bet · GQ01LU9 · 2003-03-18 00:00:00 — Som utskottet påpekade i sitt avriksdagen godkända betänkande 2001/02:LU16 vidbehandlingen av motionsyrkanden som motsvarar de nuaktuella är dock marknadsföringslagen uppbyggd påett sådant sätt att den har generell räckvidd. Lagenär således tillämplig på alla former av kommersiellamarknadsföringsåtgärder och oavsett målgrupp förmarknadsföringen. Marknadsföringslagen är därmedtillämplig även vid marknadsföring i skolan.Vid lagens tillkomst uttaladeutskottet, med anledning av några motionsyrkanden,att det inte borde komma i fråga att imarknadsföringslagen ta in regler med särskilda kravpå marknadsföring av vissa närmare angivna varor ochtjänster. I likhet med vad utskottet fann våren 2002kan ett liknande synsätt anläggas när det gällerkraven på särskilda regler om marknadsföring riktadtill barn och inom skolväsendet. Utskottet ärsåledes inte berett att ta initiativ till enutredning av frågan. Till saken hör även attmotionsspörsmålen innefattas i de pågåendeövervägandena inom EU med anledning av kommissionensgrönbok om det framtida konsumentskyddet inom EU ochdet förslag till direktiv om säljfrämjande åtgärdersom kommissionen överlämnade i oktober 2001.Utskottet förutsätter att regeringen inom ramen fördetta arbete med kraft verkar för ett fullgott skyddför barn och ungdom i marknadsföringssammanhang.Därutöver bör erinras om att det inte ankommer pålagutskottet att göra några uttalanden huruvidasponsring och marknadsföring över huvud taget skallfå förekomma i skolan.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motionerna L240, L304, L331 och L343.Marknadsföring av finansiellatjänsterUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion med krav pååtgärder mot brister i marknadsföringen avfinansiella tjänster. Utskottet anser att detinte föreligger någon motsättning mellanmotionärerna och regeringen i frågan ochförutsätter att regeringen noga följerutvecklingen på marknaden och vidtarerforderliga åtgärder.BakgrundBestämmelser om marknadsföring av finansiellatjänster finns i bl.a. konsumentkreditlagen(1992:830). Lagen, som är tvingande tillkonsumentens förmån, gäller i princip allakonsumentkrediter och innebär en skyldighet förnäringsidkaren att iaktta god kreditgivningssed iförhållande till konsumenten och tillvarata dennesintressen med tillbörlig omsorg. Begreppet godkreditgivningssed innefattar en skyldighet förnäringsidkaren att visa återhållsamhet ochmåttfullhet i sin marknadsföring. Informationen omkrediten skall också vara saklig, korrekt ochfullständig. Närmare riktlinjer angåendeuttolkningen av begreppet god kreditgivningssedfinns bl.a. i riktlinjer förtillämpning av konsumentkreditlagen (KOVFS 2001:4).Bestämmelser om konsumentkrediter på EU-nivå finnsbl.a. i rådets direktiv /102/EEG om tillnärmningav medlemsstaternas lagar och andra författningarrörande konsumentkrediter, det s.k.konsumentkreditdirektivet. I sammanhanget bör ävennämnas att och rådet sommaren 2002antagit direktiv /65/EG om distansförsäljning avfinansiella tjänster till konsumenter. I direktivetfinns regler om vilken information som skall lämnasinnan ett distansavtal om en finansiell tjänstingås, konsumentens ångerrätt och marknadsföring avfinansiella tjänster.Pågående lagstiftningsarbeteKommissionen överlämnade ettförslag till nytt konsumentkreditdirektiv,KOM(2002)443. Direktivförslaget innehåller bl.a. ettförbud mot ingående av kreditavtal vidhemförsäljning och regler om marknadsföring avkrediter. Vidare pågår arbete inom Regeringskanslietmed ett lagförslag som syftar till att genomföra detnyligen beslutade direktivet om distansförsäljningav finansiella tjänster. Nämnas bör även attregeringen har aviserat enproposition med förslag till lag om ansvar vidfinansiell rådgivning till konsumenter.MotionenI motion L306 av m.fl. (s) hävdas attdet förekommer brister vid marknadsföring av låntill konsumenter och att