bet · GQ01KUU2 · 2003-05-22 00:00:00 — EU:s yttre förbindelser i ett framtidakonstitutionellt fördrag SammanfattningI betänkandet tar utskottet upp vissafrågor om EU:s utrikesrelationer.Betänkandet lämnas mot bakgrund avdiskussionerna i det pågående Europeiskakonventet.Fokus i betänkandet ligger påbeslutsformer inom EU:sutrikesrelationer, men utskottetkonstaterar att form inte heltkan skiljas från innehåll. Utskottetdelar den grundläggande problemanalys somlyfts fram genom arbetet i konventet,nämligen att EU:s utrikesrelationerskulle vinna avsevärt på ökad politisksamordning och samverkan. Sådan ökadsamverkan diskuteras därefter inomföljande områden.- En ny målformulering förutrikespolitiken- Den institutionella strukturen- Röstreglerna (främst frågan ommajoritetsröstning)- Säkerhets- och försvarspolitisktsamarbeteInom avsnittet om den institutionellastrukturen diskuteras frågan om ensammanslagning av funktionerna som EU:shöge representant för utrikes- ochsäkerhetspolitik å ena sidan ochkommissionens ansvarige ledamot förutrikesfrågor å andra sidan.I betänkandet behandlas en motion medkrav på agerande från regeringens sida irelevanta sammanhang rörande bl.a. ökadekrav på lojalitet mellan EU:smedlemsstater. Motionsyrkandet föreslåsanses besvarat med hänvisning till vadsom anförs i betänkandet.Till betänkandet har fogats 5reservationer.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. EU:s yttre förbindelser iett framtida konstitutionelltfördragRiksdagen förklarar motion2002/03:U10 besvarad med vad utskottetanfört.Reservation 1 (m) - motiv.Reservation 2 (fp) - motiv.Reservation 3 (v)- motiv.Reservation 4 (c) - motiv.Reservation 5 (mp)- motiv.Stockholm den 22 maj 2003På sammansatta konstitutions- ochutrikesutskottets vägnarUrban AhlinFöljande ledamöter har deltagit ibeslutet: (), GöranLennmarker (m), (), GöranMagnusson (s), (),(), (), (), (), (), (), (), AndersBengtsson (s), (),(), ()och ().1 Redogörelse för ärendet1.1 Ärendet och dess beredningI detta betänkande tar det sammansattakonstitutions- och utrikesutskottet uppfrågor som diskuteras i Europeiskakonventet och som rör EU:s yttreförbindelser. Utskottet har i etttidigare betänkande under detta riksmötebehandlat konventets arbete i stort (bet.2002/03:KUU1 EU:s framtidsfrågor - ettkonstitutionellt fördrag för EU). Etttredje betänkande planeras medutgångspunkt i Europeiska konventetsdiskussioner om reformer röranderättsligt samarbete. EU:s gemensammautrikes- och säkerhetspolitik diskuterastill sitt innehåll även i ett betänkandeunder behandling i utrikesutskottet (bet.2002/03:UU10).I betänkandet behandlas motion2002/03:U10 av m.fl.,vilken väckts med anledning av händelseav större vikt.Utskottet arrangerade en offentligutfrågning om EU:s gemensammautrikes- och säkerhetspolitik. från denna utfrågning bifogasdetta betänkande. Av det som framkom vidutfrågingen kan bl.a. noteras densystematisering av olika synsätt påEuropas roll i världen och dentransatlantiska relationen som denbrittiske professorn . I anslutning till ärendetsberedning har också en intern utfrågningmed statssekreterare berör i detta betänkande EU:syttre förbindelser avseende såväl formsom innehåll. Fokus ligger på deförändringar som kan bli aktuella.Utskottet noterar i sammanhanget attutrikesutskottet i ett parallellt arbetei anledning av den sedvanliga, årliga EU-skrivelsen från regeringen också har attta ställning till frågor om EU:s yttreförbindelser, främst vad avser politikensinnehåll.1.2 Bakgrund - utvecklingen av EU:s yttreförbindelserFrån EPS via GUSP till ESFPDetursprungligen i huvudsak ekonomiskaeuropeiska samarbetet hade redan frånbörjan inslag av utrikes agerande, t.ex.avseende tullpolitik och annanutrikeshandelspolitik. Utöver dettaformella samarbete börjademedlemsstaterna ävensamordna sitt allmänna utrikespolitiskaagerande. Länge var detta samarbete heltinformellt, men med tiden blev det merorganiserat, även om det alltjämt höllsutanför det fördragsbundna agerandet. Vidett toppmöte i i