bet · GQ01JUU7 · 2003-02-20 00:00:00 — Om vårdnadshavaren och den unge kananses ha intressen som strider mot varandra skallemellertid överförmyndaren, eller i tillämpliga fallrätten, förordna god man för den senare (11 kap. 2 §tredje stycket ). Ett sådantgodmanskap skulle då omfatta endast biträdesfrågan.Godmansförordnandet innebär att det kommer attfinnas en av vårdnadshavaren oberoende person somföreträder barnet i biträdesfrågan.Byte av biträde får ske efter särskilt tillståndoch bara om det finns särskilda skäl. Om byte avbiträde har skett en gång, får nytt byte ske endastom det finns synnerliga skäl (5 § lagen omoffentligt biträde och 26 § första stycketrättshjälpslagen 1996:1619).Gällande bestämmer om överklagande av beslut omoffentligt biträde i sådana mål som avses i motionentar enligt utskottet hänsyn till barnets intresse iden utsträckning som kan anses vara befogad.Motionen Ju290 bör avslås.Medlemskap i motion Ju307 (m) begärs att reglerna rörandeutbildningskraven för att bli medlem i Sverigesadvokatsamfund skall ändras så att allajuristutbildningar som förmedlar vissa kunskaperskall ge möjlighet till medlemskap i samfundet.Advokat är den som är ledamot av Sverigesadvokatsamfund (8 kap. 1 § andra stycketrättegångsbalken). För att bli ledamot krävs bl.a.att man har avlagt de kunskapsprov som ärföreskrivna för behörighet till domarämbete (8 kap.2 § första stycket 2). De kunskapsprov som avses ärjuris kandidatexamen och juristexamen (4 kap. 1 §och kungörelsen 1964:29 angående kunskapsprov förbehörighet som domare, m.m.).Advokatsamfundets styrelse får i enskilda fallmedge undantag från dessa krav beträffande den somär auktoriserad som advokat i en annan stat ienlighet med där gällande bestämmelser. Det finnsäven möjlighet för den som genomgått utbildning somkrävs för att bli advokat i en stat inom Europeiskaunionen, Europeiska ekonomiska samarbetsområdeteller i eller som blivit auktoriserad somadvokat i , , eller ienlighet med där gällande bestämmelser att undervissa förutsättningar bli ledamot i samfundet.Under en lång tid har det i funnits enenhetlig juristutbildning och denna utbildning harlett fram till juris kandidatexamen. De mål som enstudent skall ha uppnått för att erhålla en sådanexamen regleras i bilaga 2 till högskoleförordningen(1993:100). Examen uppnås efter fullgjordakursfordringar om sammanlagt 180 poäng. För atterhålla juris kandidatexamen skall studenten haförvärvat sådana teoretiska kunskaper ochfärdigheter främst inom civilrätt, processrätt,straffrätt, statsrätt, förvaltningsrätt, finansrättoch internationell rätt som behövs för att kunnakomma i fråga för anställning som domare ochverksamhet som advokat. Han skulle vidare haförvärvat kännedom om sådana samhälls- ochfamiljeförhållanden som påverkar kvinnors och mänslivsbetingelser, förvärvat kunskaper om hur fysisktoch psykiskt våld påverkar kvinnor och män samt fåttinsikt i sådana ämnesområden, t.ex. rättshistoria,allmän rättslära och ekonomi, som kan vara avsärskild betydelse för tillämpningen av de juridiskakunskaperna.Under 1990-talet började emellertid en ny typ avjuristutbildningar växa fram, t.ex. detaffärsjuridiska magisterprogrammet medEuropainriktning vid . Dessautbildningar, som ofta kombinerar juridik med t.ex.ekonomi- och språkstudier, omfattar färre poängjuridik än vad en juris kandidatexamen gör. Dåutbildningarna inte uppfyller kravet på en juriskandidatexamen ger de inte heller behörighet fördomarämbete. Den som genomgår en sådan utbildning ärföljaktligen även utestängd från möjligheten att bliledamot i advokatsamfundet.Den som vill bli medlem i advokatsamfundmåste utöver övriga behörighetskrav från år 2004även ha avlagt en godkänd advokatexamen.Enligt vad utskottet inhämtat frånJustitiedepartementet finns det finns inga planer påatt ändra reglerna för medlemskap i advokatsamfundetvad gäller kraven på juris kandidatexamen.Utskottet vill framhålla att regleringen avadvokatväsendet syftar