marknadsföringen, i likhetmed vad som var fallet , återbalanserar på gränsen till det tillåtna. Bland annatkritiseras förekomsten av bostadslån på upp tillhela värdet av bostaden. Enligt motionärerna är detinte bara utländska finansinstitut som driver på dennegativa utvecklingen utan, även storbankernatangerar att bryta mot tillsynsmyndigheternasallmänna råd och föreskrifter vid marknadsföring avkrediter. Det är, menar motionärerna, uppenbart attgällande regelverk och frivilligabranschöverenskommelser inte uppfyller kraven påkonsumentskydd och i motionen begärs etttillkännagivande om nödvändigheten av att ur ettkonsumentperspektiv noga följa och åtgärda pågåendeuppluckring av praxis av gällande regelverk vidmarknadsföring av finansiella tjänster.Utskottets ställningstagandeEtt av de nationella målen för konsumentpolitikensom lagt fast är att konsumenterna skallha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska ochandra resurser effektivt, det s.k.hushållningsmålet. Vidare har regeringen som delmålinom bl.a. hushållningsmålet angivit attkonsumentskyddet bör förstärkas på de finansiellaområdena där konsumenternas behov inte ärtillräckligt tillgodosedda, exempelvis viddistansförsäljning av finansiella tjänster.Inriktningen på regeringens arbete ligger såledesväl i linje med motionskraven.Som redovisats inledningsvis pågår också arbete,såväl nationellt som på EU-nivå, som knyter an näratill motionsspörsmålen. Utskottet förutsätter attregeringen, i linje med gällande konsumentpolitiskariktlinjer inom ramen för detta arbete verkar förett stärkt konsumentskydd. Något tillkännagivandedärom eller annan åtgärd från sida kaninte anses erforderligt. Utskottet har inte underlagatt bedöma riktigheten i de påståenden som görs imotionen om olika problem och brister på marknadenför finansiella tjänster, men förutsätter attregeringen noga följer utvecklingen på området ochvidtar de åtgärder som kan anses erforderliga.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion L306.SkuldfällorUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande medkrav på åtgärder mot skuldfällor. Utskottethänvisar till pågående utredningsarbete.Jämför reservation 11 (fp).BakgrundI samband med avregleringar av finansmarknaden imitten av ökade bankernas möjligheter attge lån utan säkerhet. Under vissa perioder leddedetta till att många konsumenter under 1980- och1990-talen skaffade sig oöverlagda och dyra kreditersom undergrävde hushållsekonomin.Genom skuldsaneringslagen (1994:334), som trädde ikraft , infördes möjligheter förfysiska personer att under vissa förutsättningarhelt eller delvis befrias från en övermäktigskuldbörda (prop. 1993/94:123, bet. LU26, rskr.303). Som allmänna villkor för en skuldsanering äratt gäldenären är insolvent och så skuldsatt att haneller hon inte inom överskådlig tid kan betala sinaskulder. Därtill kommer att det vid en allmänbedömning skall vara skäligt att beviljaskuldsanering.Pågående arbeteEtt av de delmål som regeringen angivit inom ramenför inflytandemålet är att konsumenterna skall gesen starkare ställning på de finansiella marknaderna.Inom ramen för detta delmål gav regeringen hösten2001 i uppdrag att närmare analyseraorsakerna till skuldfällor och att föreslå lämpligaåtgärder för att begränsa problemet. Uppdraget skallredovisas senast i juli 2003.I sammanhanget bör även erinras om att regeringeni givit en särskild utredare i uppdragatt utvärdera och göra en översyn avskuldsaneringslagen. Enligt direktiven (dir.2002:139) skall utvärderingen i första hand avseförfarandet i skuldsaneringsärenden. Utifrånutvärderingen skall utredaren bedöma om detnuvarande systemet för skuldsanering ärändamålsenligt utifrån lagens syften eller omsystemet bör ändras i grunden. Utredaren är fri attta upp även andra frågor om skuldsanering om detbedöms motiverat. Uppdraget skall redovisas senastden 31 december 2003.MotionenI motion L319 vill