december 1969beslutades att man skulle struktureraagerandet något, och under flera årbetecknades detta semiformellautrikessamarbete som "Europeiskapolitiska samarbetet", EPS. EPS fick,liksom de återkommande toppmötena somutvecklades , stor informellbetydelse.Enhetsakten och EU-fördragetVid den stora fördragsreformen införgenomförandet av inre marknaden, somkröntes med antagandet av Enhetsakten1986, fördes EPS in som en del av EG:sprimärrätt. När EG blevkompletterades medEU genom () utvecklades dettaoch man döpte om samarbetet till GUSP,Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.Samtidigt slog man fast principen om detenhetliga institutionella ramverket, somgjorde det möjligt för EU-institutionernaatt i formell mening stå förbeslutsfattandet. GUSP skildes dock frånEG på flera sätt: genom att EU-fördragetvar åtskilt från EG-fördraget, genom"pelarstrukturen", genom skildabeslutsmetoder och genom att EU inte hadestatus som juridisk person.I och med att EPS växte fram ur ettsamarbete som inte var fördragsbaseratfanns det självklara begränsningar iformell mening. Det var inte möjligt attlåta gemenskapsinstitutionerna förberedamöten eller diskussionsunderlag, och detvar inte heller möjligt att använda EG:sbudgetmedel för projekt ellermötesfinansiering. Detta kan sägas ha ettstarkt samband med dagens situation dåsamarbetet inom GUSP är utpräglat"ordförandeskaps-drivet" och medmotsvarande mindre framträdande roll fört.ex. Till dettabidrar i hög grad också det faktum attutrikespolitik i alla medlemsstaternasinhemska konstitutioner ärregeringskompetens, vilket är en naturligförklaring till att ministerrådet spelarden dominerande rollen inom EU på dettaområde.Utvecklingen sedan MaastrichtDe grundläggande fördragsmässiga ochpolitiska förutsättningarna för GUSP harinte förändrats sedan träddei kraft. Däremot har samarbetet ipraktiken både breddats och fördjupats.Breddats, genom geografisk utvidgning ochgenom att nya dimensioner på det utrikes-och säkerhetspolitiska området efter handkommit att omfattas; fördjupats genom attkonsultationerna sker både tätare,snabbare och i fler slags situationer ännär trädde i kraft. Här kanEU:s agerande i anledning av desuccessiva kriserna på som illustration: från att haagerat tafatt, senkommet och illakoordinerat i Bosnien till dagensförhållandevis starka och välkoordinerade roll i Kosovo ochMakedonien. Likväl har debatten undervåren 2003 kommit att handla mest om dengemensamma utrikespolitikenstillkortakommanden, i ljuset av de olikaståndpunkter som EU-länderna intagit iIrakkonflikten.Det område som utvecklats mest undersenare år är säkerhets- ochförsvarspolitiken. Man talar om enESFP, en Europeisk säkerhets- ochförsvarspolitik, som är en del av GUSPoch som har en egen institutionelluppbyggnad. Utvecklingen har lett framtill en omfattande institutionell ram förmilitär och civil krishantering, medsåväl politiska och operativabeslutsstrukturer som steg mot en ståendeinsatsstyrka. De typer av uppdrag som kankomma i fråga är sådana som ligger inomramen för de s.k. Petersbergsuppgifterna,alltså krishantering i vid mening.I motion 2002/03:U10 av . (c) ställs krav på agerande frånregeringens sida i relevanta sammanhang,nämligen avseende ökade krav på lojalitetmellan medlemsstaterna inom GUSP-samarbetet, förstärkning av den högerepresentanten inom ministerrådet, ökademöjligheter till majoritetsagerande samtett påskyndande av medlemsstaternasuppfyllande av sina åtaganden enligtöverenskommelsen om enkrishanteringsstyrka.1.3 Förslagen i konventetLaekendeklarationenI Laekendeklarationen, som ger Europeiskakonventet dess mandat, intarutrikesfrågor en framträdande plats. Iinledningsavsnittet, "vid ettvägskäl", heter ett av avsnitten "Europasnya roll i en globaliserad värld". Blandde många frågor som sedan väcks iLaekendeklarationen kan följande noteras:"Hur kan man även öka konsekvensen i deneuropeiska utrikespolitiken? Hurförstärks en samarbetsdynamik mellan denhöge representanten och den