bl.a. till att tillgodose denrättsökande allmänhetens behov av kvalificeradeombud och biträden. Kraven för medlemskap iadvokatsamfundet innebär en trygghet för den somvänder sig till en advokat. Att ändra kraven så attäven juristutbildningar som inte uppfyller kraven påen juris kandidatexamen ger behörighet skulleinnebära en sänkning av kraven för att bli ledamotav samfundet. Utskottets utgångspunkt är således attgällande bestämmelser är väl avvägda och börbehållas. I vart fall saknas underlag för någotannat ställningstagande . Utskottet avstyrkerbifall till motion Ju307.Målsägandebiträde för efterlevandeI motion Ju320 (m) begärs en möjlighet att förordnamålsägandebiträde för efterlevande till någon somdödats genom brott.För att målsägandebiträde skall kunna förordnaskrävs först och främst att den som skall ha biträdetkan betraktas som målsägande. Av 20 kap. 8 § fjärdestycket följer att målsägande ärden mot vilken brott har blivit begånget eller somdärav blivit förnärmad eller lidit skada. För attmålsägandebiträde skall kunna förordnas krävsvidare, såvitt nu är i fråga, att det med hänsyntill målsägandens personliga relation till denmisstänkte eller andra omständigheter kan antas attmålsäganden har behov av sådant biträde.Utskottet har tidigare avstyrkt liknande yrkandenom målsägandebiträde för efterlevande, bl.a. våren2001 i samband med behandlingen avbrottsofferpropositionen (bet. 2000/01:JuU20 s. 13).Utskottet anförde då att det höll med motionären omatt efterlevande kan ha behov av stöd i samband medrättegången och utskottet påpekade att det i denpraktiska rättstillämpningen förekommer attefterlevande fått ett målsägandebiträde förordnat.Att införa en möjlighet att förordnamålsägandebiträde för den som inte kan betraktas sommålsägande framstod emellertid som principiellttveksamt, en inställning som också regeringenintagit. Utskottet noterade att regeringen i denaktuella propositionen aviserade en översyn avmålsägandebiträdesinstitutet och ansåg att dennaborde avvaktas. Någon översyn har ännu inte gjorts.Utskottet behandlade senast frågan om målsägandeför efterlevandet i ett betänkande om våldsbrott ochbrottsoffer (bet. 2001/02:JuU11). Utskottet såg dåinte anledning att inta någon annan inställning äntidigare.Sedan dess har i sittbetänkande - utredning om en utredning(SOU 2002:37) föreslagit en utvidgning avmöjligheterna att förordna målsägandebiträde förefterlevande. I betänkandet föreslås en rätt tillmålsägandebiträde för efterlevande till någon somavlidit antingen under vistelse i polisarrest ellergenom något som en anställd inom polisen gjort itjänsten. Motsvarande föreslås gälla om någonskadats allvarligt (s. 153).Utskottet finner inte skäl att nu frångå sinatidigare uttalanden i frågan om målsägandebiträdeför efterlevande. Motion Ju320 avstyrks.Målsägandens rätt att yttra sigI motion Ju280 (m) efterfrågas en uttrycklig rättför målsäganden att inför domstol avge sinberättelse om hur brottet har påverkat honom ellerhenne oavsett om detta har betydelse för utgången imålet.Utskottet har behandlat en liknande fråga om enrätt för målsäganden att yttra sig tidigare (bet.2000/01:JuU20).I betänkande Brottsoffer -Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40)föreslogs att målsägandes rätt att ställa frågortill bevispersoner utvidgas till att gälla ävensådana målsägande som inte för talan.Under remissbehandlingen riktades kritik motförslaget. Kritiken gick i huvudsak ut på att dethär rör sig om mål där målsäganden inte för talanvare sig genom att biträda åtalet eller genom attföra talan om skadestånd. Målet rör således endastsjälva ansvarsfrågan, och frågor som låg vid sidanav ansvarsfrågan skulle tynga processen i onödan. Ommålsäganden vill kunna ställa frågor vore lösningenpå det enligt remissinstanserna att biträda åtalet.Utskottet anförde bl.a. att rättegången syftartill att pröva den talan som ligger på rättens bord.Om målsäganden vill agera som part i rättegångenkrävs