bet · GQ01SOU15 · 2003-05-15 00:00:00 — Enligt motionären börsocialtjänsten kunna underlåta att informera ivissa särskilda fall där det finns risk för att enhjälpsökande ung person kan komma attskadas psykiskt eller fysiskt av anhöriga.I motion Sf226 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om att det bör blimöjligt för att i extrema fallagera för en minderårig utanvårdnadshavarens kännedom (yrkande 15).I motion So43 av m.fl. (fp)yrkas att begär att regeringenåterkommer med förslag till ändringar avsocialtjänstlagen (yrkande 4 delvis). Inormalfallet skall en underrättelse till berördaföräldrar om att en barnavårdsutredningpåbörjats i normalfallet ske skyndsamt. Dettaanges dock inte i lagtexten. Motionärernaanser att 11 kap. 2 § sista stycket social-tjänstlagen bör kompletteras med enbestämmelse om att en underrättelse enligtlagrummet skall ske utan dröjsmål. Enligtmotionärernas mening bör det samtidigtfinnas möjlighet att i undantagsfall utreda ettbarns situation utan att informeravårdnadshavarna om detta. börom barnet kan antas vara utsatt för ettallvarligt hot från vårdnadshavare kunnautreda under sekretess. Motionärerna föreslåratt socialnämnden skall ges möjlighet att hoslänsrätten ansöka om dispens och låtalänsrätten pröva hotbilden mot barnet.Samma synpunkter när det gällermöjligheten att utreda ett barns situation utanvårdnadshavarnas kännedom framförs imotionerna So511 av . (fp) (yrkande 2) samt Ju234 av JohanPehrson m.fl. (fp) (yrkande 12).I två motioner begärs att socialnämndernaskall vara skyldiga att göra polisanmälan vidmisstanke om sexuella och andra övergreppmot barn.I motion Ju361 av m.fl.(kd) yrkas att begär att regeringenser över socialtjänstlagen så att socialtjänstenspersonal blir skyldig att göra en polisanmälanvid misstanke om övergrepp mot barn(yrkande 3).I motion So360 av ()begärs ett tillkännagivande om att socialamyndigheters skyldigheter att polisanmälasexualbrott mot barn skall skärpas (yrkande1).Gällande bestämmelser m.m.Enligt 11 kap. 2 § tredje stycketsocialtjänstlagen skall den som berörs av enutredning om socialnämnden behöver ingripatill ett barns skydd eller stöd underrättas omatt en utredning inleds.Enligt proposition 1996/97:124, varilagändringen föreslogs i den då gällandesocialtjänstlagen (1980:620), hade kritikriktats mot för att bedrivautredningsarbete bakom ryggen på denenskilde (s. 110). Regeringen uttalade att detinte får råda något tvivel om att en utredningpågår. Familjen skall alltid informeras omnämndens beslut och avsikter i fråga omutredningens bedrivande. Ett tydligareutredningsförfarande skapar bättreförutsättningar för ett ökat förtroende försocialtjänstens arbete hos allmänhet och hosandra myndigheter, anfördes det.Kommittén mot barnmisshandel föreslog i sittslutbetänkande (s. 221 f.) att frågan om vilkamöjligheter som bör finnas att tala med barnutan vårdnadshavarens vetskap när enanmälan kommer in till socialnämnden börutredas.Statsrådet besvarade den29 en interpellation i (interpellation 2002/03:251) om huruvidasocialtjänstlagen bör ses över för attundersöka möjligheten att bedriva utredningutan att informera vårdnadshavare. Statsrådethänvisade bl.a. till riktlinjeravseende insatser för flickor som lever underhot och tvång i familjer med strängtpatriarkala värderingar. Enligt Socialstyrelsenfinns det utrymme för attha rådgivande samtal med flickor utan attinformera vårdnadshavarna. Samtalen syftartill att ge ett bättre underlag för att kunna be-döma hotbilden för den enskilda flickan. Omsocialtjänsten misstänker att flickan kan farailla om vårdnadshavaren informeras om att enutredning startas, och det därmed föreliggerett behov av skydd för flickan, skall social-tjänsten göra ett omhändertagandemed stöd av lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga och däreftergöra utredningen. Statsrådet ansåg att ettsystem där länsrätten ger socialtjänstendispens att utreda utan vårdnadshavarnaskännedom riskerar att allvarligt