behörigekommissionsledamoten? Bör unionensrepresentation utåt i internationellaforum ytterligare utvidgas? "Konventets beredning av utrikesfrågornaEuropeiska konventet arbetade underhösten 2002 i huvudsak genomarbetsgrupper. Centrala för dettabetänkande är arbetsgrupperna VII(utrikesfrågor) och VIII(försvarsfrågor). Utrikespolitisktbeslutsfattande har också berörts i gruppIII (förenkling av fördragen), IX(förenkling av beslutsformerna) och VI(ekonomisk styrning). Beträffande de tresistnämnda kan här nämnas att förslagpresenterats om en nyformulering avreglerna för slutande av internationellaavtal (arbetsgrupp III), om en minskningav antalet beslutsformer och nyabenämningar på dessa (arbetsgrupp IX)samt om internationellarepresentation i frågor som rörvalutasamarbete (arbetsgrupp VI).Arbetsgrupperna VII och VIIIsammanträdde parallellt under hösten2002. Deras slutrapporter1 innehållersammantaget en stor mängd förslag avintresse för det sammansattakonstitutions- och utrikesutskottet.Utrikespolitiken i det nya framväxandekonstitutionella fördraget ser ut att fåen mycket mer sammanhållen presentationän tidigare. Genom att pelarstrukturenavskaffas (arbetsgrupp III), och genomatt uppdelningen i ett EG-fördrag och ettEU-fördrag därmed försvinner, tycks förförsta gången EU:s yttre åtgärder inomsäkerhetspolitik, handel, bistånd etc.kunna sammanföras till ett eget,gemensamt kapitel i fördragstexten.Dessutom kan reglerna om hur EU träffarinternationella avtal formuleras på ettsätt som omfattar hela spektrumet avutrikesagerande.Arbetsgrupp VII och presidietsartikelförslag i motsvarande delfokuserar i hög grad på ett identifieratbehov av ökad samverkan i fleradimensioner inom EU:s yttre agerande:samverkan mellan EU och medlemsstaterna,samverkan mellan olika medlemsstater,samverkan mellan olika delar av EU-politiken (t.ex. miljöpolitik/GUSP,utrikeshandel/GUSP), samverkan mellaninre och yttre politik. De åtgärder somföreslås berör både beslutsfattandet somsådant (t.ex. ett ökat utnyttjande avmöjligheter till omröstning medkvalificerad majoritet) ochinstitutionerna (t.ex. förslaget om ensärskild, sammanslagen funktion som"utrikesminister"). Delar av de förslagsom lades fram av arbetsgrupp VII betonarbehovet av ökad samverkan inom de olikainstitutionerna. Dessa frågor är dockbara i begränsad omfattningfördragsbundna, och konventets presidiumhar inte lagt fram konkreta förslag.I och med att pelarstrukturen avskaffasblir det möjligt att slå fast målen förEU:s yttre agerande i en samladfördragsartikel. Arbetsgrupp VII föreslogen sådan artikel, och detta förslag togsnärmast ordagrant upp av konventetspresidium som en ny artikel med följandelydelse:"Europeiska unionen skall fastställaoch följa en gemensam politik ochgemensamma unionsåtgärder samt arbetaför mesta möjliga samarbete inom allaområden för internationellaförbindelser för atta) skydda unionens gemensamma värden,grundläggande intressen, oberoende ochintegritet,b) konsolidera och stödja demokrati,rättsstatsprincipen, de mänskligarättigheterna samt folkrätten,c) bevara freden, förebygga konflikteroch stärka internationell säkerhet, ienlighet med principerna i Förentanationernas stadga,d) främja en hållbar ekonomisk ochsocial utveckling i utvecklings-länderna med det primära syftet attutrota fattigdomen, i synnerhet ilåginkomstländer,e) främja integreringen av alla länderi världsekonomin, inbegripet genomgradvis avskaffande av restriktionerför internationell handel,f) utforma internationella åtgärderför att bevara miljön och jordensnaturresurser samt säkerställa hållbarutveckling,g) bistå befolkningar, länder ochregioner som ställs inför katastrofer,oavsett om de orsakas av människoreller naturen ochh) främja ett internationellt systemsom bygger på starkare multilateraltsamarbete och ett gott globalt styre. ""Dubbel-hattning"Det finns två maktsfärer inomBrysselinstitutionerna på detutrikespolitiska området. Sedan gammalthar Europeiska kommissionen en ledamotsom ansvarar för utrikesfrågorna. I