bet · GQ01KU23 · 2003-04-28 00:00:00 — Enligt 24 § avses med nummerpresentation enteletjänst i ett allmänt tillgängligt telenät sommedger presentation av det anropande telefonnumret.En anropande abonnent skall enligt 25 § ha möjlighetatt enkelt och kostnadsfritt varaktigt skyddas motnummerpresentation. En anropande användare skall hamöjlighet att på motsvarande sätt förhindranummerpresentation vid enstaka samtal.Konstitutionsutskottet behandlade i betänkande1999/2000:KU7 en motion i vilken föreslogs attriksdagen som sin mening skulle ge regeringen tillkänna vad som anförts i motionen om vikten av attkunna ringa till myndigheter utan att den användatelefonens nummer presenteras. Utskottet ansåg attdet är angeläget att enskilda även telefonledes kankontakta myndigheter anonymt för att lämna uppgifteroch begära upplysningar samt att det inte ärsjälvklart att det är den enskilde som skall bäraansvaret för att anonymiteten upprätthålls.Utskottet menade att regeringen bör låta frågan omhur anonymiteten skall kunna upprätthållas förenskilda som kontaktar myndigheter per telefon, utanatt den enskilde själv skall behöva vara aktiv, bliföremål för överväganden i något lämpligtsammanhang. Med anledning av motionen föreslogutskottet att som sin mening skulle geregeringen till känna vad utskottet anfört.Riksdagen följde utskottet (rskr. 1999/2000:51).Frågan om nummerpresentation har därefterbehandlats i departementspromemorian Några frågor ommyndigheternas service (Ds 2001:25). Enligtpromemorian finns det generellt sett inget påtagligtbehov hos myndigheterna av tillgång till tjänstennummerpresentation. Med hänsyn till de tveksamhetersom tjänsten kan ge upphov till när det gällerallmänhetens möjligheter till förtroliga kontaktermed myndigheterna, t.ex. vid utövandet av rätten attfå del av innehållet i allmänna handlingar, börmyndigheterna därför inte använda sig av tjänstenför externa telefonsamtal annat än om den är avväsentlig betydelse för att verksamheten skall kunnabedrivas på ett ändamålsenligt och effektivt sätt,t.ex. inom räddningstjänsten och polisen. Någonförfattningsreglering av saken är, enligtpromemorian, dock inte påkallad i nuläget.Myndigheterna förutsätts självmant iakttaerforderlig återhållsamhet på detta område.PropositionenRegeringen förutsätter att myndigheterna självmantiakttar den försiktighet som är påkallad när detgäller användning av nummerpresentation och anseratt det i varje fall inte är påkallat meden författningsreglering av saken.Det torde enligt regeringens mening kunnakonstateras att det inte föreligger något merapåtagligt behov hos myndigheterna av tillgång tillnummerpresentation för externa telefonsamtal. Ivarje fall väger de skäl tyngre som talar emot engenerell användning av tjänsten. Regeringen uttalaratt myndigheterna därför bör, om det är teknisktmöjligt, avstå från att använda sig av denna tjänstannat än om den är av väsentlig betydelse för attverksamheten skall kunna bedrivas på ettändamålsenligt och effektivt sätt. Som exempel påverksamhet inom vilken nummerpresentation fyller ettsakligt och välmotiverat behov nämner regeringenräddningstjänsten. Ett annat exempel enligtregeringen kan vara s.k. servicetelefoner, däruppgifter om den uppringde med ledning av dettelefonnummer som uppringningen görs frånpresenteras på en kundmottagares datorskärm isamband med att denne tar emot samtalet.Regeringens bedömning överensstämmer i princip medbedömningen i den ovan nämndadepartementspromemorian (Ds 2001:25). I stort settsamtliga remissinstanser som har yttrat sig anslutersig till eller har inte något att invända mot dennabedömning.Frågor av teknisk artBakgrundI samband med att stat-kyrka-reformen trädde i kraftden upphävdes den dåvarandebestämmelsen i 5 § lagen (1976:633) om kungörande avlagar och andra författningar (prop. 1998/99:124,bet. 1999/2000:KU5, rskr. 1999/2000:45).Bestämmelsen avsåg kungörande av kyrkligaförfattningar. Ändringen innebar att Svenska kyrkansförfattningssamling