bet · GR01SFU4 · 2003-11-27 00:00:00 — Motionärerna framhåller att regeringensförslag inte medger ett optimalt utnyttjande avresurserna. Det begränsar möjligheterna tillfinansiell samordning och förhindrar värdefullalokala initiativ i samordningen. Aktiva, tidiga ochindividuellt anpassade rehabiliteringsinsatser ökarden sjukskrivnes chanser att komma tillbaka tillarbetet. Den rehabiliteringsförsäkring somKristdemokraterna föreslår har däremot ettindividperspektiv som förslaget till finansiellsamordning saknar.Kenneth m.fl. (c) begär i motion So637yrkande 8 ett tillkännagivande om att de ökaderesurserna i form av finansiell samverkan bör riktastill socialt arbete och förstärkt psykiatrisktarbete för rehabilitering av personer med en svårsocial situation.I motion So642 av m.fl. (kd)begärs i yrkande 6 ett tillkännagivande om att denoklara ansvarsfördelningen mellan inblandademyndigheter är ett hinder för funktionshindradesrehabilitering. Individen går miste om ensammanhållen rehabiliteringsprocess.Birgitta m.fl. (c) begär i motion N336yrkande 5 ett tillkännagivande om attsjukskrivningarna i ökar alarmerande ochatt hälso- och sjukvård, socialtjänst ochsocialförsäkring skall samordnas så att degemensamma resurserna används aktivt och effektivt.SocialutskottetSocialutskottet anför i sitt yttrande att utskottetser positivt på förslaget om permanent finansiellsamordning inom rehabiliteringsområdet. bedömning innebär förslaget attsamarbetet mellan de olika verksamheterna kanförbättras. Genom samordningen kan enskildamänniskors behov av rehabiliteringsinsatsertillgodoses bättre, vilket i sin tur innebär attförmågan till eget förvärvsarbete främjas på etteffektivt sätt. Vidare innebär förslaget att enkostnadseffektiv användning av tillgängliga resurserfrämjas. ställer sig därför bakomregeringens förslag till finansiell samordning pårehabiliteringsområdet.Socialutskottet framhåller vikten av attgrundläggande principer om likabehandling,människovärde och behovssolidaritet upprätthålls.Enligt utskottet är dessa principer av grundläggandebetydelse, och det kan inte komma i fråga att göraavsteg från dem vid införandet av en finansiellsamordning. Den finansiella samordningen innebäremellertid, som regeringen anfört, attsamverkansparterna kommer att prioritera särskildainsatser för den aktuella målgruppen.Socialutskottet vill i detta sammanhang understrykaatt det inte kan accepteras att de som ingår imålgruppen får tillgång till rehabilitering påbekostnad av övriga grupper som är berättigade tillsådana åtgärder. Utskottet ser därför mycketpositivt på att denna fråga skall studeras särskilti samband med den uppföljning och utvärdering somregeringen förutskickat i propositionen.Socialutskottet betonar vidare betydelsen avsjukdomsförebyggande arbete. Det är såledesangeläget att det förebyggande arbetet uppmärksammasäven inom ramen för finansiell samordning.Hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser påindivid- och gruppnivå bör enligt utskottetsuppfattning initieras och stödjas. Vidare börmetoder utvecklas så att preventiva insatsernaturligt integreras i vårdkedjan.Socialförsäkringsutskottets ställningstagandeUtskottet har , bl.a. ibetänkande 2001/02:SfU1, uttryckt uppfattningen attsamhällets resurser måste utnyttjas mer effektivtför att bättre kunna tillgodose enskilda människorsbehov av stöd, särskilt när det är fråga om personermed sammansatta problem. Många människor riskerarannars att hamna i en gråzon, när problembilden interyms inom en enda myndighets ram. Det kan då ledatill en rundgång mellan olika myndigheter. Det ärdärför angeläget att samarbete mellan alla berördamyndigheter kommer till stånd vid rehabilitering avpersoner med sammansatta behov. Utskottet har vidarei nämnda betänkande uttalat att för att ensamordning skall kunna ge erforderligt stöd åtenskilda individer med sammansatta problem bör denfinansiella samordningen, utöver allmänförsäkringskassa, landsting och kommuner, ävenomfatta