dennuvarande kommissionen innehas denna postav . Vid sidan av honom finnsandra kommissionsledamöter som har ansvarför delar av utrikesområdet, såsomutrikesinte minst (handelspolitik) ochPoul Nielson(utvecklingssamarbete). Deras roll ärsammantaget av naturliga skäl begränsadtill vad kommissionen som institutionförfogar över i form av utrikeskompetens,dvs. i främsta rummethandelsförbindelser, visstutvecklingssamarbete och externa aspekterpå politikområden som miljöpolitik. Denandra maktsfären är rollen somgeneralsekreterare i ministerrådet,tillika "hög representant" för dengemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken. Den tjänsten innehasför närvarande av . Etttredje maktcentrum inom EU-systemet finnsutanför , nämligen i form av detroterande ordförandeskapet iministerrådet.I Laekendeklarationens fråga "Hurförstärks en samarbetsdynamik mellan denhöge representanten och den behörigekommissionsledamoten?" ryms en föraningom den diskussion som skulle komma attdominera arbetsgrupp VII. Arbetsgruppenlaborerade med fyra grundläggandeoptioner för samarbetet mellan dagensSolana och Patten:1. att stärka den högerepresentantens roll och söka ökasynergin mellan de två funktionerna, dockutan att slå ihop dem,2. att fusionera de två rollernaoch föra in dem som en del av ,3. att fusionera men utan att läggarollen formellt inom kommissionens ram,4. att fusionera men placera inomministerrådets ram.Det förslag som arbetsgruppen fastnadeför, och som speglas i det förslag tillfördragsartiklar som presidiet kom attlägga fram, bygger på diskussionerna iarbetsgruppen. Det växte nämligen framett mycket brett stöd för en sådan fusionsom förutses i optionerna 2 till 4 ovan.Arbetsgruppens kompromissförslag byggerpå följande punkter:"För denna person, som skullekombinera uppgifterna som högrepresentant och kommissionsledamotför yttre förbindelser, skulleföljande gälla:- Han/hon skulle utnämnas medkvalificerad majoritet av rådet, somsammanträder på stats- ellerregeringschefsnivå, efter godkännandefrån kommissionens ordförande ochEuropaparlamentets bekräftelse.- Han/hon skulle få direkt mandat frånoch vara ansvarig inför rådet i frågorsom rör GUSP. I egenskap av högrepresentant skulle han/hon haformell, men inte exklusiv,initiativrätt. När han/hon utövar sininitiativrätt i GUSP-frågor skallkommissionen avhålla sig från att taett konkurrerande initiativ.Hans/hennes initiativ i GUSP-frågoroch beslut att genomföra dem skulleinte behöva godkännas i förväg avkommissionskollegiet. Beslut i GUSP-frågor skulle även fortsättningsvisfattas i rådet i enlighet med derelevanta förfarandena. Han/hon skulleinte ha rätt att rösta i rådet.- Han/hon skulle vara fullvärdigkommissionsledamot och helstkommissionens vice ordförande. Iegenskap av kommissionsledamot föryttre förbindelser skulle han/honlägga fram förslag för kollegiet ochdelta fullt ut i dess beslut i frågorsom ligger inom gemenskapens nuvarandebehörighetsområde. Besluten skullefattas enligt de normala förfarandena.- Han/hon skulle sköta unionensrepresentation utåt och ersätta dennuvarande trojkan. "Av dessa förslag från arbetsgruppen tarpresidiets förslag upp i stort settsamtliga. På ett par punkter föreslåremellertid presidiet en ändring. Sålundaföreslås en något annorlunda procedur förutnämningen av utrikesministern(presidiet föreslår att han/hon utnämnsav , men utan separatroll för kommissionens ordförande ellerEuropaparlamentet) och en modifieringbeträffande förslagsrätten (som ipresidiets förslag fördelas merdetaljerat och något varierande beroendepå sakområdet).MajoritetsomröstningInom de delar av utrikespolitiken som harsitt hemvist i EG, alltså i förstapelaren, förekommer sedan längemajoritetsomröstning som huvudregel. Inomområdet utrikeshandel finns detemellertid ett notabelt undantag fråndenna huvudregel om majoritetsröstning,nämligen för frågor rörande handel medtjänster. Efter i huvudsak fransktmotstånd har överenskommelse hittillsinte kunnat nås om att avskaffa det kravpå enhällighet