inte längre omfattas avföreskrifterna. I det nämnda lagstiftningsärendettogs inte hänvisningarna i 6, 9 och 10 §§ till denupphävda bestämmelsen bort.I 12 § samma lag används ordet "besvär".För att göra lagtext lättbegripligare användsnumera ordet "överklagande" i stället för "besvär".Någon saklig ändring avses inte därmed.Bestämmelsen i 2 § andra stycket punkterna 4 och 5lagen (1988:205) om rättsprövning av vissaförvaltningsbeslut överensstämmer inte med denterminologi som används i andra författningar.PropositionenRegeringen föreslår att det görs en del justeringari lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andraförfattningar med anledning av dels det tidigareförbiseendet vad gäller hänvisningarna i 6, 9 och 10§§ till den numera upphävda bestämmelsen omkungörande av kyrkliga författningar, dels att ordet"överklagande" numera används i stället för "besvär"(12 §).Regeringen föreslår även att punkterna 4 och 5 i 2§ andra stycket lagen (1988:205) om rättsprövningförs samman. Ändringen innebär att bestämmelsenanpassas till den terminologi som används i andraförfattningar. Ändringen medför inte attbestämmelsens innebörd förändras i sak. Regeringenföreslår även en rent språklig ändring i punkt 8(tidigare punkt 9) i samma paragraf.Utskottets ställningstagandeUtskottet tillstyrker regeringens förslag omändringar i förvaltningslagen (1986:223), lagen(1976:633) om kungörande av lagar och andraförfattningar och lagen (1988:205) om rättsprövningav vissa förvaltningsbeslut. Utskottet delar ävenregeringens bedömningar i propositionen.Myndigheters service, m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden motioner omriktlinjer i förvaltningslagen för bemötandetav medborgare, utvidgad skyldighet förmyndigheter att meddela skriftliga beslut ochinförande av rätt till dröjsmålstalan. Vidareavstyrker utskottet en motion gällanderegelförenklingsarbete. Med hänvisning tillpågående arbete för en tillgängligarestatsförvaltning avstyrker utskottet ävenmotioner om utvidgad skyldighet förmyndigheter avseende tillgänglig informationoch kommunikation. Utskottet avstyrker ocksåen motion om rätt till utvidgad språkhjälpvid kontakt med myndigheter. Jämförreservationerna 1 (c), 2 (v, c, mp), 3 (m,fp, kd, c), 4 (m, fp, kd, c) och 5 (fp, c,mp).MotionerI motion 2002/03:K215 av ()föreslås att som sin mening tillkännagerför regeringen att en översyn bör göras avmyndigheternas servicepolicy. Myndigheternaspersonal bör utbildas för att bättre kunna bemötaalla medborgare på ett positivt och respektfulltsätt. Enligt motionären upplever människor alltförofta att de blir nonchalant bemötta vidmyndighetskontakter. Oklarheterna beträffandetidpunkten för myndigheternas svar eller beslut, ochformerna under vilka de meddelas, är sådanaatt de skapar oro bland de sökande.I motion 2002/03:K269 av m.fl. (v)anförs att det är viktigt att den enskilde alltidfår ett skriftligt besked liksom skriftligupplysning om hur beslut överklagas. Därför föreslåsi motionen att förvaltningslagen bör ändras så attmyndigheten åläggs att underrätta den sökandeskriftligen om det beslut som fattats med anledningav hans eller hennes ansökan. Motionärerna föreslåratt begär att regeringen återkommer tillriksdagen med förslag till sådan ändring avförvaltningslagen.I motion 2002/03:K363 av m.fl.(kd) föreslås att begär att regeringenlägger fram förslag till lag om dröjsmålstalan. I enrättsstat är det viktigt att medel står till budssom garanterar den enskilde medborgarens rätt säker och snabb handläggning av ett ärende. Dettaär enligt motionärerna särskilt angeläget vad gällerfall av myndighetsutövning mot den enskilde. Enförstärkning av den enskildes ställning gentemot denoffentliga förvaltningen föreslås därför genominförandet av en s.k. dröjsmålstalan. En sådan talanger den enskilde en möjlighet att i domstol fåprövat om ett förvaltningsärende onödigt uppehållshos den myndighet som har att fatta beslut iärendet. Möjlighet till dröjsmålstalan bör enligtmotionärerna