inte mer av honom eller henne än att hanbiträder åtalet. Detta sker genom att målsägandenunderrättar domstolen om det. En målsägande som ärpart har naturligtvis rätt att till slutförande avsin talan anföra det han eller hon finnernödvändigt. Mot denna bakgrund ansåg utskottet attgällande regler tillgodosåg de anspråk påmöjligheter att yttra sig som kan vara befogade isamband med rättegången (bet. 2000/01:JuU20 s.24-25).I praxis förekommer att målsäganden beredstillfälle att yttra sig även om frågor som inte hardirekt betydelse för bedömningen av åtalet.Utskottet vidhåller sina tidigare uttalandenrörande målsägandens möjligheter att yttra sig.Gällande lagstiftning och praxis ger enligtutskottet målsäganden möjlighet att inför domstolavge sin berättelse om hur brottet har påverkathonom eller henne i den utsträckning som kan ansesvara befogad. Motion Ju280 avstyrks i nu behandladdel.VittnenKronvittnenI motion Ju364 (fp) begärs att möjligheten attinföra ett system med s.k. kronvittnen i svensk rättbör utredas.Med kronvittnen förstås att en person som begåttbrott slipper straff eller får ett lindrigare straffför att han lämnar uppgifter till polisen som är avavgörande betydelse för att ett brott ut.I vissa andra länder finns en sådan möjlighet.Svensk lagstiftning medger emellertid inte en sådanordning. Enligt bestämmelserna i rättegångsbalkenfår man under ett förhör inte använda löften ellerförespeglingar om särskilda förmåner för attframkalla bekännelser eller uttalanden i vissriktning (23 kap. 12 § ).Bestämmelsen avser att garantera bl.a. attuppgifterna lämnas utan påtryckning och är de somden hörde kan förväntas vidhålla under en framtidarättegång.1998 års ansåg i sittslutbetänkande Vägvalet - Den narkotikapolitiskautmaningen (SOU 2000:126) att det inte bör införasnågot system med kronvittnen i svensk rätt (s. 198).I sin diskussionspromemoria nr 11, Kontroll av denillegala handeln - åtgärder för att begränsatillgången på narkotika, anförde kommissionen bl.a.att möjligheterna att få mildare straff i och försig kanske skulle öka den misstänktes samarbetsviljanär det gäller att lämna uppgifter till polisen.Enligt kommissionen finns det emellertid starkabetänkligheter mot en sådan ordning. Det kan t.ex.inte uteslutas att sanningshalten starkt måsteifrågasättas just av den anledningen att uppgifternalämnats för att personen i fråga själv skall kommalindrigare undan. ansåg detfinnas så starka principiella skäl mot att införakronvittnen i svensk rätt att man bör avstå fråndet.I en debatt i omEU-harmonisering av lagstiftning på de process-,straff- och polisrättsliga områdena uttaladejustitieministern att det enligt hans mening intebör införas ett system med kronvittnen i svenskrätt.Utskottet avstyrkte motionsyrkanden motsvarandedet nu väckta (bet. 2001/02:JuU7 s. 26).Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan ochavstyrker bifall till motion Ju364 i här behandladdel.VittneskallelserI motion Ju249 (c) begärs att vittneskallelser börutformas på ett varsammare sätt så att den somvittnar känner att han eller hon gör en insats församhället.Den som skall höras som vittne vid allmän domstolskall enligt 36 kap. 7 § kallas vidvite att infinna sig vid förhandling inför rätten. Ikallelsen till vittnet skall lämnas behövligauppgifter om parterna och målet samt i korthet angesvad förhöret gäller. Vittnet skall även erinras omsina rättigheter och skyldigheter. att om han eller hon uteblir kan vitet dömasut och rätten förelägga nytt vite, om målet utsättstill senare dag, eller förordna att han eller honskall hämtas till rätten antingen ellertill den senare dagen. Vittnet skall även erinras omatt han eller hon kan förpliktas att i skäligomfattning ersätta en part de kostnader som vittnetsutevaro orsakat parten. Vidare skall vittnetupplysas om sin rätt till ersättning för kostnaderför resa och uppehälle samt för tidsspillan.Enligt vad utskottet inhämtat från Domstolsverketpågår ett arbete med