bet · GQ01FIU23 · 2003-05-06 00:00:00 — Det är svårt att tro att vi kommeratt ha så väldigt mycket mer information påkort sikt på det området annat än vad somsammanhänger med konjunkturutvecklingen istort.På kortare sikt, ,har i varje fall jag svårt att se vad somradikalt skulle kunna skingra den oro somfinns. Man kan visserligen säga, och det trorjag, och jag tror också att det står itexten, att om det skulle bli en väldigtsnabb upplösning av kriget är det klart attmycket talar för att man kommer att få se enordentlig reaktion på de finansiellamarknaderna i positiv riktning. Möjligen kanman säga att detta på kort sikt kan leda tillett påtagligt större stämningsomslag. Mensamtidigt har vi en osäkerhet därför att detfinns mer grundläggande anpassningsproblem ibotten. Och innan vi vet huruvida den häreventuella uppgången, den positivareaktionen, som eventuellt kommer på en, tvåeller tre månaders sikt är någonting somverkligen signalerar att konjunkturenfaktiskt är på väg upp kommer det rimligenatt ta . Så på kort sikt har jag enstörre oro för att det kommer information sompekar nedåt. Det hör till bilden, , alltid kan säga att vi återkommer. Det ärhela tiden så att om det skulle visa sig attvi faktiskt ser tydliga tecken på enförstärkning harvi ett antal tillfällen att återkomma.Karin (): När det gäller denpsykologiska effekten av osäkerhet är detklart att om det blir en snabb lösning avdenna konflikt tror jag att människor tar enräntehöjning med ganska gott jämnmod iförhållande till alternativet. Men det är enannan sak.Det finns väldigt mycket som jag skulle viljafråga om. Men jag ska ta upp en annan sak,och det gäller statsfinanserna ochbudgettaket. Riksbankschefen tog i sittanförande upp att detta verkligen sätts påprov. På s. 18 har ni också angett att dennabudgetosäkerhet skulle kunna ha en negativeffekt på hushållen, det vill säga att maninte vet vilka besparingar som kommer och varde kommer att hamna och hur snabbt. Jagförmodar att det är det som ni syftar på.Skulle du vilja sätta det i något samband medrisken när det gäller lönebildningen -uppåtrisken och avtal? Kan du sägaom det finns något samband mellan risken förhushållens osäkerhet här och den uppåtrisksom finns när det gäller lönebildningen?Lars Heikensten: Skatter påverkar julönebildningen, om jag börjar i den ändan.Det finns belagt på lite olika sätt, även omman säkert kan diskutera säkerheten i deundersökningar som finns. Jag tror att detfinns anledning att tro att till exempel enhögre kommunalskattehöjning - vi räknar med igenomsnitt kommunalskattehöjningarunder innevarande år, och vi hade 60 förraåret - är en sådan faktor som kan påverkamänniskors kravbild införavtalsförhandlingar. Sedan tror jag att detändå ytterst är efterfrågeläget påarbetsmarknaden som spelar den viktigasterollen.Men när vi talar om osäkerhet istatsfinanserna i detta läge är det snararefokuserat på att det finns en möjlighet attdet blir en svagare ekonomisk utveckling ochatt en svagare ekonomisk utveckling heltenkelt förstärker de statsfinansiellabekymren. Ska man då leva upp tillregelverken, vilket vi anser att man börgöra, får man en negativ efterfrågeeffekt.Samtidigt är det klart att om man inte gördet leder det till effekter som jag trorlångsiktigt är kostsammare.Låt mig också tillägga något om Karinskommentar till det som jag sade. När jagnämnde april så utlovade jag inte enräntehöjning om det blir enstabilisering i . Vi tar var dag som denkommer, och vi får väl se vad som händer iolika avseenden. Jag vill säga detta så attingen lämnar detta rum med föreställningenatt jag har signalerat någonting omframtiden, för det är i så fall ett misstag.Ordföranden: Jag tror att vi tolkade digrätt.Mats (): Först tackar jag för enintressant genomgång av inflationsrapporten.Det talades tidigare här om mineradeområden, och jag tänkte följa