finnas avseende förvaltningsärenden somomfattar myndighetsutövning mot den enskilde.I motion 2002/03:K226 av () begärsen översyn av förvaltningslagen i syfte att sätta entydlig tidsgräns för myndigheters svar tillmedborgare. Därvid anförs att en "rimlig" tidsgränsär att medborgare skall få svar från statligmyndighet . Ett svar kan då i vissafall innehålla besked om att svar i sakfrågan dröjerytterligare samt om orsak till detta.Motionären anser att samma regel bör omfatta allamyndigheter på såväl nationell som regional ochlokal nivå.I motion 2002/03:K241 av m.fl. (c)föreslås att som sin mening tillkännagerför regeringen att det gentemot statliga myndigheteroch förvaltning bör inrättas en medborgarnasrättighetslista. En sådan rättighetslista börinnehålla krav på att dröjsmål inte får förekommautan giltiga skäl samt en längsta tid innanmedborgaren får svar från myndigheten ellerverkställigheten genomförs. Den bör också innehållakrav på vänligt och korrekt bemötande frånmyndigheters företrädare (yrkande 36).I motion 2002/03:So296 av m.fl.(c) föreslås att begär att regeringenlägger fram förslag till ändring i förvaltningslagensom innebär att lagen förses med riktlinjer förbemötandet av medborgare (yrkande 3).I motion 2002/03:K336 av ()föreslås att som sin mening tillkännagerför regeringen att en börtillsättas med uppgift att se över och förenkla helasamhällsbyråkratin. Mångfalden av lagar och reglerblir enligt motionären allt större. Många människorkänner inte till lagstiftningen och vet inte hellervart man skall vända sig för att få svar på sinafrågor. Som exempel nämner motionären plan- ochbygglagen och regler för att starta eget.Utgångspunkten för kommissionens arbete bör vara attgöra mindre byråkratiskt och svenskarnasvardag enklare.I motion 2002/03:K334 av de () föreslås att som sin meningtillkännager för regeringen att det bör framgå avlagstiftningen att synskadade som kan läsa ochskriva punktskrift har rätt att kommunicera medmyndigheterna med hjälp av sitt skriftspråk (yrkande2).I motion 2002/03:K359 av ()föreslås att som sin mening tillkännagerför regeringen att regeringen bör ta initiativ tillatt utveckla information på myndigheternas hemsidorpå lätt svenska och att behoven hos språkstörda ochandra grupper med funktionshinder tas på stortallvar i det fortsatta utvecklingsarbetet förmyndigheters information på Internet.I motion 2002/03:K299 av () föreslåsatt som sin mening tillkännager förregeringen att myndighetsstrukturen skall inkluderaäven tjänster som utförs av den svartatjänstemarknaden och som vänder sig till invandraremed bristande kunskaper i svenska språket. Somexempel nämner motionären hjälp med att få enblankett ifylld. I stället bordekonsumentsekreterarnas uppgifter kunna vidgas tillatt omfatta sådan service.BakgrundBemötande och serviceskyldighetEnligt 1 kap. 2 § regeringsformen skall denoffentliga makten utövas med respekt för allamänniskors lika värde och för den enskildamänniskans frihet och värdighet. Enligt 1 kap. 9 §regeringsformen skall domstolar samtförvaltningsmyndigheter och andra som fullgöruppgifter inom den offentliga förvaltningen i sinverksamhet beakta allas likhet inför lagen samtiaktta saklighet och opartiskhet.Enligt 4 § förvaltningslagen skall varje myndighetlämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådanhjälp till enskilda i frågor som rör myndighetensverksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i denutsträckning som är lämplig med hänsyn till frågansart, den enskildes behov av hjälp och myndighetensverksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras såsnart som möjligt.Bestämmelsen innebär att myndigheterna skallhjälpa enskilda, varmed inte bara menas enskildaindivider utan också företag, organisationer ochandra privaträttsliga subjekt (prop. 1985/86:80 s.59), att ta till vara sin rätt iförvaltningsärenden. Det kan gälla exempelvisupplysningar om hur man gör en ansökan, råd om vilkahandlingar som bör bifogas och hjälp