bet · GQ01LU9 · 2003-03-18 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet ett femtiotalmotionsyrkanden från den allmänna motionstiden år2002 på de konsumentpolitiska och konsumenträttsligaområdena. Motionsyrkandena gäller bl.a. mål ochinriktning av konsumentpolitiken, den svenskainställningen i fråga om utformningen av denframtida lagstiftningen på EU-nivå, obeställd e-postreklam, könsdiskriminerande reklam, reklamriktad till barn, obligatorisk märkning av varor somtestats på djur, resegarantilagen,nätverksförsäljning, fakturaskojeri,konsumentinflytandet inom standardiseringen ochtvistlösning utom domstol.Utskottet föreslår att avslår samtligamotioner.I betänkandet finns nitton reservationer och ettsärskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Mål och inriktning förkonsumentpolitikenRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L247yrkande 1 och 2002/03:L319 yrkande 1.Reservation 1 (m, fp)2. Utformningen av den framtida EU-lagstiftningenRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L238yrkande 1 och 2002/03:L319 yrkande 4.Reservation 2 (fp)Reservation 3 (v)3. EffektlandsprincipenRiksdagen avslår motion 2002/03:L238 yrkande 2.Reservation 4 (v)4. Verksamheten vid KonsumentverketRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L247yrkande 5 och 2002/03:L319 yrkande 20.Reservation 5 (m, fp)5. Inrättande av ett konsumentdepartementRiksdagen avslår motion 2002/03:L319 yrkande 3.Reservation 6 (fp)6. Konsumenträtt och offentlig verksamhetRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L247yrkande 8 och 2002/03:L319 yrkande 15.Reservation 7 (m, fp, kd, c)7. Konsumentskydd vid elektronisk handelRiksdagen avslår motion 2002/03:L284.8. Obeställd e-postreklamRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L201,2002/03:L212, 2002/03: L231, 2002/03:L300 och2002/03:L315.Reservation 8 (kd, v, c)9. Nummerpresentation vidtelefonförsäljningRiksdagen avslår motion 2002/03:L269.10. Könsdiskriminerande reklamRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L253,2002/03:L287 och 2002/03: L305.Reservation 9 (v)11. Reklam riktad till barn, m.m.Riksdagen avslår motionerna 2002/03:L240,2002/03:L304, 2002/03: L331 samt 2002/03:L343yrkandena 2 och 3.Reservation 10 (v)12. Marknadsföring av finansiellatjänster avslår motion 2002/03:L306.13. SkuldfällorRiksdagen avslår motion 2002/03:L319 yrkande18.Reservation 11 (fp)14. Märkning av varor som testats på djurRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L221 och2002/03:MJ316 yrkande 9.Reservation 12 (v)15. S.k. smajlmärkningRiksdagen avslår motion 2002/03:L319 yrkande10.Reservation 13 (fp)16. NätverksförsäljningRiksdagen avslår motion 2002/03:L245.Reservation 14 (kd)17. FakturaskojeriRiksdagen avslår motion 2002/03:L210 yrkandena2 och 3.18. Resegarantilagens tillämpningsområdeRiksdagen avslår motion 2002/03:L263.19. Resegarantisystemets finansieringRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L311 och2002/03:L327.Reservation 15 (m, fp, kd, c)20. BarnhjälmarRiksdagen avslår motion 2002/03:L264.21. Konsumentinflytande inomstandardiseringenRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L272 och2002/03:N396yrkande 36.22. KonsumentorganisationerRiksdagen avslår motion 2002/03:L336.23. KonsumentundervisningRiksdagen avslår motion 2002/03:L247 yrkande 2i denna del.Reservation 16 (m, c)24. Konsumentvägledning för ekonomisktsvaga grupperRiksdagen avslår motion 2002/03:L319 yrkande17.Reservation 17 (fp, v)25. Frivillig konsumentvägledningRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L247yrkande 2 i denna del och 2002/03:L319 yrkande21.Reservation 18 (m, fp)26. Tvistlösning utom domstolRiksdagen avslår motion 2002/03:L247 yrkande10.Reservation 19 (m)den 18 mars 2003På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: IngerRené (m), (), (),(), (), TassoStafilidis (v), (), (), Rezene Tesfazion (s), (),(), (s),(), (), JohanLöfstrand (s), () och IngemarVänerlöv (kd).2002/03LU9BakgrundMål och inriktning för konsumentpolitikenVerksamhet med syfte att stödja konsumenter har enlång tradition i . Konsumentpolitiskariktlinjer har fastställts av vid femtillfällen - första gången . Därutöver harriksdagen och lagt fast mål ochinriktning för det svenska arbetet medkonsumentfrågor inom EU och ställt sig bakomregeringens förslag till handlingsplan för att nådet beslutade miljömålet ikonsumenpolitiken.Nu gällande riktlinjer för det nationella arbetetmed konsumentfrågor fastställdes av inovember 2001 (prop. 2000/01:135, bet. 2001/02:LU2,rskr. Riksdagsbeslutet innebär att denationella målen för konsumentpolitiken skall varaatt konsumenternas ställning och inflytande påmarknaden skall stärkas (inflytandemålet), atthushållen skall ha goda möjligheter att utnyttjasina ekonomiska och andra resurser effektivt(hushållningsmålet), att konsumenternas hälsa ochsäkerhet skall skyddas (säkerhetsmålet), att sådanakonsumtions- och produktionsmönster skall utvecklassom minskar påfrestningarna på miljön och bidrartill en långsiktigt hållbar utveckling (miljömålet)samt att konsumenterna skall ha tillgång till godvägledning, information och utbildning(kunskapsmålet). Målen är likställda och skall varastyrande såväl för det nationella arbetet som fördet svenska arbetet inom EU och andrainternationella forum. I samband med att denationella målen lades fast godkände ävenatt delmål skall anges för konsumentpolitiken. I denproposition som låg till grund för beslutredovisade regeringen vilka delmål som, enligtregeringens bedömning, borde gälla och vilkaåtgärder som regeringen avsåg att genomföra underrespektive delmål.I mars 2002 överlämnade regeringen skrivelsen2001/02:148 Mål och inriktning för det svenskaarbetet med konsumentfrågor i EU till . Iskrivelsen redovisade regeringen sin syn på mål ochinriktning för det svenska arbetet medkonsumentfrågor i EU de kommande fem åren. Vidarebehandlades övergripande frågor om bl.a.harmonisering av den konsumenträttsligalagstiftningen på EU-nivå, tillsyn ochkonsumentinflytande. Vad som anfördes i skrivelsenföranledde inga erinringar från sida(bet. 2001/02:LU28, rskr. 305).Konsumentpolitiken inom EUKonsumentpolitiken har fått ökad betydelse inom EU itakt med att samarbetet inom gemenskapen fördjupats.Det första konsumentpolitiska programmet antogsredan år 1975. Det dröjde dock till mitten av innan arbetet med konkreta konsumentpolitiskaåtgärder på gemenskapsnivå började att ta fart påallvar. Genom , som trädde ikraft , infördes i EG-fördraget dels iartikel 3 en punkt s (numera punkt t) som innebäratt gemenskapens verksamhet även skall bidra tillatt stärka konsumentskyddet, dels i artikel 129a(numera artikel 153) en särskild bestämmelse omkonsumentskydd.Amsterdamfördragets ikraftträdande i maj 1999tydliggjorde att konsumentpolitiken numera är ettsjälvständigt politikområde inom EU. Enligt den nugällande lydelsen av artikel 153 skall gemenskapen,för att främja konsumenternas intressen ochsäkerställa en hög konsumentskyddsnivå, bidra tillatt skydda konsumenternas hälsa, säkerhet ochekonomiska intressen samt främja konsumenternas rätttill information och utbildning och deras rätt attorganisera sig för att tillvarata sina intressen.Dessa mål skall uppnås genom dels åtgärder somsyftar till att förverkliga den inre marknaden, delsåtgärder som understöder, kompletterar och övervakarmedlemsstaternas politik på det konsumentpolitiskaområdet. Konsumentskyddskraven skall också beaktasvid utformningen och genomförandet av gemenskapensövriga politik och verksamhet.I oktober 2001 överlämnade kommissionen en grönbokom konsumentskyddet inom EU, KOM(2001)531.Grönbokens syfte var att stimulera en debatt ominriktningen av den framtida konsumentpolitiken inomEU, särskilt på det marknadsrättsliga området. förde kommissionen fram en idé om ett merflexibelt regelverk som skulle kunna inrymmagenerella bestämmelser om god sed på marknaden.Efter ett