äventyra rätts-säkerheten eftersom länsrätten skulle ha ettlika bristfälligt beslutsunderlag somsocialtjänsten. Statsrådet hänvisade vidare tillden särskilda satsningen om 20 miljonerkronor för för att inrätta skyddatboende och öka kompetensen ochmedvetenheten i kommunerna. beror bristerna i socialtjänstensarbete med flickor som utsätts förhedersrelaterat hot och våld inte påsociallagstiftningen utan på dess tillämpning.Statsrådet anförde att socialtjänstlagen i dagger tillräckliga möjligheter till skydd och stödför dessa flickor och att någon översyn avlagen inte bör göras.Enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)gäller som huvudregel sekretess inomsocialtjänsten för uppgift om enskildspersonliga förhållanden, om det inte står klartatt uppgiften kan röjas utan att den enskildeeller någon honom närstående lider men.Av 14 kap. 2 § femte stycket sekretesslagen(1980:100) framgår att sekretess enligt bl.a. 7kap. 4 § inte hindrar att uppgift som angårmisstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap.brottsbalken mot någon som inte har lämnas till åklagarmyndighet ellerpolismyndighet. De nämnda kapitlen ibrottsbalken innehåller bestämmelser om bl.a.mord, dråp, misshandel, människorov, olagafrihetsberövande och olika sexualbrott.Begränsning av sekretessen gäller även förövriga brott för vilket inte är föreskrivetlindrigare straff än fängelse i två år.12 kap. 10 § socialtjänstlagen reglerar ivilka fall socialnämnden utan hinder avsekretess kan polisanmäla brott. Bland annathänvisas till bestämmelsen i 14 kap. 2 § femtestycket sekretesslagen. Någon lagstadgadskyldighet att göra anmälan om begångnabrott finns inte. Däremot kan den som under-låter att anmäla eller eljest avslöja vissaallvarliga brott som är "å färde" dömas förunderlåtenhet enligt 23 kap. 6 § brottsbalken.Bland annat föreligger skyldighet att avslöjamord, dråp, grov misshandel, människorov,olaga frihetsberövande, våldtäkt och grovtsexuellt utnyttjande av underårig.Bestämmelsen i 14 kap. 2 § sekretesslagenom möjligheten att trots sekretesskyddetpolisanmäla vissa brott mot barn infördes påbegäran av socialutskottet i samband medriksdagsbehandlingen av förslaget tillsekretesslag (prop. 1979/1980:2, bet.1979/80:KU37, 1979/80:SoU1y). Utskottetkonstaterade i yttrandet att den föreslagnasekretessen inom bl.a. i vissutsträckning kunde hindra polisanmälan ombrott mot underårig. Förslaget i 7 kap. 4 §sekretesslagen om att uppgiftslämnande tillannan myndighet hindras av att närståendelider men kunde enligt utskottet innebära attmöjligheterna att ta till vara barnets intressenförsämras jämfört med då gällande bestäm-melser.Utskottet resonerade kring möjligheten attkonstruera en generell anmälningspliktbeträffande brott förövade mot barn. Dettatedde sig dock enligt utskottets meningförenat med betydande svårigheter. Utskottetkonstaterade att det på bl.a. socialvårdensområde finns starka skäl som talar mot attinföra en sådan anmälningsskyldighet.Utskottet ansåg det därför tveksamt om detvar möjligt eller lämpligt att i lag ellerförordning formulera en sådan anmäl-ningsplikt för det sociala området.På förslag från socialutskottet utarbetadekonstitutionsutskottet en ändring i denföreslagna sekretesslagen med deninnebörden att möjligheterna att polisanmälabrott mot barn inte begränsades jämfört meddå gällande rätt.Utskottets ställningstagandeI flera motioner anförs att ivissa fall bör ges möjlighet att bedriva enutredning i fråga om ingripande till ett barnsskydd eller stöd utan att informeravårdnadshavarna härom. Utskottet kankonstatera att bestämmelsen isocialtjänstlagen om att skallunderrätta den som berörs om att en sådanutredning inleds tillkom just efter kritik motatt bedrev utredningsarbetebakom ryggen på enskilda. Enligt utskottetsmening bör det av rättssäkerhetsskäl integöras några avsteg från principen att familjenalltid skall informeras om att en utredningpågår. är det naturligtvis viktigt attdet enskilda barnet