med att fylla iblanketter. Bestämmelsen ger uttryck för principenatt myndigheter har ett ansvar för att deras ärendenblir tillräckligt utredda. innebär den attmyndigheten kan och bör anpassa sin service till denaktuella arbets- och resurssituationen. Försåvittskäl föreligger som talar emot att en myndighethjälper en enskild skall dessa vägas mot denenskildes behov av hjälp (prop. 1985/86:80 s. 60).Myndigheterna skall enligt 5 § förvaltningslagenta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Omsärskilda tider för detta är bestämda skallallmänheten underrättas om dem på ett lämpligt sätt.En myndighet skall ha öppet under minst två timmarvarje helgfri för att kunna ta emotoch registrera allmänna handlingar och för att kunnata emot framställningar om att få ta del av allmännahandlingar som förvaras hos myndigheten. Dettagäller dock inte om en sådan dag ärmidsommarafton, eller nyårsafton.Bestämmelsen innebär att myndigheterna skall varatillgängliga för allmänheten i så stor utsträckningsom möjligt (prop. 1985/86:80 s. 61), men denhindrar inte att de begränsar sitt öppethållande,t.ex. sin telefonservice till vissa timmar ,när det är nödvändigt. Frågan hur långtgåendebegränsningar som kan göras är inte bara enresursfråga utan skall bedömas med hänsyn till ocksåverksamhetens art.I en kommentar till förvaltningslagen uttalas attomfattningen av myndigheternas serviceskyldighet ären avvägningsfråga (och , Nya förvaltningslagen med kommentarer, 5uppl., 1999, s. 57). Det ligger i sakens natur attdelade meningar kan uppkomma om hur avvägningen börgöras och att den enskilde i viss mån blir beroendeav myndighetens uppfattning. Myndigheten får dockinte handla godtyckligt utan måste här som annarsiaktta saklighet och opartiskhet och beakta allaslikhet inför lagen (1 kap. 9 § RF).Justitieombudsmannen () skall enligt 12 kap. 6 §regeringsformen utöva tillsyn över tillämpningen ioffentlig verksamhet av lagar och andraförfattningar. Exempel på hur långtserviceskyldigheten sträcker sig ges av JO i ettuttalande rörande omfattningen av allmänhetensmöjligheter att per telefon komma i kontakt med enmyndighets tjänsteman (2000/01 s. 529). I en anmälanriktad mot en vårdcentral ifrågasattes etttelefonkösystem som innebär att telefonisten taremot telefonsamtalet och att sedan personalen ringerupp den som ringt samt att telefonisten (som taremot samtalet) sitter på en annan myndighet (ettkommundelskontor). Vidare uppgavs i anmälan attbegäran om att få ta del av en tjänstemansdirekttelefonnummer inte hade efterkommits. Medbeaktande av att mätningar som genomförts hade visatatt en stor majoritet av patienterna var nöjda meddet sätt på vilket telefonkösystemet fungerar fannJO inte skäl att ifrågasätta självatelefonkösystemet. Inte heller systemet med denmyndighetsgemensamma telefonväxeln ansågs av JOmedföra att serviceskyldigheten åsidosätts. Medanledning av icke efterlevd begäran om att få utdirekttelefonnummer anförde JO följande. Avbestämmelserna i 4 och 5 §§ förvaltningslagenbeträffande myndigheternas serviceskyldighetenföljer att tjänstemän vid myndigheter skall varatillgängliga för allmänheten på så sätt att varjetjänsteman skall kunna nås personligen eller genomen annan tjänsteman, t.ex. en sekreterare. Med detavses dock inte att varje enskild tjänstemanstelefonnummer måste vara tillgängligt. Avgörandehärvidlag är hur myndighetens direktnummer ärdokumenterade inom myndigheten. Ifall direktnummerendast är upptagna i interna telefonlistor och intetas om hand för arkivering utgör dessaarbetsmaterial. Det föreligger då ingen skyldighetenligt bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen ochsekretesslagen att lämna ut listorna eller uppgifterdärur. Är direktnumren däremot intagna i en allmänhandling föreligger skyldighet att lämna ut dem.Regeringen redovisade i propositionen i medborgarnas tjänst (prop.1997/98:136) riktlinjer för och kraven på denframtida statliga förvaltningen. Propositionenantogs av en enig