arbetsmarknadsmyndigheter.Utskottet ser mycket positivt på regeringensförslag om den ökade samverkan och samordningen. Somkommit till uttryck ovan är utskottets uppfattningatt arbetsmarknadsmyndighets medverkan är en viktigdel i den finansiella samordningen. Det har vidremissbehandlingen inför propositionen och under denoffentliga utfrågningen i socialförsäkringsutskottetframkommit att anser attdeltagande i den finansiella samordningen kommer ikonflikt med Arbetsmarknadsverketsarbetsmarknadspolitiska uppdrag. Verket har vidutfrågningen instämt i att samordning krävs för denaktuella målgruppen, men efterlyst klararemålsättningar och uppdrag för de olika parterna inomsamordningen. Verket ser stora risker med samordningmellan flera parter som har olika mål. Det ärdärför, enligt verkets mening, bättre att tydliggörarollerna för respektive part och från dennautgångspunkt utarbeta samverkan.För att rehabiliteringssystemet för ifrågavarandegrupp skall kunna fungera måste samtligasamverkansparter medverka för den gemensammamålsättningen. När regeringen nu har lagt detaktuella lagförslaget, enligt vilket såledeslänsarbetsnämnderna skall medverka, förutsätterutskottet att sistnämnda myndigheter kommer att gessådant utrymme och sådana prioriteringar att de påett adekvat sätt kan delta i samordningen.Utskottet delar socialutskottets uppfattning attgrundläggande principer om likabehandling,människovärde och behovssolidaritet måste tillämpasinom ramen för den finansiella samordningen. Dettahar även kommit till uttryckt i propositionen.Vidare delar socialförsäkringsutskottetsocialutskottets uppfattning att det även är viktigtatt förebyggande åtgärder kan komma till stånd inomramen för den finansiella samordningen.Beträffande representation isamordningsförbundet skall kassan enligt regeringenförslag representeras av ledamot eller ersättare iförsäkringskassans styrelse. Utskottet noterar attenligt 18 kap. 8 § lagen om allmän försäkring skallförsäkringskassa ha en styrelse med lägst fem ochhögst elva ledamöter, varav en skall vara ordförandeoch en vice ordförande. Antalet ledamöter skall varaberoende av hur många invånare som är bosatta inomförsäkringskassans verksamhetsområde. Förledamöterna, utom för ordföranden och viceordföranden, skall det finnas lika mångasuppleanter.Utskottets konstaterar att antalet ledamöter ochersättare i åtminstone vissa av försäkringskassansstyrelser riskerar att inte räcka till för attrepresentera kassan i samordningsorgansförbundsstyrelser, t.ex. då flera samordningsförbundbildas inom verksamhetsområdeoch/eller då flera kommuner deltar i samordningen.Utskottet delar regeringens bedömning attförsäkringskassan i samordningsförbundet i förstahand bör representeras av politiker. BeträffandeSocsam gäller att ledamöter och ersättare i kassansstyrelse eller i socialförsäkringsnämnd kan utses.Utskottet anser, i enlighet med förslaget ipromemorian Ds 2003:2, att detta i princip även börgälla för den nu aktuella finansiella samordningen,med den begränsningen att endast ledamot ellerersättare i socialförsäkringsnämnd som har valts påförslag av de politiska partierna, och således inteav organisationerna på arbetsmarknaden, bör varavalbara. I likhet med vad som föreslås i nämndapromemoria anser utskottet även att minst en av deledamöter som utses skall vara ledamot ellerersättare i styrelse. Detta börföranleda en ändring i regeringens lagförslag.När det gäller motionerna som är föranledda avpropositionen förespråkas i stor utsträckning attsamordning bör ske i friare former vad avser t.ex.målgrupper, antalet parter, åtgärder, ledningen församverkan, kostnads- och resultatfördelning m.m.Utskottet vill erinra om att den nu föreslagnafinansiella samordningen skall utgöra ett alternativtill finansiell samordning inom ramen för Frisam. Delokala och regionala aktörer som inte vill ha enformaliserad struktur för samverkan kan såledesanvända sig av sistnämnda form för samordning.Beträffande statens resurser till den