bet · GQ01KU17 · 2003-02-18 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet motioner från denallmänna motionstiden om tryck- ochyttrandefrihetsrättsliga frågor. meddelarfrihet,2. rätt till genmäle,3. censurfrågor,4. pornografi,5. hets mot transpersoner,6. värnande av tryck- och yttrandefriheterna iarbetet inom EU.Utskottet avstyrker samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats åtta reservationer och femsärskilda yttranden.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. MeddelarfrihetRiksdagen avslår motion 2002/03:K274 yrkandena2 och 3.2. Utredning om yttrandefrihetenRiksdagen avslår motion 2002/03:K241 yrkande28.Reservation 1 (c)3. Rätt till genmäleRiksdagen avslår motion 2002/03:K373 yrkande 1.Reservation 2 (kd)4. Avskaffande av vuxencensurenRiksdagen avslår motionerna 2002/03:K416 och2002/03:Kr372 yrkande 12.Reservation 3 (m, fp)5. Våld m.m. på InternetRiksdagen avslår motionerna 2002/03:K422,2002/03:So360 yrkande 7 och 2002/03:So510 yrkande2.6. AnspelningspornografiRiksdagen avslår motion 2002/03:So510 yrkande3.Reservation 4 (mp)7. DjurpornografiRiksdagen avslår motion 2002/03:K261.Reservation 5 (mp)8. PornografiRiksdagen avslår motionerna 2002/03:Ub556yrkande 5, 2002/03:K300 och 2002/03:K343.9. InternetombudsmanRiksdagen avslår motion 2002/03:K401.10. Hets mot transpersonerRiksdagen avslår motionerna 2002/03:K310yrkande 3, 2002/03:L318 yrkande 6 och2002/03:L249 yrkande 7.Reservation 6 (fp, c)Reservation 7 (mp)11. Hets mot funktionshindradeRiksdagen avslår motion 2002/03:K380 yrkandena1 och 2.Reservation 8 (mp)12. Vit makt-musikRiksdagen avslår motion 2002/03:Ub494 yrkande5.13. TobaksreklamRiksdagen avslår motion 2002/03:So276 yrkande2.14. Skadeståndsprocesser inom EURiksdagen avslår motion 2002/03:K346 yrkandena 1och 2.Stockholm den 18 februari 2003På vägnarGunnar HökmarkFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: GunnarHökmark (m), (), (), (), (), (), (), (), (), HenrikS Järrel (m), (), (), (), (),(), () ochGustav ().2002/03KU17Utskottets övervägandenYttrandefrihet och meddelarfrihetUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att avslårmotion 2002/03:K274 yrkandena 2 och 3 ommeddelarfrihet för anställda i privatverksamhet.Utskottet föreslår att avslårmotion 2002/03:K241 yrkande 28 om att utredamöjligheten till större restriktivitet närdet gäller att begränsa yttrandefriheten (2kap. 13 § regeringsformen).MotionI motion 2002/03:K274 av m.fl. (v)föreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs om attanställda i offentligt finansierad verksamhet somöverförts i privat regi skall jämställas medoffentligt anställda vad beträffar meddelarfrihetoch efterforskningsförbud (yrkande 2) och attriksdagen begär att regeringen lägger fram förslagtill lagstiftning som innebär att anställda inomprivat verksamhet tillförsäkras meddelarfrihet ochatt alla arbetsgivare skall omfattas avefterforskningsförbudet i enlighet med vad imotionen anförs (yrkande 3). Yttrande- ochmeddelarfriheten är två av den svenska demokratinsgrundvalar. Dessa friheter ger underlag förnyhetsförmedling, opinionsbildning och allmändebatt. Det borde vara en allmän samhällelig strävanatt också privat verksamhet kännetecknas av störstamöjliga öppenhet. Meddelarfriheten bör, enligtmotionärerna, utvidgas till att fullt ut gälla ävenprivatanställda. Anställdas meddelarfrihet - medrimligt avvägd respekt för det som kan varaföretagshemligheter - skall vara norm ochefterforskningsförbudet gälla även privataarbetsgivare. Motionärerna föreslår således att detinförs bestämmelser som så långt