skyddas. Utskottet kankonstatera att har möjlighet attgenom rådgivande samtal tala med barnet ifråga utan att blanda in vårdnadshavarna ochdärigenom skaffa underlag för om en formellutredning bör inledas. För det fall barnetskulle riskera att fara illa om vårdnadshavarenunderrättas om att en utredning påbörjas,finns möjlighet att omhänderta barnet medstöd av LVU eller, i fråga om äldre flickor,erbjuda skyddat boende redan innanutredningen inleds. Såsom tidigare nämnts haren flerårig satsning, bl.a. i form av skyddatboende, inletts för flickor somriskerar att utsättas för hedersrelaterat våld.När det gäller begäran i motion So43 (fp)om att komplettera socialtjänstlagen med enbestämmelse om att underrättelsen till densom utredningen berör skall ske utandröjsmål, anser utskottet att någon sådanlagändring inte är erforderlig.Sammanfattningsvis anser utskottet attmotionerna So43 (fp) yrkande 4 delvis, So511(fp) yrkande 2, Ju234 (fp) yrkande 12, Ju279(m) yrkande 1, Sf226 (fp) yrkande 15 ochUb557 (c, m, fp) yrkande 5 bör avslås.Utskottet vidhåller sin uppfattning att detfinns starka skäl mot att införa en generellanmälningsplikt på områdebeträffande brott förövade mot barn. Utskottetär inte heller berett att ställa sig bakom kraveni motionerna So360 (kd) yrkande 1 och Ju361(kd) yrkande 3 om en begränsad an-mälningsskyldighet, nämligen vid misstankeom sexuella och andra övergrepp mot barn.Utskottet kan dock konstatera att sekretessinte hindrar att socialnämnden polisanmälerövergrepp mot barn och utgår från att social-nämnderna vid misstanke om sådana brottsom regel gör anmälan till polisen. Motioner-na avstyrks.Processrättsliga frågorUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motioner om att barnsom bevittnar våld skall kunna betraktassom målsägande i brottmålsprocessen, bl.a.mot bakgrund av att det skulle innebära ettbrott mot uppbyggnaden av det rättsligasystemet. bör även avslå enmotion om att följa upp lagen (1999:997)om särskild företrädare för barn. En motionom att ändra socialtjänstlagen i syfte attmöjliggöra husrannsakan i visst fall böravslås på den grunden att denna möjlighetredan föreligger vid misstanke om brott motalkohollagen.Jämför reservationerna 33 (m, fp, kd, c), 34(m), 35 (m) och 36 (m).MotionerI motion So42 av . (m) yrkas att begär attregeringen återkommer med lagförslag om attbarn som bevittnar övergrepp inom familjenskall vara målsägande i rättsprocessen(yrkande 12). Motionärerna hävdar att barnsom bevittnar våld inom familjen är att ansesom brottsoffer. I motionen yrkas vidare attriksdagen skall besluta om påföljd vid brottmot besöksförbud enligt 27 §socialtjänstlagen (numera 5 kap. 2 §socialtjänstlagen) (yrkande 15). Motionärernasyftar på fall där vuxna, trots att de ålagtsförbud häremot, bjuder ungdomar på sprit isin bostad. kan polisen inte ingripa ochgöra en husrannsakan vid misstanke om brottmot förbudet eftersom brottet enbart kan geböter. Motionärerna anser att fängelse iförslagsvis högst bör ingå i straffskalan.Motionärerna begär även ett tillkännagivandeom en utvärdering av lagen om särskildföreträdare för barn (yrkande 16). Det begärsvidare ett tillkännagivande om domstolarnashandläggning av barnärenden (yrkande 17).Motionärerna beklagar att frågan omdomstolarnas hantering av barn ibrottmålsprocessen inte belystes av Kom-mittén mot barnmisshandel. Motionärernabegär också en utvärdering av 2001 årsändring i lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare (LUL).I motion So43 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om en utredningav frågan om barns ställning som brottsoffer(yrkande 3). Motionärerna anser att det börutredas hur barn som bevittnat våld inomfamiljen även i juridisk mening skall kunnabetraktas som brottsoffer.Gällande bestämmelser, m.m.Enligt 28 kap. 1 § krävs föratt husrannsakan skall få ske att detförekommer anledning att brott förövats förvilket kan följa fängelse.Enligt 5 kap. 2 § socialtjänstlagen fårsocialnämnden, när ett barns