med LarsHeikensten ut i gränstrakterna mellanpenningpolitik och finanspolitik som han taross ut i i sitt anförande. På s. 4 i hansanförande står det:Om det finns ett kortsiktigtmanöverutrymme, och det är möjligt att få enhögre tillväxt och sysselsättning utan attinflationsmålet hotas, bör detta tillvaratasgenom att reporäntan sänks. Att släppa detfinanspolitiska regelverket när det förförsta gången kan komma att testas igenskulle sända en mycket negativ signal tillalla dem som bedömer den svenska ekonomiskautvecklingen.Här kommer man ganska nära den bild somkamraterna på nej-sidan införfolkomröstningen vill slå vakt om, nämligenatt ska hålla ett skarpladdatvapen, inte bara mot arbetsmarknadens parterutan också mot dem som håller på medbudgetförhandlingar. Jag tycker att det härär en intressant passus. Vi är ju inte härför att göra det lätt för dig, , utan vivill ju få ut så mycket som möjligt av denhär utfrågningen. Mot den bakgrunden skullejag vilja ställa en fråga.Uppstår dessa negativa signaler om man tillexempel lastar över en del av kostnaderna påen annan part, alltså saldoneutralt, men ändåtycker att man får ett så kallatreformutrymme och då vidtar ett antalreformer? Är detta den negativa signal därdet visar sig att det hade varit ett misstagatt sänka reporäntan och att det, såvitt jagförstår, därmed skulle komma atttillrättaläggas på ett lämpligt sätt?Den andra frågan handlar om 2. Jag harinte läst hela inflationsrapporten, men jaghar tittat på olika känsliga avsnitt sombland annat kallas uppåtrisker ochnedåtrisker. Det finns mycket som tyder påatt vi har folkomröstning den 14 september.Och en möjlighet, risk, uppåt eller nedåt,kan ju vara att det blir ett ja. Då skaSverige gå med i 2, om jaghar läst regeringens propositioner rätt, ochvi delar den uppfattningen. Min fråga är: Hurkommer det att påverka roll? Vihar ju i direkt teknisk mening ett problematt både plötsligt styra mot ettinflationsmål och ett växelkursmål för atthålla den kurs som läggs fast. Det är detena. Det andra är: Vilken effekt kan dettaförväntas få på inflationsutvecklingen?Lars Heikensten: Jag börjar med den förstafrågan. Jag tror inte att min komparativafördel är att gissa hur marknadsaktörer ochandra som följer ekonomin reagerar påenskilda förslag. Mer allmänt kan jag sägaatt vi som har följt den svenska ekonomisk-politiska diskussionen , ellernågonting sådant, vet ju en del om hur mycketmanöverutrymme man har i olika situationeroch hur det är beroende av både situationenoch historien.Vi vet att marginalerna beror mycket påutgångsläget. har vi bakomoss där vi till följd av en ganska striktfinanspolitik, och dessutom en väldigtförmånlig allmänekonomisk utveckling, har enhelt annan statsfinansiell situation än vihade . Det ger möjlighetatt tänja på gränserna ibland - en, två ellertre gånger. Men jag tror inte att det gerfull frihet i längden. Man betalar såsmåningom ett pris, hur mycket som sedan synsdirekt och vad det beror på kan man alltiddiskutera.När nu reste frågan vill jag gärnapassa på att säga att jag tror att vi harskaffat oss en överdrivet positiv bild avstatens finanser. Vi ska komma ihåg att denstatliga skulden inte är på en särskiltmycket lägre nivå än den var när 90-talskrisen inleddes. Vi har inte på ettradikalt sätt förändrat vår statsfinansiellasituation jämfört med något slags långsiktigtrimligt läge även om vi har gjort det jämförtmed den akuta kris där vi befann oss i börjanav . Jag tror också att det skullekunna gå att leda i bevis att en ickeoväsentlig del av förbättringen är en följdav att vi har sålt ut, privatiserat och såvidare när det gäller statlig egendom avolika slag. Därmed är inte de samladereserverna så stora som man får ett intryckav när man bara tittar på finansiellaskulden. Om jag ska referera till ettnärliggande exempel så kan jag referera tillde 20 