som möjligtjämställer privat- och offentliganställda på dettaområde. Ett särskilt problem uppstår, enligtmotionärerna, när offentligt finansierad verksamhetövergår till att drivas i privat regi. Dengrundlagsfästa meddelarfriheten och förbudet motefterforskning gäller då inte längre. I ställetinträder en långtgående tystnadsplikt med hänvisningtill regler om skyddande av företagshemligheter.Frågan har beretts i en statlig utredning men någotförslag till ny lagstiftning har inte presenterats.Vänsterpartiet anser, enligt motionären, att förslagtill en sådan lagstiftning skall presenterasoch att denna så långt som möjligt skall bygga påsamma principer som reglerna för offentliganställda.Om så erfordras skall lagen kompletteras med reglerom vad som skall bedömas som skyddsvärdaföretagshemligheter.I motion 2002/03:K241 av m.fl. (c)föreslås att begär att regeringentillsätter en utredning av 2 kap. 13 §regeringsformen samt en ny ordning för att skyddaenskildas yttrandefrihet i nya medier (yrkande 28).En lagstiftning om större individuell yttrandefrihetbör, enligt motionärerna, i huvudsak ske inom ramenför en förstärkt yttrandefrihet i regeringsformen.IT skapar helt nya möjligheter för människor attkommunicera och göra sin röst hörd, alltmeroberoende av etablerade medier. Det är en positivutveckling och det ligger i yttrandefrihetens andaatt sådana nya möjligheter bör tas till vara. Föratt uppnå en mer individualiserad yttrandefrihet bör2 kap. 13 § RF utredas med inriktning mot störrerestriktivitet i möjligheten att inskränkayttrandefriheten. Detta avser såväl de allmänthållna formuleringarna i första stycket som dengenerella möjligheten att begränsa yttrandefrihetenså länge begränsningen avser form och inte innehåll,i tredje stycket. Även en ny ordning däryttrandefrihetsgrundlagen i tillämpliga delar kanskydda enskildas yttrandefrihet i nya medier börprövas.BakgrundVarje svensk medborgare är, enligt 2 kap. 1 §regeringsformen, gentemot det allmänna tillförsäkradbl.a. yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrifteller bild eller på annat sätt meddela upplysningarsamt uttrycka tankar, åsikter och känslor.Yttrandefriheten kan begränsas i lag. 12 § regeringsformen får bl.a. yttrandefrihetenbegränsas genom lag i den utsträckning som 13-16 §§medgiver. Sådan begränsning får dock göras endastför att tillgodose ändamål som är godtagbart i ettdemokratiskt samhälle. Den får aldrig gå utöver vadsom är nödvändigt med hänsyn till det ändamål somföranlett den. Begränsningen får inte heller sträckasig så långt att den utgör ett hot mot den friaåsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsensgrundvalar. Vidare får en begränsning aldrig görasenbart på grund av politisk, religiös, kulturelleller annan sådan åskådning.Enligt 2 kap. 13 § regeringsformen fåryttrandefriheten begränsas med hänsyn till riketssäkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning ochsäkerhet, enskilds anseende, privatlivets helgdeller förebyggandet och beivrandet av brott eller iövrigt om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vidbedömandet av vilka begränsningar som får ske skallsärskilt beaktas vikten av vidaste möjligayttrandefrihet i politiska, religiösa, fackliga,vetenskapliga och kulturella angelägenheter.Tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen innehåller regler somsyftar till att skydda den som medverkar vidtillkomsten av en tryckt skrift eller ett radio-eller TV-program eller en teknisk upptagning avtext, bild eller ljud genom att lämna uppgifter föroffentliggörande. Skyddet åstadkoms