförskapet drabbar dem med de mestosynliga funktionshindren allra mest, har vi kunnatkonstatera. när man diskuterarfunktionshinder utgår man från ett vuxenperspektiv.Vi har haft anledning att titta på en del avlagstiftningen som rör funktionshindrade. Vi kankonstatera att den alltid utgår från att det ärvuxna, och kanske till och med äldre, som ärfunktionshindrade. Det finns alltför sällan ettbarnperspektiv på den lagstiftning som rör personermed funktionshinder.För drygt ett år sedan gick vi ut och frågade barnmed funktionshinder hur de själva uppfattade sinsituation. Jag vill vara tydlig med att säga att detinte är någon statistisk undersökning. Det gör viinte anspråk på. Vi försöker snarare ge en bild avprecis det som beskrev. Ganska många barn ochungdomar upplever ett stort utanförskap. Vi ställdeockså frågor till vuxna, till de här barnensföräldrar. Vi blev oerhört förvånade över att ingensvarade på vår enkät. Vi började rota lite i varförföräldrarna inte svarade. Då visade det sig att devar så less på att få frågor. De sade att de hadeslutat att svara på alla frågor för det sker i allafall ingen förändring. Det var skälet till att viinte fick in de vuxnas svar på våra enkäter.Vad såg vi då? Vad har vi kunnat redovisa i vårårsrapport? Det första man blir förvånad över är atti ett land där skolundervisning är så viktig, därdet är en rättighet och en skyldighet att gå iskolan, kan väldigt många barn och unga inte delta iall undervisning. Man får inte vara med påutflykter, man får inte göra praktik och man fårinte vara med på idrottsdagar.Vi har deltagit i rätt många konferenser som rörbarn och unga med funktionshinder, bland annat närdet gäller idrottsrörelsen. En mamma beskrev hurhennes dotter som satt i rullstol fick sitta vidsidan av en ishockeyrink en hel idrottsdag och tittapå hur kompisarna fick åka skridskor. Det var denhär flickans dröm att i sitt liv få ståpå ett par skridskor, vilket hon aldrig hade gjortoch kanske aldrig kommer att kunna att göra. Flickanfick sitta i sin rullstol och titta på hurklasskompisarna åkte skridskor.