bästa kräver det,förbjuda eller begränsa möjligheterna för enperson som har sitt hem inom kommunen att ihemmet ta emot andras barn. Av 16 kap. 6 §följer att den som överträder ett sådant förbudeller begränsning kan dömas till böter.Av proposition 2000/01:80 Nysocialtjänstlag m.m. (s. 166) framgår att syftetmed bestämmelsen är att socialnämnden skallkunna ingripa när det behövs för att skyddabarn från att vistas i olämpliga miljöer. Somexempel nämns i propositionen situationer nären person upplåter sitt hem till ungdomar ochdär bjuder på alkohol e.d. och där miljön ärklart olämplig för barn att vistas i.I 3 kap. 9 § tredje stycket alkohollagen(1994:1738) stadgas att spritdrycker, vin ellerstarköl inte får bjudas den som inte fyllt ,om det med hänsyn till den bjudnes ålder ochomständigheterna i övrigt är uppenbartoförsvarligt. Detsamma gäller i fråga om ölbeträffande den som inte fyllt 18 år.Av 10 kap. 6 § samma lag följer att den sombryter mot 3 kap. 9 § kan dömas för olovligtanskaffande av alkoholdrycker till böter ellerfängelse i högst eller, om brottet ärgrovt, till fängelse i högst fyra år.Justitieutskottets yttrandeNär det gäller motionerna So42 (m) yrkande12 och So43 (fp) yrkande 3 konstaterarjustitieutskottet att motionärerna efterfrågaren ordning som innebär att ett barn som blirvittne till våld betraktas som målsägande ibrottmålsprocessen.Utskottet anmärker att begreppet brottsofferär okänt i den straffprocessuellalagstiftningen. Den som har blivit utsatt förbrott är målsägande. Det sagda hindrar inte atten person som inte är målsägande ändå kandrabbas av verkningarna av ett brott och alltsåi denna bemärkelse vara ett offer för brott.Justitieutskottet konstaterar kortfattat att ettbarn som bevittnat icke dödligt våld inomfamiljen, men som själv inte blivit utsatt förnågon brottslig handling, inte enligträttegångsbalken är att anse som enmålsägande som kan inträda ibrottmålsprocessen. Barnet kan dock ha rätttill skadestånd på civilrättsliga grunder enligtskadeståndslagen. Enligt rättegångsbalkenkan emellertid ett brottmål rörande t.ex.misshandel mot barnets mor inte sammanläg-gas med ett tvistemål rörande barnetsskadeståndstalan mot samma man som äråtalad i brottmålet. Enligt utskottet skulle det ioch för sig kunna vara en fördel för barnet omdess skadeståndstalan i här aktuellasituationer kunde prövas ibrottmålsrättegången. Bland annat skulleprocesskostnaderna bli lägre om åklagarenförde barnets talan. Detta måste dock vägasmot det brott mot uppbyggnaden av deträttsliga systemet som det skulle innebära omrätten att föra talan i brottmålsprocessenutvidgades på det sätt motionärernaförespråkar. anför att det inteär berett att nu ta ställning till en sådanordning utan att motionsyrkandena bör avslås.Såvitt avser motion So42 (m) yrkande 17redogör justitieutskottet bl.a. för vissabestämmelser i och lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser omunga lagöverträdare (LUL) när det gällerhandläggningen av brottmål där ett barnuppträder i processen, antingen som tilltaladeller som målsägande eller vittne.Den ändring i LUL som gjordes 2001innebär att mål mot den som inte fyllt iprincip skall handläggas av lagfarna domareoch nämndemän som särskilt har utsetts avdomstolen att handlägga sådana mål. Iparagrafens ursprungliga lydelse skulle denlagfarne domaren med avseende på intresseoch fallenhet för arbete med ungalagöverträdare i stället vara särskilt lämpadför uppgiften. Bestämmelsen var och äravsedd att leda till specialisering blanddomarna. kan inte se någonanledning att redan nu ta initiativ till en nyöversyn av nämner vidare barnets rätttill bl.a. målsägandebiträde och stödpersonoch att en särskild företrädare kan utses ivissa fall. Det påpekas att det normalt inte bliraktuellt att höra ett barn som målsägande ellervittne i domstolen. Barnet hörs i stället underförundersökningen, och en videoinspelning avförhöret spelas upp i rätten. kan detdock inte undvikas att ett barn måste