genombestämmelser om meddelarfrihet och anonymitetsskydd.Grundläggande bestämmelser om meddelarfrihet finnsi 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningenoch i 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen.Meddelarfriheten innebär att det i viss utsträckningär möjligt att straffritt lämna normaltsekretessbelagda uppgifter för publicering i trycktskrift, radio eller TV eller teknisk upptagning.Bestämmelser om anonymitetsskydd finns i 3 kap.tryckfrihetsförordningen. Anonymitetsskyddet bestårav flera delar. En är efterforskningsförbudet i 4 §.Detta innebär att myndigheter och andra allmännaorgan inte får efterforska författaren till enframställning som har införts eller varit avsedd attinföras i en tryckt skrift, den som har gett uteller avsett att ge ut tryckt skrift eller den somlämnat ett meddelande för publicering. Författaren,meddelaren eller utgivaren får dock efterforskas dådetta behövs för åtal eller annat ingripande som ärtillåtet enligt tryckfrihetsförordningen. Vid sådanefterforskning skall den i 3 § stadgadetystnadsplikten beaktas. Motsvarande bestämmelser omanonymitetsskydd finns i 2 kap. 1, 3 och 4 §§yttrandefrihetsgrundlagen.Den som uppsåtligen utför otillåtnaefterforskningar döms till böter eller fängelse ihögst , 3 kap. 5 § tryckfrihetsförordningenrespektive 2 kap. 5 § yttrandefrihetsgrundlagen.Meddelarskyddet innebär att de offentligafunktionärerna, dvs. de som är anställda hosmyndigheterna och andra personer som deltar i enmyndighets verksamhet på grund av uppdrag,tjänsteplikt eller annan liknande grund, kanutsättas för sanktioner för att de har lämnat ettmeddelande för publicering bara i de fall och i denordning som tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen anvisar. För andrapersonkategorier gäller frågan närmast om det ärmöjligt att avtalsvägen avstå från rättigheter somtryckfrihetsförordningen ger och om skadestånd ochandra påföljder kan inträda vid kontraktsbrott genomuppgiftslämnande för offentliggörande utan att dettakolliderar med reglerna i tryckfrihetsförordningenoch yttrandefrihetsgrundlagen. Övervägande skäl haransetts tala för att avtalade tystnadspliktergenerellt tar över meddelarfriheten (prop.1986/87:151 s. 117-119).Frågan om att utvidga meddelarfriheten utanförmyndighetsområdet har varit föremål förutredning och övervägande.Yttrandefrihetsutredningen (SOU 1983:70) lämnadeförslag om en utvidgning av meddelarfriheten.Regeringen (prop. 1986/87:151) valde dock att inteföra fram förslaget. Utskottet (bet. KU 1987/88:36)ansåg att det fanns skäl att utvidgameddelarfriheten till att i princip gälla ävenutanför den offentliga sektorn. Enligt utskottet vardock det material som förelåg i ärendet intetillräckligt. Utskottet ansåg att regeringen istället borde se till att frågan blev föremål förutredning.Meddelarskyddskommittén (SOU 1990:12) föreslog engrundlagsreglering om rätt för enskilda inom företagoch organisationer att lämna uppgifter, som omfattasav avtalad tystnadsplikt, för publicering utan attdrabbas av straff eller andra rättsföljder.Regeringen (prop. 1990/91:64) konstaterade attförslaget mött starkt motstånd blandremissinstanserna och fann att det inte var möjligtatt föra fram frågan om en vidgad insyn inom denprivata sektorn till grundlagsstiftning i sambandmed riksdagsval. 