utformning av kallelser m.m. isamband med att det nya verksamhetsstödet, ,skall införas vid domstolarna. Målsättningen är attVera skall vara infört vid samtliga domstolar vidutgången av . Arbetet med att utformakallelser och andra handlingar sker i nära samarbetemed såväl domstolarna som andra myndigheter, bl.a.Brottsoffermyndigheten.Domstolsverkets arbete med att utforma kallelserbör enligt utskottets mening inte föregripas, ochutskottet avstyrker bifall till motion Ju249 i härbehandlad del.StrafföreläggandenI motion Ju364 (fp) begärs en möjlighet att låtastrafföreläggande avse även fängelse.Strafföreläggande är en summarisk process i vilkenåklagaren kan lagföra brott som hör under allmäntåtal. Reglerna om strafföreläggande finns i 48 kap.rättegångsbalken och i strafföreläggandekungörelsen(1970:60).Strafföreläggande innebär att den misstänkte tillgodkännande eller föreläggsett bötesstraff efter vad åklagaren anser attbrottet bör föranleda. Strafföreläggande får vidareavse villkorlig dom eller sådan påföljd i föreningmed böter i fall då det är uppenbart att rättenskulle döma till sådan påföljd. Detta gäller dockinte för brott som har begåtts av någon som intefyllt eller om det finns anledning att förenaden villkorliga domen med föreskrift omsamhällstjänst. Vidare kan ett strafföreläggandeockså omfatta ett enskilt anspråk som avserbetalningsskyldighet.Är ett brott förenat med egendoms förverkandeeller annan sådan särskild rättsverkan i form avavgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond,skall också den särskilda rättsverkan föreläggas denmisstänkte till godkännande. Detsamma gäller kostnadför blodprovstagning och blodundersökning som avserden misstänkte och som har gjorts för utredning ombrottet.Ett strafföreläggande utfärdas av åklagare.Strafföreläggandet eller ett skriftligt besked omdess innehåll skall lämnas eller sändas till denmisstänkte för godkännande. Har ettstrafföreläggande godkänts, gäller det somlagakraftvunnen dom. Godkänner den misstänkte inteföreläggandet, skall åtal normalt väckas. Ettgodkännande som sker sedan åklagaren utfärdatstämning eller stämningsansökan är utan verkan.Utskottet har tidigare haft att ta ställning tillmotionsyrkanden motsvarande det nu framställda.Efter en grundlig redovisning av de gällandebestämmelserna på området - och motiven för dessa -framstod det enligt utskottets mening somklart olämpligt att utvidga tillämpningsområdet förstrafföreläggande på det sätt motionärerna begärt.Utskottet anförde att här inte bara bör framhållasatt det från rättssäkerhetssynpunkt framstår somoacceptabelt att frihetsberövande skulle kunna skeutan domstolsprövning utan också att allvaret i engärning som förskyllt fängelse bör inskärpas genomlagföring inför domstol. Härtill kommer, fortsatteutskottet, att det framstår som principielltfelaktigt att i ännu ett avseende ge en åklagarestörre möjlighet att bestämma påföljd än vad somtillkommer en ensam lagfaren domare. Utskottetavstyrkte motionsyrkandet (bet. 1999/2000:JuU18 s. 4f) och vidhöll denna sin inställning (bet. 2000/01:JuU32 s. 17) och (bet.2001/02:JuU7 s. 21 f).Utskottet har inte någon annan uppfattning i dagoch avstyrker bifall till motion Ju364 i härbehandlad del.Enklare förfarande i snatterimålI motion Ju365 (kd) förordas ett enklare förfarandei fråga om snatteri.Utskottet har tidigare behandlat liknandeyrkanden, (bet. 1999/2000:JuU6 s.34-35). Utskottet avstyrkte då ett yrkande om ettenklare förfarande i fråga om snatteri medhänvisning bl.a. till ett förslag frånRikspolisstyrelsen om utvidgade möjligheter förpolisen att utfärda ordningsbot, vilket då bereddesi . Enligt förslaget - somförutsatte en ändring i 48 kap. 13 § RB - skulle enpolisman kunna utfärda ordningsbot för brott påvilket det kunde följa penningböter. Med en sådanförändring skulle samtliga brott för vilka böter varföreskrivet kunna beivras med ordningsbot. Förslagettog bl.a. sikte på snatterier.En förutsättning för ordningsbot är enligt 48 kap.13 § att det för brottet endast ärstadgat penningböter. Med de nuvarande reglerna kansåledes ordningsbot inte komma i fråga vid snatteri,då straffskalan för detta brott innehåller såvälböter som fängelse.