riksdag (bet. 1997/98:KU:31, rskr.1997/98:294-296).Utifrån de riktlinjer som angavs i propositionenhar regeringen inlett ett flerårigtförvaltningspolitiskt handlingsprogram, i demokratins tjänst - etthandlingsprogram (2000). Iprogrammet presenteras dels de grundläggande värdenoch förutsättningar som enligt propositionen ärvägledande, dels regeringens åtgärder för enlångsiktig utveckling av förvaltningen. Allt arbetei statsförvaltningen skall göras med utgångspunkt ide grundläggande värdena demokrati, rättssäkerhetoch effektivitet (s. 9). I programmet betonas attdet sätt på vilket förvaltningen fungerar, hur denstyrs, leds, organiseras och arbetar har avgörandebetydelse för människors förtroende för detdemokratiska samhällets funktionsduglighet, menockså för välfärd och ekonomisk tillväxt.Förvaltningen måste tillhandahålla tjänster på ettsådant sätt att den ger den största möjliga nyttaför medborgare, företag, kommuner, organisationerm.fl. inom givna ekonomiska ramar. Ett målbeträffande myndigheternas service till medborgareoch företag är att medborgare och företag skallkunna få information, ställa frågor, lämna uppgiftersamt uträtta andra ärenden när det passar dem,oberoende av kontorstider och geografisk belägenhet(s. 19). Ett annat viktigt mål härvidlag är att fåmedborgare och företag mer delaktiga iförvaltningens arbete med att utforma och erbjudasina tjänster. Bland regeringens åtgärder för bättreservice till medborgare och företag ingår bl.a. attutarbeta kriterier för den s.k. 24-timmarsmyndigheten i syfte att stimulera myndigheteratt utveckla elektroniska tjänster på ett sätt sompassar medborgares, företags och andra avnämaresbehov, en försöksverksamhet med servicedeklarationeri syfte att myndigheterna öppet skall redovisa sinaåtaganden vad gäller service samt skapa en dialogmed sina avnämare om hur servicen kan utvecklas ochi dialog med blivande och befintliga företagarevidareutveckla användningen av Internet genomsärskilda ingångar till relevant ochsituationsanpassad myndighetsinformation förföretagare i syfte att underlätta för företagsmyndighetskontakter och ge lättillgänglig ochinnehållsmässigt korrekt information om relevantaämnen (s. 20 f.). Ytterligare en åtgärd är ökadsamverkan mellan statliga och kommunala myndigheterför att definiera områden där ansvarsgränsen äroklar och skapa integrerade servicelösningar, dvs.lösningar som är gemensamma för statliga ochkommunala tjänster.Inom ramen för kvalitetsarbetet har regeringeninrättat en särskild myndighet, Statens kvalitets-och kompetensråd. Myndighetens verksamhet startadeden och den är enligt förordningen(1998:1647) med instruktion för Statens kvalitets-och kompetensråd en central förvaltningsmyndighetmed uppgift att i medborgarnas intresse stödja ochstimulera arbetet med kvalitetsutveckling ochkompetensförsörjning inom den statligaförvaltningen.I regeringens skrivelse 2000/01:151 Regeringensförvaltningspolitik, som behandlades avkonstitutionsutskottet (bet. 2001/02:KU24), redogörregeringen bl.a. för att omfattande informations-och utbildningsinsatser har genomförts för attpresentera innehållet i det förvaltningspolitiskahandlingsprogrammet. Målgrupper har framför alltvarit olika personalkategorier inom det statligaområdet, bl.a. har alla statsanställda fått en kortversion av programmet. Den nya tekniken har använtsi informationsspridningen. Ett e-brev har gått uttill alla statsanställda.Regeringen redovisar i budgetpropositionen för2003 (prop. 2002/03:1 utg.omr. 1) vilkainsatser som dittills genomförts och planerats inomramen för det förvaltningspolitiskahandlingsprogrammet. Regeringen gör bedömningen atthandlingsprogrammet har fått ett brett genomslag iförvaltningen (s. 7). Enligt regeringen har destatliga myndigheterna i allthögre grad vinnlagt sig om att vara tillgängliga ochserviceinriktade i sina kontakter med medborgare ochförtag. Utvecklingsarbetet kommeratt inriktas på att genomföra en rad olika åtgärdersom beskrivs i propositionen.Regeringen