som råder här.I det utrikespolitiska beslutsfattandetinom GUSP har det inte funnits sammapolitiska förutsättningar för omröstningmed kvalificerad majoritet som inomhandelspolitiken. Likväl har möjlighetentill majoritetsomröstning öppnats, om äni mycket begränsad omfattning. Införförhandlingarna som ledde fram till såvälAmsterdamfördraget som Nicefördragetfanns förslag om en ökad övergång tillmajoritetsröstning, men resultatet fårsägas spegla den tveksamhet sommedlemsstaterna känner inför den tanken.Denna tveksamhet kan också anas bakom detfaktum att ingen av de regler som germöjlighet till majoritetsomröstning inomdagens andra pelare någonsin harutnyttjats. innebar endastmarginella förändringar och huvudregelnär fortfarande att enhällighet krävs förbeslut inom GUSP. Till bilden hör de s.k.gemensamma strategierna, som är tänktaatt utgöra övergripande beslut att fattasmed enhällighet av , meninnanför vilkas ramimplementeringsbeslutgenomförandebeslut,såsom s.k. gemensamma åtgärder och beslutom genomförande av gemensamma åtgärder,kan fattas med kvalificerad majoritet. Ikonventet ligger nu förslag om attavskaffa beslutsformen gemensammastrategier.Arbetsgrupp VII förde ett resonemangkring förutsättningarna förmajoritetsröstning inom GUSP. Islutrapporten framförs ett antal förslagoch resonemang, som sedan omsatts ikonkreta förslag:· Arbetsgruppen framhåller viktenav att utnyttja de möjligheter som redanfinns till omröstning med kvalificeradmajoritet.· Möjligheter till "konstruktivtavstående" bör också utnyttjas.· Delar av arbetsgruppen ansåg attmajoritetsbeslut bör gälla närkommissionen och den nyautrikesrepresentanten lägger framgemensamma förslag.· Som en kompromiss iarbetsgruppen, på initiativ av brittiskeregeringsföreträdaren ,föreslås att medenhällighet kan besluta om ytterligareövergång till majoritetsbeslut; en regelsom inte är olik den redan gällande oms.k. gemensamma strategier.· Arbetsgruppen föreslår övergångtill majoritetsbeslut för tjänstehandel.Alla dessa förslag, med undantag förförslaget om majoritetsbeslut förtjänstehandel, tas upp i presidietsförslag till fördragsartiklar. Politiskaskäl uppges som motivering för att inteta upp frågan om tjänstehandel.Säkerhets- och försvarspolitikInom konventet har säkerhets- ochförsvarsfrågor diskuterats i arbetsgruppVIII. Den gruppens slutrapport innehöllen mängd förslag, varav en del var mycketlångtgående. var slutrapporteninte en spegling av något slags konsensusi gruppen, utan uttalade tvärtom på ettflertal punkter att det inte råddeenighet (eller ens majoritet, kan manutläsa mellan raderna) för alladelförslag. Det förslag som fått mestuppmärksamhet, och som hade brett stöd igruppen, rör en särskild s.k.solidaritetsklausul vid bl.a.terroristattacker. I sådana fall bör,enligt gruppen, strukturer försolidaritet mellan medlemsstaternafinnas. Den bärande punkten iarbetsgruppens förslag lyder: "Denna klausul skulle medge enmobilisering av alla instrument somunionen förfogar över (inklusive demilitära resurser och de strukturersom ursprungligen inrättats förPetersberguppdragen, men ävenpolissamarbetet, det rättsligasamarbetet, räddningstjänsten, osv. )genom insatser på unionens territoriumför att bl.a. förhindra terroristhot,skydda civilbefolkningen och dedemokratiska institutionerna samtbistå en medlems-stat på dessterritorium för att hantera följdernaav en eventuell terroristattack. Detgäller följaktligen att utnyttja densektorsövergripande karaktären hosunionens strategi i syfte dels att påett effektivt sätt reagera på nyautmaningar, dels klart framhäva vadsom skiljer Europeiska unionen från enmilitärallians. "Vidare sägs om förslaget:"Denna klausul skulle inte vara enklausul för kollektivt försvar medskyldighet att bistå militärt. Denskulle tillämpas vid hot från icke-statliga enheter. För övrigt skullehjälp med att hantera följderna av enattack bara lämnas på begäran av decivila myndigheterna i det berördalandet. börregelbundet utvärdera hotbilden, föratt ett system