m.fl. (fp)uppmärksamma situationen för långvarigt arbetslösapersoner med stora skulder som erhåller arbete. Omkronofogden därefter kräver återbetalningav skulderna sänds dessa personer, anförs det imotionen, på nytt tillbaka i arbetslöshet. Kontentankan, enligt motionärerna, bli att det inte lönar sigatt ta ett arbete och att arbetslöshet är attföredra. bör, enligt motionärernasmening, ta upp frågan i en kontinuerlig diskussionmed de exekutiva myndigheterna, etablera ettarbetssamtal som leder till en rationell, dvs.mjukare och lindrigare utformning avåterbetalningsreglerna för långtidsarbetslösa medstora skulder. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande18).Utskottets ställningstagandeEnligt utskottets uppfattning pekar motionärerna påen angelägen och tankeväckande frågeställning.Resultatet av det pågående arbetet inom delsKonsumentverket angående skuldfällor, delsutvärderingen av skuldsaneringslagen bör dock förstavvaktas innan utskottet är berett att överväganågon åtgärd från sida med anledning avmotion L319 yrkande 18. Motionsyrkandet bör såledesavslås.Märkning av varor som testats pådjurUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med kravpå införande av obligatorisk märkning avprodukter som testats på djur. Utskottethänvisar dels till att frågan utrettstidigare och därvid förkastats, dels tillnyligen beslutad EU-lagstiftning på området.Jämför reservation 12 (v)BakgrundFrågan om införande av obligatorisk märkning avvaror som testats på djur, företrädesvis kosmetiskaoch hygieniska produkter, har uppmärksammats i olikatidigare sammanhang. Med anledning av ett uttalandefrån sida i betänkandet JoU1987/88:22 gav regeringen i uppdragatt utreda hur ett system för märking av kosmetiskaprodukter med uppgift om genomfört test av produktenpå djur skulle kunna utformas. I uppdraget låg ävenatt redovisa hur en sådan märkning skulle förhållasig till handelspolitiska förpliktelser.Konsumentverket redovisade sitt uppdrag i december1990 i promemorian Märkning av kosmetiska produktermed uppgift om djurtest (dnr 90/K2754). Ipromemorian pekade verket på en rad problem som varförenade med inrättandet av ett sådantmärkningssystem och fann sammanfattningvis att detvarken var lämpligt eller rättsligt genomförbart attålägga företagen en sådan informationsplikt. Istället föreslog verket att en allmän information,som på ett klart och kortfattat sätt belyste fråganom djurtester av kosmetiska och hygieniskaprodukter, skulle tillhandahållas konsumenterna idetaljhandeln.Bestämmelser på EU-nivå om kosmetiska produkterfinns i rådets direktiv /768/EEG av den 27 juli1976 om tillnärmning av medlemsländernaslagstiftning om kosmetiska produkter, det s.k.kosmetikadirektivet. och rådetbeslutade ändringar i direktivet sombl.a. innebär att test- och marknadsföringsförbudinförs och träder i kraft så snart alternativametoder är tillgängliga, dock senast efterdirektivets ikraftträdande. Vidare innebärändringarna att riktlinjer skall utarbetas för deninformation som får ges på produkterna om att ingadjurtester har utförts.MotionernaI motion L221 av m.fl. (v)påpekas att det finns både internationella ochnationella system för märkning av produkter som intetestats på djur. Motionärerna anser att det är deprodukter som testats på djur som i stället bordemärkas så att konsumenterna ges en möjlighet attvälja bort dessa. I motionen begärs etttillkännagivande som går ut på att regeringen skallta initiativ till en utredning av möjligheterna attinföra en sådan märkning.Birgitta () anför i motion MJ316 att enav de bästa vägarna att begränsa djurförsök är attunderlätta för konsumenterna att kunna ta ställningtill om de vill köpa produkter som testats på djureller med hjälp av alternativa metoder. är detdock, menar motionären, svårt att göra sådanamedvetna val eftersom det sällan anges påprodukterna om de testats på djur eller ej.Motionären begär ett tillkännagivande om