remissförfarande bland medlemsstaterna ochberörda intressegrupper överlämnade kommissionen ijuli 2002 ett meddelande om uppföljningen avgrönboken, KOM(2002)289. Meddelandet innehöll bl.a.en handlingsplan för ytterligare samråd och förslagtill frågor som, enligt kommissionen, skulle kunnaomfattas av ett ramdirektiv om god sed.I sammanhanget bör även nämnas att kommissionenden beslutat ett meddelande med enkonsumentpolitisk strategi ,KOM(2002)208. Målen för verksamheten skall, enligtstrategin, vara en hög gemensam konsumentskyddsnivå,en effektiv tillämpning avkonsumentskyddslagstiftningen och inflytande förkonsumentorganisationerna.Utskottet har företagit enstudieresa till och därvid erhållitinformation om bl.a. pågående lagstiftningsarbete påkonsumenträttens område.Konsumenträttslig lagstiftningSedan början av 1970-talet har en lång rad lagarstiftats i syfte att skydda konsumenterna och stärkaderas ställning på marknaden. Den konsumenträttsligalagstiftningen består dels av marknadsrättsligaregler, som syftar till att skydda konsumenternaskollektiva intressen, dels civilrättsliga regler somtar sikte på enskilda rättsförhållanden mellannäringsidkare och konsumenter. Därutöver har ävenreformer genomförts för att underlätta tvistlösningi konsumenttvister.Den centrala lagen på marknadsrättens område ärmarknadsföringslagen (1995:450). Andra viktiga lagarär produktsäkerhetslagen (1988:1604),prisinformationslagen (1991:601) och lagen(1994:1512) om avtalsvillkor ikonsumentförhållanden. På det civilrättsliga områdetkan nämnas konsumenttjänstlagen (1985:716),konsumentköplagen (1990:932) och lagen (1992:1672)om paketresor. och medlemskap iEU har föranlett en hel del ändringar i såväl dencivilrättsliga som den marknadsrättsligalagstiftningen.Som ett viktigt komplement till denkonsumenträttsliga lagstiftningen har utvecklats enomfattande verksamhet inom näringslivet med s.k.egenåtgärder. Dessa syftar till att lösa ellerförebygga olika konsumentproblem, exempelvis genombranschvisa regler och riktlinjer, undervisning ochinformation om gällande regler. Många branscher harfortlöpande utvecklat olika program för internreklambevakning, reklamationshantering ochtvistlösning.I det sammanhanget bör nämnas att utskottet ibörjan av beslutat att inleda ettutvärderingsprojekt rörande tvistlösning inomnäringslivets egenåtgärdssystem.Utskottet övergår därmed till att under skildarubriker behandla de spörsmål som har aktualiseratsi motionerna.Utskottets övervägandenMål och inriktning förkonsumentpolitikenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden somgäller mål och inriktning för detkonsumentpolitiska arbetet. Utskottethänvisar till tidigare ställningstaganden.Jämför reservation 1 (m, fp).MotionernaI motion L247 av m.fl. (m) förespråkas enannan inriktning av konsumentpolitiken än vad somgäller enligt de nationella mål som riksdagenbeslutade om . Motionärerna anser att nugällande mål för konsumentpolitiken är uttryck fören förmyndarmentalitet. En modern konsumentpolitikmåste, anförs det i motionen, ge människor möjlighetatt själva fatta beslut om sin konsumtion. Genom enmer avreglerad konsumentpolitik och ett suntunderifrånperspektiv ges konsumenterna återförtroendet och makten. Den princip som i likhet medalla andra politikområden måste gälla inomkonsumentpolitiken är att kunden alltid har rätt ochatt det är den enskilde medborgaren som skall fågöra sitt val och tryggt kunna förlita sig på sinegen kunskap, sunda lagar samt en lyhörd ochansvarstagande marknad som stöd. Konsumentpolitikenmåste, anförs det i motionen, i sin helhetdecentraliseras och konkurrensens betydelsepoängteras. I motionen begärs ett tillkännagivande ienlighet med det anförda om mål och inriktning förkonsumentpolitiken (yrkande 1).Lars m.fl. (fp) framhåller i motionL319 marknadsekonomins betydelse för välstånd ochdemokrati. Motionärerna anser att en väl fungerandemarknad är den bästa förutsättningen för att kunnatillgodose