kommatill domstolen. redogör i detsammanhanget för de utbildningsinsatser somDomstolsverket och Riksåklagaren genomförför domare respektive åklagare.Justitieutskottet konstaterar slutligen attolika regelsystem således syftar till att hållabarn utanför domstolarna och att en rad olikaåtgärder vidtas i detta syfte. I de fall dettaändå inte är möjligt gör berörda myndigheterstora insatser på utbildningssidan för att ökakunskapen om barns behov och för attunderlätta bedömningen av de uppgifterbarnet lämnar. Det finns också möjlighet tillsärskilda stödinsatser för barnet inom ramenför processen. Med den avvägning som görs irättssystemet som innebär att barnets behovav att slippa framträda i en brottmålsrättegångi största möjliga utsträckning prioriteras kanjustitieutskottet inte förorda en utredning omdomstolarnas hantering av barn ibrottmålsprocessen. Utskottet anser att motionSo42 yrkande 17 bör avstyrkas.Angående motion So42 (m) yrkande 16 anförjustitieutskottet att lagen (1999:997) omsärskild företrädare för barn trädde i kraft den1 . Lagen innebär att en särskildföreträdare skall kunna förordnas för ett barnnär en vårdnadshavare eller någon somvårdnadshavaren står i ett nära förhållande tillmisstänks för brott mot barnet. Om barnet hartvå vårdnadshavare som inte är gifta eller bortillsammans under äktenskapsliknandeförhållanden skall det vara möjligt att i ställetförordna att en av dem ensam skall företrädabarnet. Syftet med regleringen är att förbättramöjligheterna att utreda brott när barn utsattsför övergrepp. Den särskilda företrädarensuppgifter är begränsade till att ivårdnadshavarens ställe ta till vara barnets rättunder förundersökningen och i efterföljanderättegång.Justitieutskottet anför att frågan om enbegränsad uppföljning av lagen om särskildföreträdare för barn har tagits upp iutskottets arbetsgrupp för uppföljning ochutvärdering. Avsikten är att ta reda på i vilkenutsträckning den nya regleringen kommit tillanvändning för att därefter göra en bedöm-ning av om det är meningsfullt att inleda enutvärdering. , som noterar attden nya lagen varit i kraft , anseratt syftet med motionen i denna del ärtillgodosett genom arbetsgruppens planering.Motionsyrkandet bör avslås.Socialutskottets ställningstagandeNär det först gäller frågan om ett barn somblir vittne till våld skall kunna betraktas sommålsägande i brottmålsprocessen delarsocialutskottet justitieutskottets bedömning.Motionerna So42 (m) yrkande 12 och So43(fp) yrkande 3 avstyrks.Yrkande 17 i motion So42 (m) rördomstolarnas hantering av barn i brott-målsprocessen. Mot bakgrund av vadjustitieutskottet i denna del anfört i sittyttrande finner även socialutskottet attmotionsyrkandet bör avslås.I motion So42 (m) yrkande 16 begärs enuppföljning av lagen (1999:997) om särskildföreträdare för barn. gör inteheller i detta avseende någon annanbedömning än justitieutskottet. Yrkandetavstyrks därmed.I motion So42 (m) yrkande 15 anförs attfängelse bör ingå i straffskalan när det gällerbrott mot 5 kap. 2 § socialtjänstlagen. Därmedskulle polisen kunna ingripa genomhusrannsakan i fall där vuxna, i strid motförbud enligt nämnda paragraf, bjuderungdomar på sprit i sin bostad. Socialutskottetkonstaterar att husrannsakan i dessasituationer i stället kan ske på den grunden attdet föreligger misstanke om brott motalkohollagen, för vilket kan följa fängelse.Utskottet finner därmed inte någon anledningatt bifalla motionsyrkandet.KriminalvårdsfrågorUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motioner rörandekriminalvårdens behandling av intagnaunder straffverkställigheten i syfte attförebygga våld mot barn. Socialutskottetdelar justitieutskottets bedömning att det,mot bakgrund av pågående arbete inomkriminalvården, saknas behov av ytterligareuttalanden från riksdagen.Jämför reservation 37 (m, kd).MotionerI motion So42 av . (m) begärs ett tillkännagivande ombehandling för att motverka återfall (yrkande18). När en förälder döms för barnmisshandelmåste