att detskall införas en obligatorisk märkning avdjurtestade produkter (yrkande 9).Utskottets ställningstagandeSom redovisats i det föregående har frågan ominförande av obligatorisk märkning av varor somtestats på djur redan utretts och därvidavvisats.Vidare har , efter ett långdragetförhandlingsarbete, beslutats ändringar igemenskapslagstiftningen som innebär både förbud motdjurtester och saluföring av varor som testats pådjur.Mot bakgrund av vad som har anförts finnerutskottet inte skäl att ta initiativ till en förnyadutredning av frågan om det bör införas enobligatorisk märkning av djurtestade varor.Motionerna L221 och MJ316 yrkande 9 bör därföravslås.S.k. smajlmärkningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande somgår ut på att det skall införas s.k.smajlmärkning av restauranger ochlivsmedelsaffärer. Jämför reservation 13(fp).MotionenI motion L319 av m.fl. (fp) föreslåsatt det enligt dansk modell skall införas en s.k.smajlmärkning. Det föreslagna systemet skall varautformat på så sätt att livsmedelsbutiker ochrestauranger som följer alla regler för att hållalivsmedlen i gott skick får sätta upp ett särskiltmärke som skall vara väl synligt. Härigenom geskonsumenterna, enligt motionärerna, en utmärkt ochlättbegriplig information om det hygieniskatillståndet i restaurangen eller butiken (yrkande10).Utskottets ställningstagandeUtskottet har givetvis ingen annan uppfattning änmotionärerna vad gäller vikten av en godlivsmedelshygien i restauranger ochlivsmedelsaffärer. Som motionärerna själva antydertorde dock den föreslagna märkningsordningen krävastora resurser från kontrollerande myndigheter,resurser som sannolikt skulle kunna användas på ettmer effektivt sätt inom tillsynsverksamheten ilivsmedelsbranschen. Utskottet är inte berett attställa sig bakom motionärernas förslag och anserdärför att motion L319 yrkande 10 skall avslås.NätverksförsäljningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med kravpå införade av lagstiftning omnätverksförsäljning. Utskottet anser attpågående överväganden inom EU bör avvaktas.Jämför reservation 14 (kd).BakgrundMed nätverksförsäljning, eller multi level marketing(MLM), avses ett sätt att organiseradirektförsäljning av varor och tjänster som innebäratt distributionen sker genom ett nätverk avdirektsäljare. Från nätverksförsäljning bör skiljass.k. pyramidspel, som är förbjudna enligtlotterilagen (1994:1000).I finns inte någon särskild lagstiftningsom gäller förhållandet mellan olika nivåer avdirektsäljare och företag. I förhållandet mellansäljare och konsument gäller dock, vid sidan av dengenerella konsumenträttsliga lagstiftningen, lagen(2000:274) om distansavtal och hemförsäljning.Inom Europafederationen fördirekthandelsföreningar (FEDSA) har fastställtsetiska regler för direktförsäljning tillkonsumenter. I dessa finns bl.a. regler omdirektsäljarens uppträdande mot konsumenter, ånger-och returrätt och garantier. FEDSA har ävenfastställt etiska regler vad gäller förhållandetmellan direktsäljare och företag, mellan olikadirektsäljare och mellan olika företag. Dessa reglerinnehåller bl.a. bestämmelser om information,avgifter och upphörande av avtal.MotionenI motion L245 av () argumenterasför införande av särskild lagstiftning omnätverksförsäljning. Enligt motionären bör ennationell lagstiftning antas innan lagstiftningkommer till stånd på EU-nivå. På så sätt kan, anförmotionären, ha en egen uppfattning ochlagstiftning att föra fram i förhandlingsarbetet.Motionären anger i motionen ett antal närmarebeskrivna kriterier som bör beaktas i en sådanlagstiftning, bl.a. att en distributör skall kunnaavsluta ett avtalsförhållande utan uppsägningstid,att gränsen mellan kund och säljare i ett multilevel marketing-företag definieras, att ångerfristoch returrätt säkerställs och att det skall finnasen skyldighet för företagen att upprättagarantifonder för att säkerställa infriandet avekonomiska