konsumenternas önskemål om bra produktertill låga priser och god service. Att vårdamarknaden är därför den bästa konsumentpolitiskainsatsen. Fritt in- och utträde på marknaden, friprisbildning och fri konkurrens, god information ochmarknadsvårdande insatser är, anförs det i motionen,de viktigaste förutsättningarna för en fungerandemarknad. Detta gäller även inom den offentligtstyrda och finansierade tjänstesektorn.Konsumentpolitiken bör syfta till att stärkakonsumenternas ställning på marknaden och göra demmedvetna om att deras val har betydelse. I motionenbegärs ett tillkännagivande om vikten av en stärktkonsumentmakt (yrkande 1).Utskottets ställningstagandeVad först gäller motion L247 yrkande 1 erinrarutskottet om att ett motsvarande motionsyrkandeavstyrktes då nu gällande nationella mål förkonsumentpolitiken lades fast . Utskottetanförde därvid i sitt av godkändabetänkande /02:LU2 att den svenskakonsumentverksamheten har en lång tradition och attden förda politiken vid en internationell jämförelsemåste anses ha varit framgångsrik. Utskottet pekadevidare på att flera olika statliga organ inrättatsför att hjälpa hushållen att effektivt kunnautnyttja sina resurser och stärka konsumenternasställning på marknaden. Ett fruktbart samarbetemellan den statliga organisationen och denverksamhet som bedrivs av frivilliga organisationerhade också vuxit fram, som det på mångaområden hade etablerats ett konstruktivt samarbetemed näringslivet. Utskottet kunde konstatera attförslagen och bedömningarna i den då aktuellapropositionen byggde vidare på denna tradition, ochutskottet delade för sin del den grundsyn påkonsumentpolitikens inriktning som regeringen gavuttryck för i propositionen. Utskottet framhöll attkonsumentpolitiken är en viktig förutsättning för enfungerande marknadsekonomi och att statens uppgiftmåste vara att skapa de spelregler och atttillhandahålla de marknadsoberoende organ som behövsför att upprätthålla marknadsekonomin. Vidareanfördes att konsumentpolitiken är en del avvälfärdspolitiken och att den skall stödja enskildamänniskor i deras egenskap av konsumenter för att gedem ett större inflytande och få dem att känna sigtrygga på marknaden. Konsumentpolitiken har också,anförde utskottet, ett fördelningspolitiskt inslag ioch med att den främjar människors möjligheter atthushålla med sina resurser.Även i de av godkända betänkandena2001/02:LU18 och 2001/02:LU28 avstyrkte utskottet -med hänvisning till ställningstagandehösten 2001 - så sent som motionsyrkandenmed samma inriktning som det nu aktuella.Vad utskottet anfört tidigare i fråga om mål ochinriktning för konsumentpolitiken äger alltjämtgiltighet. Utskottet är således inte berett attställa sig bakom den kursändring på området somförespråkas i motion L247 yrkande 1, och utskottetföreslår att avslår motionsyrkandet.När det sedan gäller motion L319 yrkande 1 kanutskottet inte finna att det skulle föreligga någonavgörande motsättning mellan motionärerna ochregeringens inställning i fråga om marknadsekonominsbetydelse på konsumentområdet. Det saknas därförskäl för att göra något uttalande medanledning av motionsyrkandet, som därför bör avslås.Utformningen av den framtida EU-lagstiftningenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med kravpå en förändrad inriktning av det svenskaarbetet när det gäller utformningen av denframtida lagstiftningen på EU-nivå på detkonsumenträttsliga området. Utskottethänvisar till tidigareställningstagande. Jämför reservationerna 2(fp) och 3 (v).BakgrundSedan 1980-talet har en rad olika rättsakter,huvudsakligen direktiv, beslutats inom EU på detkonsumenträttsliga området. Direktiven kan delas ini två huvudgrupper; dels horisontella direktiv medallmänna bestämmelser om exempelvis vilseledandereklam och prismärkning, dels vertikala direktiv somreglerar olika sektorer eller försäljningsmetoder,exempelvis hemförsäljning och time-shareavtal.Flertalet av dessa direktiv är utformade