nödvändiga insatser vidtas för att geförövaren möjlighet att inse det brott han ellerhon begått och ges hjälp att förändra sittbeteende med målet att kunna vara en braförälder.I motion So44 av m.fl. (kd)begärs ett tillkännagivande om behovet av etthandlingsprogram för personer dömda förvåld mot barn (yrkande 8). Motionärernaanser att bör ges iuppdrag att identifiera och uppmärksammadessa personer samt att utarbeta ett handlings-program som tar sikte på denna grupps behov.Justitieutskottets yttrandeKriminalvårdens uppgift är att verkställafängelsestraff och icke frihetsberövandepåföljder. Statsmakternas uttalade ambition äratt verkställighetstiden skall tas till vara förolika rehabiliterande insatser, bl.a. sådanasom tar sikte på att förebygga nya brott avliknande slag som det den intagne dömts för.Justitieutskottet nämner t.ex. kriminalvårdensnationella behandlingsprogram som tar siktepå sexualbrottsdömda samt arbetet med att tafram ett program om våld i nära relationer.Programmet skall vara forskningsbaserat ochutvärderingsbart och kunna bedrivas både ianstalt och inom frivården. Vidare påpekas attett femtontal kriminalvårdsmyndighetersamarbetar med ochfrivilligorganisationer m.fl. i syfte att förbättrarehabiliteringsinsatserna samt att det påsamtliga kriminalvårdsanstalter finns ensärskild föräldrautbildning.Justitieutskottet konstaterar att inget av deangivna programmen direkt tar sikte på brottmot barn även om det förefaller i högsta gradrimligt att frågor om våld mot barn kommerupp i samtliga fall. Utskottet måste ocksåkonstatera att programverksamheten ännu intehar den omfattning som skulle vara önskvärd.Detta sammanhänger bl.a. med att det ställsstora krav såväl på programinnehåll som påden personal som leder verksamheten.Ytterligare komplikationer när det gäller att setill att en intagen placeras i rätt behand-lingsprogram är den höga beläggningsgradensom försvårar omflyttningar mellananstalterna. Detta bidrar också till att det inteär meningsfullt med en alltför snäv inriktningpå programmen.Enligt justitieutskottets mening görs ettambitiöst arbete inom kriminalvården när detgäller behandlingsprogram med inriktning attförebygga misshandel, helt i enlighet med vadutskottet vid ett antal tidigare tillfällen uttalat.Utskottet anser det självklart att det i sådanasammanhang också diskuteras våld mot barn.Mot den bakgrunden kan utskottet inte se attdet nu finns behov av ytterligare uttalandenfrån . Snarare gäller det här att påolika sätt uppmuntra samverkan inomkriminalvården och mellan kriminalvårdenoch andra myndigheter ochfrivilligorganisationer för att komma till rättamed de svårigheter som finns. Justitieutskottetföreslår att motionerna So42 (m) yrkande 18och So44 (kd) yrkande 8 avslås.Socialutskottets ställningstagandeSocialutskottet finner inte skäl att göra någonannan bedömning än justitieutskottet när detgäller frågan om kriminalvårdens behandlingav intagna under straffverkställigheten.Motionerna So42 (m) yrkande 18 och So44(kd) yrkande 8 avstyrks.Barn i asylprocessenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden ombarn i asylprocessen och om mottagandet avbl.a. ensamkommande flyktingbarn.Socialutskottet hänvisar bl.a. till denbedömning som socialförsäkringsutskottetnyligen gjort samt till pågående arbete påområdet.Jämför reservationerna 38 (fp), 39 (kd), 40(m), 41 (fp) och 42 (kd).PropositionenNär det gäller ansvaret för flyktingbarn somfar illa nämns i propositionen (s. 41) att dennafråga, liksom frågan om ansvaret för de barnsom kommer till utanvårdnadshavare, har uppmärksammats undersenare tid. ochMigrationsverket har haft regeringensuppdrag att lämna förslag till åtgärder för attförbättra mottagandet av dessa barn. Enrapport med en rad förslag har lämnats, ochden bereds nu vidare inom har även haft i uppdrag attytterligare analysera kostnaderna för de för-slag som redan lämnats. Uppdraget harredovisats och bereds nu inomRegeringskansliet.MotionerI motion So42 av .