åtaganden vid en eventuell konkurs.Motionären framhåller vikten av att den i motionenförespråkade lagstiftningen harmoniserar med såvälgällande som framtida lagstiftning på EU-nivå. Imotionen begärs ett tillkännagivande om vad somanförts om dels behovet av regelverk förnätverksförsäljning (yrkande 1), dels att en sådanlagstiftning bör ta hänsyn till de i motionenredovisade kriterierna (yrkande 2).Pågående arbeteSom redovisas i motionen har frågor kringnätverksförsäljning uppmärksammats under senare årbl.a. Sålunda påbörjades inomkommissionen en revidering av rådets direktiv85/577/EEG av för att skyddakonsumenten i de fall då avtal ingås utanför fastaaffärslokaler, det s.k. hemförsäljningsdirektivet.Som ett led i detta arbete lades i november 1999fram rapporten to door selling - Pyramidselling - Multi level marketing. I rapportendiskuteras bl.a. huruvida hemförsäljningsdirektivetbör samordnas med distansavtalsdirektivet och om detbör införas särskilda regler ihemförsäljningsdirektivet om nätverksförsäljning.Under revideringsarbetet har förts fram förslag somgår ut på att direktivets tillämpningsområde skallutvidgas så att det inte bara omfattar konsumenter,utan även direktsäljare, och att det skall i införasregler till skydd för en direktsäljare i förhållandetill nätverksförsäljningsföretaget.Nätverksförsäljning togs även upp i kommissionensgrönbok om det framtida konsumentskyddet inom EU somett exempel på ett område där regleringen i hög gradväxlar mellan medlemsstaterna vilket, enligtgrönboken, negativt påverkar möjligheterna attbedriva gränsöverskridande nätverksförsäljning.Utskottets ställningstagandeUtskottet är inte berett att förorda något uttalandefrån sida vad gäller behovet ochutformningen av den i motionen förespråkadelagstiftningen. I likhet med vad utskottet fannvåren 2002 vid behandlingen av en motsvarande motioni sitt av godkända betänkande 2001/02:LU16bör resultatet av övervägandena inom kommissionenmed anledning av grönboken om det framtidakonsumentskyddet och översynen avhemförsäljningsdirektivet i stället avvaktas.Riksdagen bör således avslå motion L245.FakturaskojeriUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med kravpå åtgärder för att motverka s.k.fakturaskojeri. Utskottet hänvisar i huvudsaktill tidigare ställningstaganden frånriksdagens sida och pågående arbete.BakgrundMed fakturaskojeri avses en form av negativsäljmetod eller negativ avtalsbindning som går ut påatt skapa en oriktig föreställning om att bindandeavtal kommit till stånd. En annan form är attnäringsidkare sänder fakturor som varken motsvararen levererad tjänst eller vara. Bestämmelser omfakturaskojeri infördes i marknadsföringslagen år1996 (prop. 1995/96:81, bet. LU14, rskr. Enligt12 § är det förbjudet för näringsidkare atttillställa någon fakturor, inbetalningsavier ellerliknande meddelanden avseende produkter som inte harbeställts. Överträdelse av bestämmelsen kanföranleda marknadsstörningsavgift enligtmarknadsföringslagen. Förfarandet kan också varastraffbart enligt bestämmelser ombedrägeri.MotionI motion L210 av () anförs attfakturaskojeriet omsätter stora summor och utgör ettstort problem för näringslivet, inte minst för smånystartade företag. Ett sätt att komma till rättamed problemet vore att ge rättatt meddela näringsförbud vid grova åsidosättandenav den marknadsrättsliga lagstiftningen. Motionärenanser också att regeringen bör låta utreda om detbehövs ändringar i den civilrättsliga lagstiftningenför att motverka förekomsten av fakturaskojeri. Imotionen begärs tillkännagivanden i enlighet med detanförda (yrkandena 2 och 3).Utskottets ställningstagandeUtskottet delar motionärens uppfattning attfakturaskojeri är ett allvarligt problem förnäringslivet som bör bekämpas med kraft. Utskottetkan dock inte se att regeringen skulle vara av annanuppfattning i frågan. Sålunda har justitieministerni ett skriftligt frågesvar den 22 januari 