som s.k.minimidirektiv, vilket innebär att medlemsstaternaär oförhindrade att behålla eller införa regler somär till konsumenternas fördel så längebestämmelserna är förenliga med EG-rätten i övrigt.1996 års konsumentpolitiska beslut innebar attSverige inom EU skulle verka för attmedlemsstaterna, med stöd avsubsidiaritetsprincipen, skulle ha möjlighet att gekonsumenterna ett starkare skydd än vad som följerav gemenskapslagstiftningen, under förutsättning attdetta inte ledde till hinder för den friarörligheten för varor, tjänster och kapital.Inriktningen skulle också vara att verka för atttillämpningen av subsidiaritetsprincipen inte leddetill att konsumentskyddet på gemenskapsnivå blev sålågt att konsumenterna inte kunde känna förtroendeför den inre marknaden. Den svenska linjen skullesåledes vara att i största möjliga mån verka förminimilagstiftning på det konsumenträttsliga området(skr. 1995/96:181, bet. LU26).Som redovisats inledningsvis överlämnaderegeringen skrivelsen 2001/02:148 Mål ochinriktning för det svenska arbetet medkonsumentfrågor i EU till . I skrivelsenanförde regeringen att gemensamma regler med högkonsumentskyddsnivå gynnar utvecklingen av enkonkurrenskraftig marknad med bredare utbud, störrevalmöjligheter och ökad prispress. Gemensamma reglergör det dessutom, anfördes det vidare, lättare förkonsumenterna att få grepp om sina rättigheter. Attsträva efter gemensamma regler var således angelägetpå områden där splittrade nationella regler hindrarutvecklingen av den inre marknaden. Gemensammaregler med hög skyddsnivå blir också, menaderegeringen, viktiga i samband med att den europeiskagemenskapen utvidgas till att omfatta nya länder.Regeringen drog mot den nu redovisade bakgrundenslutsatsen att bör verka för att ettgemensamt konsumentskydd kommer till stånd inom dengemensamma marknaden så långt det är möjligt ochrimligt. Konsumentskyddet skall, anförde regeringen,vara det bästa möjliga, och inriktningen skall varaatt uppnå en marknad som är på konsumenternasvillkor i lika hög grad som företagens. Fullt utharmoniserade regler är dock, anfördes det iskrivelsen, inte alltid det mest ändamålsenliga.Frågan om harmoniseringsgrad måste således, på såväldet marknadsrättsliga som det civilrättsligaområdet, bedömas från fall till fall med hänsyn tilldet aktuella ämnet för lagstiftning och vad som mestgynnar konsumenternas intressen.Utskottet ställde sig i det av godkändabetänkandet /02: LU28 bakom den förändradeinriktningen av regeringens arbete. Utskottetunderströk dock vikten av att regeringen i kommandelagstiftningsarbete verkar för att konsumentskyddetblir så starkt som möjligt, oavsett om det är frågaom minimiregler eller harmoniserade regler.Pågående överväganden inom EUÖvergripande frågor rörande harmonisering avlagstiftningen på EU-nivå har aktualiserats undersenare tid bl.a. med anledning av kommissionensgrönbok om det framtida konsumentskyddet frånoktober 2001 och det meddelande med en strategi förkonsumentpolitiken som kommissionenbeslutade . Sålunda diskuteras igrönboken hur bestämmelser om affärsmetoder,exempelvis marknadsföring, kan harmoniserasytterligare, antingen från fall till fall ellergenom kompletterande ramlagstiftning. Vidare angerkommissionen i strategin att ett av de tre mål somskall gälla för konsumentpolitiken under åren2002-2006 skall vara en hög gemensam nivå påkonsumentskyddet. I strategin anförs att dagenssituation med olika bestämmelser i varje medlemsstatmåste förändras i riktning mot en mer enhetlig miljöför konsumentskyddet i hela EU. Ett viktigt inslag iarbetet att uppnå målet är, enligt strategin, attinföra gemensamma bestämmelser och metoder förkonsumentskyddet. Det handlar om att på lämpligastesätt harmonisera inte bara produkt- ochtjänstesäkerhet, utan även de aspekter påkonsumenternas ekonomiska intressen som skapar detförtroende som krävs för att konsumenterna skallvara villiga att inleda transaktioner inom den