miljarder som levereradeförra året. Jag skulle också kunna hitta ettantal exempel som befinner sig längre bortfrån mitt eget verksamhetsfält.Poängen är alltså att man ska vara litevaksam när det gäller att slå sig för bröstetmed anledning av den statsfinansiellasituationen. Det är viktigt att beakta dettaoberoende av vilket ställningstagande man göri EMU-frågan, framför allt i ljuset av dendemografiska utvecklingen. Det här - denoffentligfinansiella utvecklingen ochdemografin - är en fråga som jag gärna tarchansen att återkomma till i något sammanhanglängre fram. Jag tror att vi i numåste ägna den lite mer intresse än vad vihar gjort . De offentligafinanserna löper på ett annat sätt risk attpåverka utrymmet för penningpolitiken än vadde har gjort under större delen av andrahalvan av 90-talet.Den andra frågan handlade om , som jagförstod det, och vad det kan tänkas betydaför . Jag touchade lite grann vidden i samband med den fråga som Hans ställde.Det är som du säger - regeringen bestämmer omvi ska gå med i eller inte. Vi deltaraktivt i en diskussion om vad vi tror är enlämplig anslutningskurs i det sammanhanget.Det är också en diskussion som i hög gradkommer att behöva föras med våra europeiskapartner.När det sedan gäller hur man vill lägga upppenningpolitiken så är det viktigt att noteraatt vi får ett växelkursmål. Det finnsdiskussioner om hur precist detta är - om hurbreda band man kan vilja ha och så vidare.Men vi har ju också ett inflationsmål därföratt vi ska uppfylla konvergenskravet när detgäller inflationen. Vi har sagt att vi avseratt fortsätta publicera inflationsprognoserunder perioden. Personligen tycker jag att vibör fortsätta att göra det även om Sverigeskulle komma med i . Vi bör göra det någoneller som underlag fören bredare ekonomisk-politisk diskussion iSverige.Exakt hur vi vill eller kommer att viljagöra avvägningen mellan de här två målen villjag inte gå in på i det här sammanhanget.Dock vill jag gärna säga att jag tycker ibland överdriver problemet idiskussioner. Det är inte konstigt att mangör det i , givet att vi har historienfrån bakom oss. Det var entraumatisk upplevelse för de flesta av oss.Men man ska komma ihåg att situationen nu äralldeles annorlunda. Då hade vi ellerså bakom oss då vi var ekonomisk-politiskt urkurs. Då följde vi också en helt annanutveckling än det till vilket vi hadeambitionen att vara länkade. har vi enungefär lika bakom oss där vihar följt samma typ av stabiliseringspolitikoch i själva verket har varit väl såframgångsrika i vissa avseenden som man harvarit nere i EMU:s kärnländer. Vi ser ocksåatt de länder som har gjort den härresan egentligen inte har haft några bekymmeratt tala om.I grunden handlar det om att det finns enövertygelse om att den kurs som vi väljer närvi går in faktiskt är den kurs som vi tillslut ska ha när vi går med i - om det nublir ett ja i folkomröstningen. Då är intespekulation intressant på det sätt som denvar i den gamla situationen. Man ska alltsåvara försiktig med att dra paralleller med -92.Mats (): Du pratar om den kurs som viväljer om vi går med i när det gäller dentredje fasen. Men skillnaden är att vi dåkommer att ha den kursen, och ha en ränta som av allt att dömaligger högre. Sedan kommer den dåplötsligt att sänkas.Låt oss ändå fortsätta promenaden iminfälten och ta upp det här med denöverdrivna uppfattningen om statens finanser.Vi har en annan diskussion som tangerar dethär, nämligen diskussionen omöverskottsmålen. Det talas ofta om att samlai ladorna. Det är bara det att i de ladornahar vi visserligen ganska mycket höbalar, menvi har lånat dem av andra. Om vi nu ska börjabetala tillbaka så kan det knappast vara attsamla i ladorna.Det finns en problematik här som jag intebegär att du ska svara rakt av på. Men jaghar läst remissvar på , och där tas destabiliseringspolitiska effekterna