2003anfört att det torde vara svårt att genom ändringari strafflagstiftningen kunna öka möjligheterna attkomma åt fakturaskojeri, men framhållit att det inompolisväsendet bedrivs ett omfattande arbete för attförebygga och bekämpa bluffakturering (svar på fråga2002/03:384). Främst sker detta inom Rikskriminalendär man kartlägger och analyserar fall som uppdagasi landet. Av frågesvaret framgår också attRikskriminalen, med hjälp av organisationen , inrättat en särskild databas förändamålet. Inom ramen för samarbetet med SvensktNäringsliv gör också besök på företagrunt om i landet för att informera om problemet medbluffakturor och vilka skyddsåtgärder som kan vidtashos företagen. Vidare har Riksåklagaren, enligtfrågesvaret, meddelat föreskrifter om samordning avbrottmålsärenden, vilket innebär att flerabrottsmisstankar mot en person skall handläggas isamma ärende vilket i sin tur har stor betydelse förutredningarna då det, i fråga om fakturaskojeri,ofta rör sig om flera anmälningar som är spriddaöver landet. Enligt justitieministern torde det varaav särskilt stor betydelse för att motverkaförekomsten av den här typen av bedrägerier attutveckla det brottsförebyggande arbetet. Genom attföretag och andra utvecklar och förbättrar deninterna kontrollen av inkommande fakturor bör desåledes kunna skaffa sig ett effektivt skydd motbluffakturor. De insatser som görs avbranschorganisationerna och företagen själva hardärför, anförs det slutligen, stor betydelse förmöjligheterna att komma till rätta med problemen.Enligt utskottets uppfattning torde problemet medfakturaskojeri inte i första hand kunna lösas genomändringar i den civilrättsliga lagstiftningen.Motionärens förslag att ge Konsumentombudsmannenrätt att meddela näringsförbud har vidare övervägtstidigare och därvid avvisats, senast i det avriksdagen godkända betänkande 2001/02:LU19. Detsaknas skäl för att nu göra annan bedömning i denfrågan. Snarare synes lösningen närmast stå attfinna i en kombination av dels effektivt polis- ochåklagararbete, dels olika slags förebyggandeegenåtgärder inom näringslivet. Som framgår avfrågesvaret pågår också arbete med den inriktningen.Utskottet ser mot den nu angivna bakgrunden inteskäl för att ta något initiativ imotionsspörsmålet. Däremot förutsätter utskottet attregeringen noga följer utvecklingen på området ochvidtar de ytterligare åtgärder som visar signödvändiga för att stävja problemet medfakturaskojeri.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenskall avslå motion L210 yrkandena 2 och 3.ResegarantilagenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med kravpå dels en utvidgning av resegarantilagenstillämpningsområde, dels en utredning av denframtida finansieringen avresegarantisystemet. Utskottet hänvisar tillpågående arbete och tidigareställningstaganden. Jämför reservation 15 (m,fp, kd, c).BakgrundDen första resegarantilagstiftningen, lagen den 9juni 1967 om ställande av säkerhet vid sällskapsresatill utlandet, trädde i kraft (prop.1967:106, 3LU42, rskr. Lagen ersattes den 1juli 1972 av den nu gällande resegarantilagen(1972:204) (prop. 1972:92, bet. NU 30, rskr. 193).Resegarantilagen har till syfte att ge konsumenterpå reseområdet ett skydd mot förluster som enresearrangörs betalningsinställelse ellerbetalningsoförmåga kan medföra. För att åstadkommadetta skydd skall de företag som anordnar ellerförmedlar resor som omfattas av resegarantilagenställa säkerhet för sin verksamhet. Om inteKammarkollegiet medger annat skall säkerheten beståav en betalningsutfästelse, utfärdad av bank ellerförsäkringsbolag, som fullgörs vid anfordran.Säkerheten skall motsvara ettreseföretags totala ekonomiska åtaganden gentemotresenären. Varje företag svarar således för sigsjälvt. Säkerhet får tas i anspråk för att betalatillbaka pengar som betalats för en resa somomfattas av garanti enligt lagen och som blirinställd eller av annan anledning inte blir av.