finansiellasamordningen anger regeringen i propositionen attdet inte på förhand kan avgöras om av debudgeterade utgifterna för sjukpenning utgör enrimlig omfattning av statens resurser för attbedriva finansiell samordning. Mot bakgrund averfarenheter inom Socsam och Finsam och med hänsyntill att nämnda skall avse resursinsatsen förbåde och länsarbetsnämnden, kanenligt regeringens uppfattning detta vara en rimligtilldelning. Regeringen anser dock att ramen måstebli föremål för noggrann uppföljning, och om dennauppföljning indikerar att den är för snäv bör denkunna vidgas. bör man också följa upputfallet av resursernas fördelning mellan desamverkande parterna.Utskottet noterar att de förslagna medlen, vadavser den finansiella samordningen, inte skallanvändas som försörjningsstöd utan enbart avsestatens kostnader för åtgärder för den nu förslagnamålgruppen. Med hänsyn härtill gör utskottet förnärvarande den bedömningen att medlen bör tillgodoseresursbehovet för samordningen.Beträffande det förhållandet att försäkringskassanäven skall stå för länsarbetsnämndens andel anserutskottet att så länge de två aktuellasamverkansformerna finansieras från samma medel, börde finansieras på samma sätt. Risken är annars atten av dessa väljs på grund av en fördelaktigarefinansiering.Med det anförda tillstyrker utskottet regeringensförslag med den ovan föreslagna ändringenbeträffande utseende av försäkringskassansrepresentanter i förbundsstyrelsen. Utskottetavstyrker motionerna Sf2 yrkandena 1-5, Sf3 och Sf4.Beträffande yrkandet om införande av enrehabiliteringsförsäkring har regeringen ibudgetpropositionen förklarat sin avsiktatt förutsättningslöst studera möjligheterna attinföra en sådan försäkring. Utskottet anser, liksomi betänkande 2003/04:SfU1, att regeringens beredningav frågan bör avvaktas.Utskottet avstyrker därmed motionsyrkandet Sf2yrkande 6.Beträffande frågan om samordning mellan hälso- ochsjukvården och kan en sådansamordning ske inom ramen för Frisam. Motion Sf248får i denna del anses tillgodosedd. Mot bakgrundhärav och regeringens förevarande förslag kanutskottet inte ställa sig bakom att enförsöksverksamhet med avseende på de reumatiskasjukdomarna inleds. Utskottet avstyrker därmednämnda motion.Med hänsyn till regeringens lagförslag och ävenförslaget i budgetpropositionen om förlängning i treår i vissa fall av försöksverksamhet inom ramen förSocsam, finner utskottet inte anledning att nuföreslå att ta ställning i olika andrafrågor om finansiell samverkan.Med det anförda avstyrker utskottet motionernaSf358 yrkande 3, Sf397 yrkande 30, Sf405 yrkandena1-5 och 7.Motionsyrkandena So637 yrkande 8, So642 yrkande 6och N336 yrkande 5 får anses tillgodosedda medregeringens förslag. Utskottet avstyrker därmeddessa motionsyrkanden.ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut ochställningstaganden har föranlett följandereservationer. I rubriken anges inom parentes vilkenpunkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut sombehandlas i avsnittet.1. Lagförslagen (punkt 1)av (), () ochBirgitta ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen antar i bilaga 4 som Reservanternasförslag betecknade lydelse till1. lag om finansiell samordning mellan allmänförsäkringskassa, hälso- och sjukvård, kommun ochlänsarbetsnämnd,2. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmänförsäkring,3. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen(1982:763),4. lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223),5. lag om ändring i inkomstskattelagen(1999:1229),6. lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453),7. lag om ändring i lagen (2000:981) om fördelningav socialavgifter.