avutrymmet i penningpolitiken upp, det villsäga överskottsmålen. Det skulle ändå varaintressant om du ville säga något om dennaheta potatis också.Lars Heikensten: Apropå din avrundning av detförra temat vill jag först säga att det ärför tidigt att ha en välgrundad uppfattningom hur man hanterar räntorna i en sådan härsituation. Det beror dels på en delprincipiella ställningstaganden somRiksbanken ännu inte har gjort, som har attgöra med hur vi ser på växelkursmåletrelativt inflationsmålet, dels på denfaktiska ekonomisk-politiska utvecklingen.Det finns länder, exempelvis , somgick med i och som valde att mycketsnabbt sänka sin ränta ned till den nivå somman hade i de då centrala kärnländerna. Detfinns också länder, till exempel , somvid valde att mycket länge liggamed en rejäl räntedifferens. Man gjorde heltenkelt olika bedömningar av vad som varklokt. Delvis tror jag att det hade att göramed att var ett land som länge hadehaft en hög inflation, och man ville göraallt man kunde för att få nedinflationsförväntningarna. Men det finns fleraspekter på detta val än så. Det är alltsåsvårt att ha en alldeles bestämd uppfattningom detta nu.Om det andra kan man säga att det nu börjarbli mycket politik i vår diskussion! Även omdenna fråga kan man naturligtvis ha olikauppfattningar också i , men jag hari olika sammanhang sedan lång tid tillbakaargumenterat för att vi bör bemöda oss om attfortsätta förstärka statens finanser. Det vardet här som jag var inne på alldeles nyss.Jag har under de år som jag har följt svenskekonomisk politik aldrig varit i situationenatt statens finanser har blivit för starka.Jag är rätt trygg i förvissningen om att jaginte kommer att få uppleva den situationenframöver heller, måste jag säga.Det finns ingen anledning att ställa störreamorteringar på statsskulden emot andra typerav åtgärder. Det finns ingen anledning attresonera så att vi inför det tydligaperspektivet med en besvärligare demografisksituation framför oss måste välja, och säga:Vi kan inte förbättra statens finanser. Istället måste vi koncentrera oss på attförbättra förutsättningarna för att få ettbra arbetskraftsutbud. Jag tycker inte attdet är någon naturlig problemformulering. Detär ganska uppenbart att man behöver görabådadera i den här situationen. Man kanställa de här åtgärderna emot varandra så häri den politiska debatten, om man vill, menjag tycker att det är svårt att formuleraproblemet på det sättet om man har enekonomisk utgångspunkt. Bådadera behövs,enligt min uppfattning. Huruvida man sedanvill lägga de ökade offentliga medlen i denena eller den andra fonden, eller vad manvill kalla det, är en diskussion som jag intevill ge mig in på. Men jag tror att det hadevarit önskvärt att ha ett högre överskottsmålunder de år som vi har bakom oss, och det ärfortfarande önskvärt att amortera mer enligtmin uppfattning.Lars (): Jag ska göra enkommentar, och glädja med attLars aldrig har trott att statensfinanser är överdrivet goda. är alltså överens på denpunkten.Men vi skulle ju inte tala om de gemensammaåsikterna, utan kanske mer omfrågeställningarna. Jag lyssnade på svarettill . Jag har inte hunnit läsa denhär tjocka boken, för den kom ochjag läser långsamt. Men om jag förstod svarettill från rätt såinnebar det att ja, vi har högre ränta iSverige än i euroområdet på grund av att vihar starkare och bättre ekonomi äneuroområdet och på grund av att vi har mindrelediga resurser. Min första fråga är: Hördeoch förstod jag rätt? Man kan ju höra fel,och kanske inte heller förstå. Det var minenkla fråga.Lars Heikensten: Det har varit en svagareekonomisk tillväxt i ,som jag sade, och även i och iFrankrike. Det gör att man har flerlediga resurser.Lars (): Så det är helt enkelt såatt vi har högre ränta på grund av att vi harbättre ekonomi. Det var ju roligt att vi harbättre ekonomi - det måste man säga!Min