inremarknaden.MotionernaTasso Stafilidis m.fl. (v) anser i motion L238 attsträvan efter gemensamma regler kommer attomöjliggöra eller i vart fall göra det mindremeningsfullt för att uppställa eller behållaett konsumenträttsligt skydd som är högre än vad somgäller i andra medlemsländer. Den förändradeinriktningen av regeringens arbete som riksdagenställde sig bakom innebär såledesnackdelar från konsumentsynpunkt. I motionen begärsett tillkännagivande som går ut på att regeringenskall verka för att systemet med minimiregler inomEU inte överges till förmån för en harmonisering avkonsumenträtten (yrkande 1).En annan uppfattning framförs i motion L319 avLars m.fl. (fp). Motionärerna anser attdet inte räcker med minimiregler för att garanteraden europeiske konsumenten ett fullgottkonsumenträttsligt skydd. I stället krävs ett visstmått av enhetlighet för att konsumenterna verkligenskall kunna dra nytta av de fördelar som dengemensamma marknaden ger upphov till. Enligtmotionärerna är det därför nödvändigt att på vissaområden harmonisera de konsumenträttsliga reglernainom EU. I motionen begärs ett tillkännagivande omharmonisering av konsumentlagstiftningen inom EU ienlighet med vad som anförs i motionen (yrkande 4).Utskottets ställningstagandeSom redovisats i det föregående innebär 2002 årskonsumentpolitiska beslut att frågan omharmoniseringsgrad skall bedömas från fall till fallmed hänsyn till det aktuella ämnet för lagstiftningoch vad som mest gynnar konsumenternas intressen.Såväl motion L238 yrkande 1 som motion L319 yrkande4 innebär på olika sätt krav på avsteg från dennainriktning. Enligt utskottets uppfattning äger deskäl som anfördes till stöd för den nu gällandeinriktningen av regeringens arbete alltjämtgiltighet. Utskottet är således inte berett attompröva sitt tidigare beslut och förorda en annanlinje för regeringens arbete. För det fall nupågående arbete på EU-nivå skulle föranleda enförändrad inställning från svensk sida imotionsspörsmålet, förutsätter utskottet attregeringen återkommer till i saken.Med det anförda föreslår utskottet att motionernaL238 yrkande 1 och L319 yrkande 4 skall avslås.EffektlandsprincipenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande varibegärs ett tillkännagivande om att idet fortsatta lagstiftningsarbetet påkonsumentområdet inom EU skall verka för dens.k. Utskottet hänvisari huvudsak till pågående lagstiftningsarbetepå EU-nivå. Jämför reservation 4 (v).Allmän bakgrundSvensk marknadsrättslig lagstiftning bygger avtradition på den s.k. effektlandsprincipen, vilkeninnebär dels att svensk rätt är tillämplig påmarknadsföring som har effekt på eller riktar sigmot den svenska marknaden, även om marknadsföringenhärrör från något annat land, dels att svenskmyndighet är behörig att ingripa mot sådanmarknadsföring. Effektlandsprincipen följer inte avuttrycklig lagstiftning utan grundar sig påförarbetsuttalanden och rättspraxis (prop. 1970:57,prop. 1992/93:75 och MD 1989:6).Ursprungslandsprincipen, också benämndsändarlandsprincipen, innebär motsatsen, dvs. attlagligheten hos exempelvis en tjänst skall bedömasenligt reglerna och av myndighet i det land där densom tillhandahåller tjänsten är etablerad och inteenligt lagstiftningen i det land där tjänstenmarknadsförs.På marknadsrättens område har under senare åreffektlandsprincipen kommit att luckras upp genominförande av lagstiftning grundad påursprungslandsprincipen. Ett exempel på detta är dens.k. e-handelslagen, som trädde i kraft den 1 juli2002 (prop. 2001/02:150, bet. LU29, rskr. 306 och307). Lagen bygger på och rådetsdirektiv /31/EG av om vissarättsliga aspekter på informationssamhälletstjänster, särskilt elektronisk handel, på den inremarknaden, det s.k. e-handelsdirektivet. Medinformationssamhällets tjänster avses en tjänst somnormalt utförs mot ersättning och som tillhandahållspå distans, på elektronisk väg och på individuellbegäran av mottagaren, exempelvis marknadsföring påInternet.