gav ett tjugotalmyndigheter och försäkringskassor i uppdrag attdelta i ett tvåårigt försök med servicedialoger ochserviceåtaganden. Uppdraget var ett av initiativen iregeringens förvaltningspolitiska handlingsprogramoch syftade till att pröva om servicedialoger ochserviceåtaganden bidrar till att utvecklamyndigheters service samt ökar medborgares ochföretags insyn och delaktighet i förvaltningensarbete. gav regeringen iuppdrag att i samråd med Statens kvalitets- ochkompetensråd samordna och ge metodstöd till dedeltagande myndigheterna samt lämna en samladredovisning av försöket. I försöket harmyndigheterna frågat medborgare och företag vad detycker om myndighetens service och tjänster.Synpunkterna har sedan tagits om hand i arbetet medatt utveckla verksamheterna. Myndigheterna har ocksåställt ut löften till medborgarna och företagen omvad de kan förvänta sig eller kräva när det gällert.ex. handläggningstider och bemötande.I februari 2003 lämnade Statskontoret sinslutrapport om försöket med servicedialoger ochserviceåtaganden, Lyssna för att lära och lova -utvärdering av en försöksverksamhet medservicedialoger och serviceåtaganden (Statskontoret2003:9). Sammantaget bedömer Statskontoret attservicedialoger och serviceåtaganden ärändamålsenliga arbetsmetoder för att få till stånden medborgarorienterad verksamhetsutveckling.Statskontoret anser därför att arbetet bör fortsättaoch spridas ytterligare i statlig förvaltning.Vidare förordar Statskontoret ingengenerell reglering av de berörda myndigheternasarbete med servicedialoger och serviceåtaganden.Styrningen bör i stället ske inom ramen för denårliga resultatstyrningen. På så sätt kan styrningenanpassas till enskilda myndigheters förutsättningar.Statens kvalitets- och kompetensråd bör enligtStatskontoret få i uppdrag att stödja myndigheternasfortsatta arbete.Vid behandling avregeringens proposition Statlig förvaltning imedborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136) behandladeutskottet bl.a. en motion i vilken det föreslogs attdet i förvaltningslagen borde införas riktlinjerbeträffande myndigheternas bemötande av medborgarna(bet. 1997/98:KU31). Utskottet menade att det tordevara mer effektivt att inom förvaltningen motverkafelaktigt bemötande av allmänheten genomutbildningsinsatser och andra liknande åtgärder ängenom att göra ändringar i förvaltningslagen.Utskottet avstyrkte motionen. Utskottet vidhölldenna uppfattning i betänkandena /2000:KU3,2000/01:KU3 och 2001/02:KU24 med anledning avmotioner om ändring i förvaltningslagen kringbemötandefrågor.Skriftlig underrättelseI 21 § förvaltningslagen föreskrivs att en sökande,klagande eller annan part skall underrättas ominnehållet i det beslut varigenom myndigheten avgörärendet om detta avser myndighetsutövning mot någonenskild. Parten behöver dock inte underrättas om detär uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emotoch kan överklagas skall parten underrättas om hurhan eller hon kan överklaga det. Parten skall dåockså underrättas om sådana avvikande meningar somavses i 19 § eller som har antecknats enligtsärskilda bestämmelser. Myndigheten bestämmer omunderrättelsen skall ske muntligt, genom vanligtbrev, genom delgivning eller på något annat sätt.Underrättelsen skall dock alltid ske skriftligt omparten begär det.Bestämmelsen innebär således bl.a. att det ärmyndigheten som bestämmer formen för underrättelsenmed den modifikation som följer av sista meningen istycket ovan. Genom lydelsen i paragrafen i den nyaförvaltningslagen blev det klarare attunderrättelsen kan ske i en enklare och billigareform än genom delgivning enligt delgivningslagen(prop. 1985/86:80 s. 71).Av justitieombudsmännens ämbetsberättelser framgåratt JO har uttalat att beslut, i vart fall ombeslutet går part emot, bör tillhandahållas parten iskriftlig form. För det fall myndigheten muntligenunderrättar part om ett beslut skall dettadokumenteras i akten (JO 1990/91 s. 417 och beslutav JO , dnr 945-2000).