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservation 1.Riksdagen bifaller därmed delvis motion 2003/04:Sf4och avslår proposition 2002/03:132 och motionerna2003/04:Sf2, 2003/04:Sf3, 2003/04:Sf397 yrkande 30samt 2003/04:Sf405 yrkandena 1-5 och 7.StällningstagandeEfter de framgångsrika försöken kundefinansiell samordning, om den inte hade stoppats avden socialdemokratiska regeringen, ha tillåtits ihela landet . Detta kunde också ha skettfr.o.m. efter en fyrpartiuppgörelse (s, fp,c, mp) (bet. 2000/01:SoU5). Regeringen bröt dockensidigt denna uppgörelse. Under de år som har gåttsedan utvärderingen av Finsam var klar harkostnaderna för sjukförsäkringen ökat mycketkraftigt så att sjukförsäkringen har hamnat i kris.Samverkan mellan sjukvården och försäkringskassornahar även försämrats.Finsamförsöken utvärderades noggrant.Besparingarna motsvarade, där det gjordes femårigaförsök, i genomsnitt avsjukpenningkostnaderna. Skulle motsvarande resultatuppnåtts i andra områden i landet handlar det omstor minskning av mänskligt lidande och årligabesparingar med flera miljarder kronor.Utvärderingen visade också att Finsam inte hadelett till att kostnader flyttats över frånsjukförsäkringen till bistånd enligtsocialtjänstlagen eller arbetslöshetsförsäkringen.Tvärtom blev det en del positiva effekter ävenbeträffande dessa förmåner. Flera av de positivaresultaten bedömdes kunna medföra bestående vinster.Om Finsamverksamheten efter utvärderingarna avförsöken hade fått bli rikstäckande med beslut 1997- och då helst tillsammans med en nationellvårdgaranti - hade försäkringskassorna och vårdenhaft mycket lättare att hålla tillbakalångtidssjukskrivningarna och ge fler personerrehabilitering. Besparingar inom Finsam uppnåddesgenom att ta bort flaskhalsar, påskynda behandlingoch se till att människor inte fick vänta på vård ionödan. Finsam gav således snabbare vård ochsnabbare återgång i arbete.Även Socsamförsöken har gett många bra resultat.Till exempel har det i gjorts så storabesparingar genom minskad sjukskrivning att detomsatt till hela landet skulle motsvaramångmiljardbelopp.Vi anser att den lag som skall stifta omfinansiell samordning skall fylla kravet att bl.a.allt som var tillåtet enligt 1990-talets Finsam- ochSocsamlagstiftning på nytt skall bli tillåtet, ochnu i hela landet. Samtliga de begränsningar somregeringen satt in för att hindra verksamheten skallutmönstras. Vi anser således att en tillåtande ochinte en hindrande lag behövs. Finansiell samordningskall kunna omfatta två, tre eller fyra parter,efter lokal överenskommelse. skalldock alltid delta med hänsyn till syftet att minskastatens utgifter för sjukförsäkringen.Samordningsförbund eller någon visskostnadsfördelning mellan parterna skall inte varavillkor för verksamheten. skallinte svara för länsarbetsnämndens kostnadsandel.Flera olika slags samverkan med olika målgrupper ochinriktning skall kunna förekomma. Finansiellsamordning skall förutom rehabilitering även kunnaomfatta andra åtgärder som kan minska statenskostnader. Någon viss modell skall således inteföreskrivas från de centrala myndigheternas sida,utan kärnpunkten skall vara att de som verkar på denlokala nivån skall ha vidsträckta möjligheter att taegna initiativ, så länge det kan minska statenskostnader för främst, men inte enbart,sjukförsäkringen. En försäkringskassa bör utansärskild prövning få disponera av deberäknade kostnaderna för sjukpenning ochrehabiliteringsersättning. I avvaktan på detta skallstatliga medel kunna användas för finansiellsamordning i den omfattning regeringen medger det.Överenskommelse om resultatfördelning bör varahuvudregel. Berörda myndigheter i samverkan bör därför ges iuppdrag att utarbeta nya jämförelsenormer förekonomisk resultatfördelning mellan parterna.Riksförsäkringsverket, och andraberörda myndigheter bör få i uppdrag att görauppföljningar och utvärderingar och att lämna årligarapporter om resultaten om den finansiellasamordningen.Med det anförda anser vi att skall antalagförslagen i motion Sf4 med den ändringen attikraftträdandet bör ske (sebilaga 4 i betänkandet) samt avslå regeringenslagförslag.Vidare bör som sin mening ge regeringentill känna vad utskottet ovan anfört omförsäkringskassornas beslutanderätt och deekonomiska ramarna för finansiell samordning,utvärdering och jämförelsenormer. Vidare börregeringen återkomma med förslag om villkoren föranvändande av medel under berörda anslag.2. Lagförslagen (punkt 1)av Per , och (alla m).