nästa fråga är ett batteri avfrågor. Det står i rapporten och det sägs iföredragningen att man nog har missbedömt denlångsiktiga tillväxtpotentialen i ochatt man har fått nytt material från SCB. Ianförandet sägs det: Det tyder i sin tur påatt ekonomins långsiktiga potentiellatillväxttakt också kan vara något högre. Dåundrar vän av ordning - så att det blirenkelt för den som läser protokollet - högreän vadå? Hur mycket kommer till och hurmycket är det som vi ska lägga på? Det är jux som ska läggas på y. Vad är då Riksbankensbedömning av pålägget, och vad är den nyanivå som ni från sida bedömer somlångsiktigt och uthålligt hållbart?Ni säger också att ni inte grundar er såmycket på aktuella data utan mer på enlångsiktig prognos. Jag hann bläddra framtill s. 10 och såg att ni nu bedömertillväxttakten . Men 2004 är ju inteens , utan det är ! Ni harreviderat ned UND1X från 1,9 till . Det ärju en rejäl nedrevidering - med 0,7procentenheter! Det ligger långt under de tvåprocent som är målvariabel. Samtidigtredovisar ni en ganska stigande arbetslöshetoch säger att ni kanske hade underskattattillväxtpotentialen. Man ska ju hålla sinamål, och det ska vi göra. Men skainte också hålla sina mål?Det är viktigt att hålla sparmålet. Men vihar ju inget fast sparmål , utanvi sade under en konjunkturcykel. HarRiksbanken någon uppfattning om vad som är enrimlig nivå på det offentliga sparandet justnu?Lars Heikensten: Låt mig börja med att läggapå en overheadbild som visar just det som vipratade om . Det är ett sätt attnärma sig det här med resursutnyttjandet. Därser man att vi antagligen - det är vårbedömning - har ett lite lägreresursutnyttjande.Jag ska till att börja med hoppa på denfråga som ställde sist. Det är möjligtatt du får återkomma med någon fråga, för detblev mycket på en gång. Diagrammet finns irapporten, och där finns också dels enbedömning av det faktiska saldot, dels enbedömning av det strukturella saldot, där manhar rensat det som beror påkonjunkturutvecklingen. Om man säger att manhar över konjunkturcykeln så bör man haungefär i ett läge där man har ett fulltresursutnyttjande i ekonomin. Det här ärsvåra saker, och som jag var inne på vet viinte ens från det ena året till det andraexakt var vi befinner oss.De bedömningar som vi gör tyder ändå på 2005 skulle ha ett saldo som är ungefärplus av BNP. Det skulle man då ha efterett par år med hyfsad tillväxt i ekonominenligt de här bedömningarna, men antagligenmed aningen lediga resurser kvar. Jag troratt det är lite för lite om man långsiktigtska klara över cykeln. Jag tror därföratt man borde ha en högre ambitionsnivå än såom man i genomsnitt framöver ska uppnå demålsatta två procenten.Som jag antydde tidigare så jobbar vi medde här sakerna. Men vi har inte satt avresurser för att jobba på den detaljnivå somman kanske skulle önska. Sammanfattningsvisär detta alltså min bild: En högreambitionsnivå skulle behövas om man ska levaupp till det mål på som man har satt uppöver cykeln.Jag får be dig upprepa den fråga som duställde , för jag uppfattade deninte riktigt.Lars (): Vad bedömer ni just nufrån sida som ett rimligt sparmålför offentlig ekonomi? Det är inte nödvändigtatt ni har någon uppfattning, men om ni hardet så vore det intressant att veta.Jag är också lite förvånad över att ni liggerpå en bedömning av i inflation för2004. Det är långt under målsättningen på2 %.Lars Heikensten: Det jag tidigare sa är sålångt som jag kommer när det gäller attprecisera min syn på statens finanser. Jaghar ingen bestämd uppfattning, och vi harinte räknat på det sättet så att vi kan sägavad som är önskvärt just . Men jag angerändå en färdriktning.När det gäller inflationen så är den så lågom ett till till följd av att denkraftiga elprisuppgång som vi nu har dåfaller ur systemet. Det var det som jag varinne på inledningsvis - det finns