för tidig varning skallkunna fungera. "Det betonas att detta inte skalluppfattas som eller sammanblandas medömsesidiga försvarsgarantier. Till depunkter som gruppen diskuterade men intekunde enas om hör:· Inrättandet av en särskild för krigsmaterielfrågor· Närmare samarbete påförsvarsområdet· En permanent struktur för ländersom vill gå längre i gemensamkapacitetsuppbyggnad· Överförande till EU avVästeuropeiska unionens artikel V(ömsesidiga försvarsgarantier)·Presidiets förslagKonventets presidium har i slutet avapril 2003 lagt fram förslag till hurutrikes- och försvarsfrågorna skallregleras i ett framtida fördrag2. Dettaförslag bygger i stora delar påresultatet från arbetsgrupperna ochomfattar bl.a. följande punkter: nyamålparagrafen, "dubbel-hattning",majoritetsröstning, solidaritetsklausul,krigsmaterielmyndighet, närmaresamarbete, permanent struktur förkapacitetsstyrka och övertagande av VEUartikel V.I presidiets tidigare skisser tilluppbyggnaden för det kommandekonstitutionella fördraget harförsvarsfrågor fått ett eget kapitel ifördragstexten, skilt från utrikesfrågori stort och även skilt frånkrishanteringsfrågor. Detta harkritiserats av svenska ledamöter avkonventet som har gjort gällande attförsvarsfrågorna endast kan ses som endel av krishanteringsområdet. I det nuföreliggande mer detaljerade förslagethar säkerhets- och försvarsfrågorna intelängre en egen rubrik.2002/03KUU2Utskottets överväganden2.1 ProblemformuleringenDiskussionen om EU:s yttre förbindelserbör röra såväl formen som innehållet ipolitiken. Inom ramen för dettabetänkande (som har fokus påframtidsdebatten, inte minst som den försi konventet) står formen i centrum, mendiskussionen om form kan inte skiljasfrån den om innehåll.Sett till formen finns det enligtutskottet anledning att försöka analyseravad som fungerar väl och vad som fungerarmindre väl av EU:s yttre åtgärder i dag.Till det som i allt väsentligt fungerarhör t.ex. utrikeshandelspolitik (även omman kan vara kritisk till delar avinnehållet i den förda politiken),utvidgningsprocessen som utrikespolitisktinstrument och MEDA-politiken. Det finnsockså exempel på tillkortakommanden:jordbrukspolitikens mycket negativainternationella återverkningar samtunderlåtenhetssynder (dvs. områden där EUkunde gjort mer, t.ex. iAfrikapolitiken).Den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken, GUSP, har iblandfungerat väl, ibland inte. Visserligen ärdet inte möjligt att helt skilja mellanbrister i beslutsformer och bristandepolitisk vilja. Alldeles oavsett fråganom sådan bristande politisk vilja kandock konstateras att inte hellerbBeslutsformerna uppvisade bristerfungerade väl i början av Balkankrisenoch i samband med Irak-konfliktentidigare . ; men har åÅ andra sidanhar beslutsfattandet i frågor rörandeVästra fungeratavsevärt bättre. Exempel på detsistnämnda är agerandet i Kosovo och iMakedonien. I fallet kan utskottetinte undgå att ställa frågan om detstörsta problemet varit svårigheten förde europeiska länderna att enas närkrisen flammat upp, eller om det istället varit bristen på samordning ochlångsiktighet , dvs. snarasten långvarig underlåtenhetssynd. Dessutomär det inte möjligt att helt avskiljabrister i beslutsformer från bristandepolitisk vilja.Sett till innehållet finns det enviktig skiljelinje i den europeiskadebatten mellan å ena sidan dem sombetonar den transatlantiska dimensionen,dvs. Nato och länken till , och åandra sidan dem som betonar möjlighetenför att vara en balanserandepartner till . Till bilden hör ävensåväl - och som andra staters -militärt alliansfria politik. somdecentralistiska krafter.Det finns uppenbara gränser för hurlångt EU:s medlemsstater kan förväntassöka utrikespolitisk samordning gentemotomvärlden. Utrikespolitik skiljer sigfrån annan politik genom att den liggernära hjärtat av nationell suveränitet ochnationella intressen samt genom att deninom EU-samarbetet förblir"regeringsdriven", med förhållandevissvagt parlamentariskt inflytandeåtminstone på dagspolitiken.