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen avslår proposition 2002/03:132 ochtillkännager för regeringen som sin mening vad somframförs i reservation 2. bifaller därmedmotionerna 2003/04:Sf3 och 2003/04:Sf405 yrkandena1-5 och 7 och avslår motionerna 2003/04:Sf2,2003/04:Sf4 och 2003/04:Sf397 yrkande 30.StällningstagandeVi anser att samordningsförbund med fyra parterriskerar att bli en tungrodd byråkrati med nyagränsdragningsproblem. Det blir oklart av vem ochhur ansvar skall kunna utkrävas när åtgärder inteblir vidtagna eller finansieringen brister. Desamverkansprojekt som visat sig leda till konkretaresultat har ofta omfattat två parter, i första handlandsting och försäkringskassa samt socialtjänst ochlänsarbetsnämnd. Regeringens förslag riktar sig äventill en snäv målgrupp som omfattar människor somstår mycket långt från arbetsmarknaden. Samverkankommer därmed att koncentreras på de fall för vilkadet blir svårast att uppnå resultat, i stället förpå de fall för vilka det går att uppnå snara ochkonkreta resultat. Vidare anser vi att budgetmedelbör prioriteras politiskt och avsättas i konkretaanslag. Vi finner det även orimligt attförsäkringskassan skall stå för länsarbetsnämndenskostnader i samordningen. För målgruppen särskiltutsatta är det inte i första hand sjukpenning sombetalas ut utan socialbidrag ocharbetslöshetsersättning. Dessutom är oftaarbetsmarknadsmyndigheternas insatser avgörande förrehabilitering av dem som står långt ifrånarbetsmarknaden.Mer samverkan behövs dock för att individen skallfå en bra rehabilitering utan långa väntetider.Samordning mellan sjukvård och försäkringskassamåste komma först. Målet bör vara att densjukskrivne skall träffa ett rehabiliteringsteaminom 28 dagars sjukskrivning. När det egnalandstinget inte klarar av att ge vård skalldenna kunna köpas från annat håll. De lokalaparterna skall kunna avgöra målgrupper,verksamhetsområde och åldersgrupper församverkansprojekt utifrån lokala behov ochförutsättningar. Statliga myndigheter skall ges iuppdrag att samverka, vilket i många fall saknas idagsläget. Det kan därvid finnas legala hinder attsamverka som regeringen bör utreda. Erfarenhetervisar att särskilt arbetsmarknadsmyndigheternasuppdrag har varit svåra att förena med samverkan,detta trots att arbetsmarknadsinsatser ofta äravgörande för att individen skall kunna kommatillbaka till arbetslivet. Regeringen måste skapaförutsättningar för myndigheterna att samverka. Förhållbar samverkan behöver det även finnasmöjligheter att lokalt lägga ihop medel avsatta församverkan i associationsformer som skall kunnautformas olika efter olika situationer och lokalabehov. Erfarenheter från tidigare projekt bör tastill vara. Vi anser även att Frisamlagstiftningenoch andra lagar om samverkan behöver kompletteras.Till exempel bör regleringen av Frisam kompletterasmed regler för hur resurser skall kunna knytas ihopvid samarbetsprojekt.Vi anser att en nationell hälsoförsäkring medvårdgaranti skall införas. En nationellhälsoförsäkring bör omfatta såväl ersättning försjukvård och läkemedel som den del av sjukpenningenoch sjukersättningen som avser rehabilitering.Sjukvård, rehabilitering och sjukskrivning kommer dåatt komplettera och samordnas med varandra.Geografiska gränser och gränser mellan olikahuvudmän behöver då inte längre vara något avgörandeproblem inom dessa verksamheter.Med det anförda anser vi att skall avslåregeringens lagförslag och bifalla motion Sf3.Vidare bör som sin mening ge regeringentill känna vad utskottet anfört om vikten avsamverkan för att individens behov av rehabiliteringskall tillgodoses, snar rehabilitering avsjukskrivna, medel, uppdrag och befogenheter församverkan mellan berörda myndigheter, utredning avlegala hinder för samverkan mellan myndigheter,komplettering av Frisamlagstiftningen m.m. samt omöversyn av den associationsrättsliga lagstiftningen.3. Lagförslagen (punkt 1)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att utskottets förslag under punkt 1borde ha följande lydelse:Riksdagen antar regeringens förslag till1. lag om finansiell samordning avrehabiliteringsinsatser mellan allmänförsäkringskassa, länsarbetsnämnd, kommun ochlandsting, med den ändringen att 12 § skall få denlydelse som utskottet föreslår i bilaga 3.2. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmänförsäkring,3. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen(1982:763),4. lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223),5. lag om ändring i inkomstskattelagen(1999:1229),6. lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453),7. lag om ändring i lagen (2000:981) om fördelningav socialavgifter.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservation 3.Riksdagen bifaller därmed motionerna 2003/04:Sf2 och2003/04:Sf397 yrkande 30 och bifaller delvisproposition 2002/03:132 samt avslår motionerna2003/04:Sf3, 2003/04:Sf4 och 2003/04:Sf405 yrkandena1-5 och 7.StällningstagandeDen finansiella samordningen som regeringen föreslåromgärdas av ett regelverk som inte medger ettoptimalt utnyttjande av resurserna. Möjligheternatill finansiell samordning begränsas och förhindrarvärdefulla lokala initiativ i samordningen.En politik för att förbättra självarehabiliteringen på individnivå saknas. Ett stortantal studier pekar på att aktiva sammansattarehabiliteringsinsatser och ett snabbt agerande vidsjukskrivningar ger positiva effekter för individenjämfört med passivitet. Enrehabiliteringsförsäkring, med en offentlighuvudaktör, och som sätter individen i centrum ochbidrar till aktiva och tidiga insatser, måsteinföras för att finansiell samordning skall kunnafylla en reell funktion.Det aktuella förslagets utformning försvårar deflesta former av finansiell samordning som tidigarevisat sig framgångsrika. Det hade varit bättre omregeringen utformat ett förslag som betonat enmöjlighetslagstiftning som utgår från lokala behovsom grundprincip. Det skall inte finnas ett krav påatt fyra parter måste delta i samordningen. Kravetomöjliggör t.ex. det gemensamma arbete som hälso-och sjukvården och försäkringskassorna utförde underFinsamförsöken samt även flera av deverksamhetsformer som utvecklats med stöd avSocsamlagstiftningen. De erfarenheter som vunnitsutifrån Finsam och Socsam har bl.a. visat attflexibla regler möjliggjort lokala variationer isamordningen som varit till övervägande delpositiva. Samordningen är således ibland mereffektiv då färre parter deltar. Någon åldersmässigavgränsning skall inte finnas. Det bör vidare varamöjligt för att disponera upp till10 % av budgeterade kostnader för sjukpenning.Risken är annars överhängande att handlingsutrymmetupplevs så begränsat att någon samordning intepåbörjas. Det bör inte heller vara tvingande förparterna att delta med i förväg fastställda andelar,utan det bör finnas möjlighet att lokalt bestämmaandra ekonomiska fördelningar.4. Försöksverksamhet (punkt 2)av och (båda fp).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 4. bifallerdärmed motion 2003/04:Sf358 yrkande 3.StällningstagandeJu mer kunskap som vunnits om mekanismerna bakom densnabba ökningen av sjukskrivningarna, desto mer hardet stått klart att samspelet mellan sjukvård ochförsäkringskassa till stor del har upphört attfungera. Att sparat arbete och utgifter i sjukvårdeni själva verket kan vålla betydande merkostnader påandra håll, inte minst inom sjukförsäkringen, är ettofta diskuterat problem. Med den stora hotandeökningen av utslagning genom sjukpensionering blirdenna förvridna incitamentsstruktur farligare änförut. Det behövs ett ekonomisk incitament försjukvården att arbeta effektivt med att hållasjukskrivningarna nere och förebygga ohälsa.Försöksverksamhet bör ske 2005-2007 i någralandstingsområden med olika storlek,befolkningssammansättning, åldersstruktur ocharbetsmarknad.