Åklagarutredningen -90 tog i sitt betänkande Ettreformerat åklagarväsende (SOU 1992:61) ställningför en ordning som innebar att det skulle blimöjligt att ge föreläggande om ordningsbot vidsnatteri. Då frågan behandlades i propositionen omett effektivare brottmålsförfarande (prop.1994/95:23, JuU2, rskr. 40) lades emellertid intenågot sådant förslag fram. Skälen härför var attförslaget inte tycktes medföra någraeffektivitetsvinster samt att det avrättssäkerhetsskäl ansågs vara tveksamt om förslagetborde genomföras.Vad gäller effektivitetsvinsten sades det ipropositionen att det, för att det över huvud tagetskulle vara aktuellt att genomföra förslaget, måstestå klart att detta leder till en effektivareanvändning av de befintliga resurserna förbrottsbekämpningen. hade i sittbetänkande tagit upp en del praktiska svårigheter isammanhanget, och den mest påtagliga invändningenmot förslaget var enligt regeringens mening att det,särskilt i de större städerna, är relativt sällansom polis kommer till platsen sedan ett snatteriupptäckts. Det sker i allmänhet endast dågärningsmannen inte kan identifieras, dvs. då haninte är känd och inte harlegitimation med sig. Utredningen görs i stället pådet sättet att en butikskontrollant ellermotsvarande får vissa uppgifter av den misstänkte påplatsen eller genom att polis kontaktas per telefonvarefter ett telefonförhör hålls med den misstänkte.Åklagarutredningen hade anfört att förslaget kundefå genomslag endast om polis tillkallas i störreutsträckning än . Man måste här väga in attordningsbot endast kan komma i fråga i vissa fall.Då detta inte är möjligt, t.ex. för att dettillgripnas värde är för högt, innebär utryckningenendast ett merarbete jämfört med de rutiner somtillämpas i dag.Regeringen ansåg således att det inte bordeinföras någon möjlighet till ordningsbot vidsnatteri. gjorde ingen annan bedömning då.I juni 1999 föreslog i enskrivelse till regeringen utvidgade möjligheter förpolisen att utfärda ordningsbot i enlighet med vadsom redovisats ovan.Beredningen för rättsväsendets utveckling tog uppfrågan om ordningsbot för snatteri i sittdelbetänkande Snabbare lagföring 3 - Snatteribrott(SOU 2002:44). Beredningen har föreslagit enutvidgning av tillämpningsområdet förordningsbotsinstitutet. I betänkandet har ävenföreslagits andra åtgärder för att förkorta dengenomsnittliga genomströmningstiden frånbrottsanmälan till dom och verkställighet, bl.a. enförsöksverksamhet under , medstart , med förenklad handläggningvid snatteribrott.Betänkandet bereds i Regeringskansliet.Remisstiden gick ut och fortsatt beredningpågår nu i Justitiedepartementet.Utskottet håller med motionärerna om att det finnsskäl som talar för att lagföringen för snatteribrottbör kunna ske mer effektivt. I avvaktan påresultatet av det beredningsarbete som pågår ifrågan bör dock inte uttala sig. MotionJu365 avstyrks i denna del.Överprövning av åtalsbeslutI motion Ju342 (kd) begärs att en utredning görs ommöjligheten att överpröva åtalsbeslut.Utskottet har behandlat frågan om överprövning avåtalsbeslut tidigare, senast i ett betänkande medanledning av en proposition från regeringen rörande7 kap. (bet. 2000/01:JuU23 s. 6 f).Möjligheterna för högre åklagare att överprövalägre åklagares beslut härleds ur bestämmelserna omde högre åklagarnas ansvar för åklagarverksamhetenoch deras möjlighet att ta över arbetsuppgifter frånlägre åklagare.Själva överprövningsförfarandet är inteförfattningsreglerat. Däremot gäller av riksdagengodkända riktlinjer för verksamheten iRiksåklagarens kansli (JuU 1984/85:30).Sammanfattningsvis innebär de följande. Ettåklagarbeslut som kommer att prövas av domstol,t.ex. ett åtalsbeslut, tas normalt inte upp tillprövning. Det sker inte heller någon överprövning