ingenanledning i det här läget, om man nu görbedömningen att det här i allt väsentligt ären fråga om en utbudsutveckling, att oroa sigalltför mycket över uppgången. Men det finnsinte heller någon anledning att lägga upppolitiken framöver utifrån en nedgång ienergipriset, för det kommer ju att slåtillbaka igen. Det är en mer långsiktigunderliggande trendmässig inflation som vimåste fokusera på.Du frågade inledningsvis om den potentiellatillväxten. Vi har valt att formulera ossförsiktigt och tala om attvi tror att en potentiell tillväxt mellan 2och 2 ½ % är vad ekonomin klarar av. Jag trorinte att det är någon poäng att gå längre änså. Osäkerheten är så pass stor, och jag troratt man får leva med det. Det hindrar inteatt vi när vi får ny information görmarginella revideringar upp eller ned. Vi hardå alltid möjlighet att i det läget korrigeraräntan om vi känner att det finns utrymme fördet. Det har inte handlat om några storaförskjutningar vare sig när vi blev aningenmer pessimistiska eller som nuaningen mer optimistiska. Det handlar omnågon tiondel på BNP - mer är det inte.Lena Ek (c): Herr ordförande! Jag vill börjamed att hälsa riksbankschefen välkommen tillutskottet. Det ska bli både roligt ochintressant att arbeta på det här viset ifortsättningen.Mina frågor rör två områden. Mångakommentatorer har bedömt utvecklingen i Irakäven i ett krigsfall - jag tog med ensammanfattning från ett utländskt TV-bolag -som a nice war. Det skulle alltså varakort och avgränsat och det skulle inte blinågra större störningar i tillgången på oljaoch en faktor som kan dra i gång den tungaindustrin. Jag tror inte på den bilden. Jagtror att det finns väsentligt större risker idetta. Här finns en massa psykologiskafaktorer och här finns en massa stora ochväsentliga skillnader mot Kuwaitkrisen, därarabvärlden i stort ställde upp på deinsatser som gjordes. Det är helt annorlundaden här gången. Vi ser redan inställda orderoch handelsförbindelser som störs. Den delenav krisbilden finns inte med här. Det handlartill stor del om aktiemarknad och utbud avolja. Jag skulle vilja ha en kommentar tilldet.Den andra frågan gäller lönebildningen.Kommunals avtal nämns. En sak som intediskuteras är den rejäla minskningen i ökningav disponibel inkomst som hushållen får pågrund av att det var en valfläskbudget förraåret och att verkligheten nu kommer i fatt.Det blir skattehöjningar i kommuner och ettscenario med ökat ansvar för sjukkostnaderför arbetsgivare som slår tungt i kommun- ochlandstingssektorn. Det blir uppskjutnavallöften, vallöften som vissa hushåll redanhar räknat med. Allt detta är ekonomiska menockså psykologiska effekter som försvårarlönebildningen rätt rejält. Jag skulle viljahöra en liten utvikning om de riskfaktorersom finns om vi ligger på för höga nivåerframöver.Lars Heikensten: När det gäller den förstafrågan så är jag lite osäker på hur mycketjag egentligen kan tillföra. Vi har som jagnämnde tidigare gjort en analys av detta irapporten, där vi laborerar med några olikascenarier. Jag kan lägga på en overheadbildså att ni kan se detta.Det finns ett godartat scenario, och sedanhar vi laborerat med ett mer besvärligt ochett allvarligt. Det säger sig nästan självtatt ju mer problematiska scenarierna är ochju mer utdragen processen blir, desto störrerisker finns det för att framför alltoljepriserna stiger. De riktigt allvarligakonsekvenserna för världsekonomin inträderantagligen i första hand om krig och terrorfår en spridning till andra delar av världen.Men oroligheterna påverkar säkert redan i dagbenägenheten för t.ex. charterresande. Vi seratt flygbolagen och försäkringsbolagen harbekymmer och så vidare. Det är klart atthändelserna och det som harhänt därefter har haft en dämpande effekt påvissa sektorer i världsekonomin. Ju merutdraget detta blir, desto mer påtagliga blireffekterna.Tabell R3.