avbeslut som kan prövas av domstol, t.ex. beslut ombeslag. Vidare prövas åklagarbeslut i princip endastav en högre åklagare. Det står dock riksåklagarenfritt att ta upp ett överprövningsbeslut tillprövning eller direkt pröva ett beslut av åklagaresom ännu inte överprövats. Riktlinjerna innebärockså att det krävs ett legitimt intresse för att fåen framställning prövad. Brottsmisstänkta,tilltalade och målsägande, liksom myndigheter medtillsynsuppgifter, anses ha ett sådant intresse.Slutligen anses att en högre åklagare kan ta upp enlägre åklagares beslut till överprövning trots attdet beslutet med hänsyn till riktlinjerna normaltsett inte skulle bli föremål för överprövning.Exempelvis är det alltid nödvändigt att överprövaett åklagarbeslut som inte vilar på laglig grund,även om beslutet senare kan upphävas av domstol.När det gäller praxis i fråga omöverprövningsverksamheten inhämtade utskottet isamband med betänkande 2000/01:JuU23 följande.Flertalet av de framställningar som kommer in tillRiksåklagaren rör åklagarbeslut som redanöverprövats en gång. Dessa beslut prövas normaltinte i sak. Om ett åklagarbeslut har fattats avkammaråklagare och beslutet inte har prövats av enöverordnad åklagare överlämnas ärendet tillvederbörande åklagarmyndighet. För att Riksåklagarenskall ta upp ett tidigare överprövat beslut till nyfullständig sakprövning krävs antingen att dettillkommit nya fakta som ger underlag för en förnyadbedömning eller att det uppdagas sådana fel ihandläggningen som kan ha påverkat utgången. Vem somhos Riksåklagaren fattar beslut iöverprövningsärenden är en fråga som regleras imyndighetens arbetsordning.Överprövningsverksamheten vid åklagarmyndigheternautövas enligt de riktlinjer som redovisats.Prövningen av dessa ärenden sker huvudsakligen av debiträdande överåklagarna.Utskottet konstaterade att riksdagengodkänt riktlinjer för hur överprövningsförfarandetskall gå till (bet. 2000/01:JuU23 s. 6 f). I den måndet behövdes mer detaljerade föreskrifter i ämnetvar det rimligt att det skedde i form avföreskrifter inom åklagarväsendet. I sammanhangetpåpekade utskottet också att påförslag av utskottet beslutat ett tillkännagivandeom att regeringen skulle låta utreda frågan om ettoberoende organ för tillsyn över polisen ochåklagarna (bet. 1999/2000:JuU11 s. 5).Frågan utreds av Kommittén om tillsynen överpolis- och åklagarväsendena (dir. 2000:101 och2002:82), som beräknas avsluta sitt arbete den 1 maj2003.Utskottet anser att pågående utredningsarbete böravvaktas. Mot den bakgrunden föreslår utskottet attriksdagen avslår motion Ju342.Straffprocessuella tvångsmedelHemliga tvångsmedelI några motioner behandlas frågor om hemligatvångsmedel. I motionerna Ju249 (c) och Ju357 (kd)anser motionärerna att buggning bör tillåtas ikampen mot den grova brottsligheten. I motion Ju267(v) begärs bl.a. en oberoende utvärdering av dehemliga tvångsmedlen, en lagreglering av samtligahemliga tvångsmedel, inrättande av ett oberoendekontrollorgan samt att den som utsatts för hemligttvångsmedel underrättas om detta. I motion Ju306 (s)framställs i allmänna ordalag yrkanden omlagstiftning mot grov brottslighet, t.ex. buggning.I motion Ju281 (m) föreslås en kartläggning avpolisens arbetsmetoder, bl.a. beträffandeförutsättningarna för hemlig avlyssning. Slutligenbegärs i motion Ju364 (fp) vissa åtgärder mot grovbrottslighet, bl.a. att buggning tillåts.I april 2000 presenterade regeringen enlagrådsremiss om hemlig avlyssning m.m. I remissenföreslog regeringen bl.a. att buggning skulleinföras som ett nytt hemligt tvångsmedel, benämnthemlig avlyssning, vid vissa typer av brott ochunder vissa förutsättningar. Vidare föreslogregeringen vissa utvidgningar av tvångsmedlen hemligkameraövervakning, hemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning. Här kan också nämnas att det enligtförslaget skulle införas ett system med offentligaombud i ärenden om hemliga tvångsmedel i syfte attöka enskildas rättssäkerhet.