1990/91:KU21) ansåg att det var angeläget attöka insynen i det privata näringslivet och i destora organisationerna. Vilken väg manlagstiftningstekniskt skulle gå var enligt utskotteten komplicerad fråga. Också utskottet kundekonstatera att det inte hade varit möjligt att förafram frågan om ett förstärkt meddelarskydd på denprivata sektorn inför riksdagsvalet . Liksomregeringen ansåg utskottet att frågan borde ägnasfortsatt uppmärksamhet.Våren 1995 avstyrkte utskottet en motion där detbegärdes att meddelarskyddet skulle utvidgas tillatt gälla utanför den offentliga sektorn. Utskottetuttalade att det var angeläget att öka insynen i detprivata näringslivet och i de storaorganisationerna, men att fråganlagstiftningstekniskt var mycket svår att lösa medhänsyn till de olika motstående intressen som gjordesig gällande. Enligt utskottet var det möjligt attresultatet av arbetet i den då tillsattaKommunala förnyelsekommittén (Fi 1995:02) skullekunna ge vissa uppslag som förde frågan framåt.Utredningens arbete borde därför avvaktas (bet.1994/95:KU14).Kommunala förnyelsekommittén drog, i sittslutbetänkande Förnyelse av kommuner och landsting(SOU 1996:169), bl.a. följande slutsatser.Offentlighetsprincipens tillämpning i kommunalaföretag är inskränkt i förhållande till vad somgäller på myndighetsområdet. Reglerna har dock intevarit i kraft för att det skallgå att dra några generella slutsatser om utfallet.Utvecklingen bör följas kontinuerligt. Yttrande- ochmeddelarfriheten för kommunalt anställda harpåverkats negativt förnyelsearbeteoch neddragningar.Demokratiutredningen ansåg, i betänkandet Enuthållig demokrati! Politik för folkstyrelse på2000-talet (SOU 2000:1), det angeläget att utvidgaoch förstärka meddelarskyddet så att det gäller ävenför privatanställda, eftersom offentlig finansieringav privat verksamhet blir vanligare - t.ex. inomsjukvård eller miljöfarlig verksamhet. Utredningenmenade att demokratiska värderingar och etiskaprinciper är lika viktiga när andra aktörer övertaroffentligfinansierad verksamhet.Regeringskansliet uppdrog åt ensärskild utredare att biträda Justitiedepartementetmed att utreda frågan om yttrande- ochmeddelarfrihet för anställda i verksamheter medanknytning till det allmänna (Ju 2000:R). Uppdragetgällde t.o.m. den 1 maj 2001.Med hänsyn till detta uppdrag samt till attDemokratiutredningens förslag att utvidgameddelarskyddet så att det gäller även förprivatanställda remissbehandlades fann inteutskottet i betänkande 2000/01:KU9 skäl attföregripa dessa arbeten varför motioner omoffentliganställdas respektive privatanställdasyttrandefrihet avstyrktes.Den särskilde utredaren har redovisat sitt uppdrag ipromemorian Yttrandefrihet för privatanställda (Ds2001:9). I promemorian förordas bl.a. enlagstiftning som riktar sig till alla privataarbetsgivare och privatanställda och som garanterarprivatanställda yttrande- och meddelarfrihet i frågaom åsikter och upplysningar om verksamhet inom ellermed anknytning till det allmänna.Promemorian fick vid remissbehandlingen undervåren 2001 mycket kritik.Enligt vad utskottet inhämtat bereds frågan omyttrande- och meddelarfrihet för privatanställda iJustitiedepartementet.I proposition 2001/02:74 Yttrandefrihetsgrundlagenoch Internet föreslog regeringen bl.a. ett utvidgatgrundlagsskydd för ny kommunikation som sker medhjälp av elektromagnetiska vågor. I fråga om denfortsatta utvecklingen när det gäller det tryck- ochyttrandefrihetsrättsliga systemet ansåg regeringenatt det borde övervägas ett inrättande av en ståendeberedning med uppgift att följa den mediala ochtekniska utvecklingen samt utreda och lämna förslagtill lösningar av olika problem på yttrandefrihetensområde. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag(bet. 2001/02:KU21, 2002/03:KU8). I betänkandet(2001/02:KU21) behandlade utskottet också en motioni vilken yrkades att skulle begära attregeringen tillsatte en utredning av 2 kap. 13 §regeringsformen med inriktning mot störrerestriktivitet i möjligheten att inskränkayttrandefriheten. Utskottet avstyrkte motionen.Riksdagen följde utskottet.Enligt vad utskottet inhämtat frånJustitiedepartementet har någon stående beredningännu inte tillsatts men departementet arbetar medmålet att en sådan beredning skall tillsättas inomkort.Utskottets ställningstagandeFrågan om yttrande- och meddelarfrihet förprivatanställda bereds i Justitiedepartementet.Detta arbete bör enligt utskottet inte föregripas.Motion 2002/03:K274 yrkandena 2 och 3 avstyrksdärför.Frågan om inrättande av en stående beredning meduppgift att följa den mediala och tekniskautvecklingen samt utreda och lämna förslag tilllösningar av olika problem på yttrandefrihetensområde bereds i . Med hänsynhärtill samt till att utskottet inte är berett attföreslå att en kommitté skall utreda om 2 kap. 13 §regeringsformen kan ändras med inriktning mot störrerestriktivitet i möjligheten att inskränkayttrandefriheten avstyrker utskottet motion2002/03:K241 yrkande 28.Rätt till genmäleUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att avslårmotion 2002/03:K373 yrkande 1 om lagliggenmälesrätt.MotionI motion 2002/03:K373 av m.fl. (kd)föreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs om lagliggenmälesrätt (yrkande 1). Mediesamhället tenderaratt karakteriseras av tillspetsning ochkonkretisering, vinkling, personifiering,intensifiering och polarisering. Denna utvecklingkan i flera avseenden hota enskildas integritet ochvärdighet. Det borde vara en självklarhet attmedierna tar ett demokratiskt och etiskt ansvar isitt arbete. Ändå bör ett förstärkt skydd övervägas.Vad som diskuterats på andra håll i är enlaglig genmälesrätt. EG:s TV-direktiv förordar förövrigt i viss mån en sådan rätt. I den svenskaradio- och TV-lagen återfinns den rätten i 6 kap. 3§, men den är tämligen tandlös: uppgifter skall"beriktigas när det är befogat". För övriga medierfinns inte motsvarande regler i lag, men väl ibranschinterna etiska normer. Uttrycket "när det ärbefogat" blir en gummiparagraf utan egentlig kärna.En mer detaljerad och substantiell genmälesrätt börövervägas eftersom självsaneringen knappast äromfattande på området. Ett antal människor får sinaliv "formligen" krossade av dramaturgin imediesamhället. Det kan hävdas, vilketkonstitutionsutskottet gjort, att det finns engrundlagsfäst princip som säger att den som sänderprogram självständigt skall avgöra vad som skallförekomma i programmen. I all stillhet kan det dockvara befogat att påpeka att Granskningsnämndensutslag skall publiceras oberoende av dennarättighet. De kanaler som är föremål för dennaGranskningsnämndens verksamhet har alltså fått singrundlagsfästa frihet inskränkt utifrån en sådanslutsats. I denna fråga måste en avvägning göras motden enskildes grundläggande rättigheter ochpersonliga värdighet i förhållande till program- ochutgivaransvar. En genmälesrätt kan alltså, beroendepå hur den är utformad, möjligen ge upphov tillförändringar av grundlagen på området. Regeringenbör, enligt motionärerna, i någon form överväga ensådan laglig genmälesrätt.BakgrundMed tryckfrihet förstås, enligt 1 kap. 1 §tryckfrihetsförordningen (TF), bl.a. varje svenskmedborgares rätt att, utan några av myndighet ellerannat allmänt organ i förväg lagda hinder, utgivaskrifter. I överensstämmelse med bl.a. detta ochtill säkerställande av ett fritt meningsutbyte ochen allsidig upplysning skall det stå varjemedborgare fritt att, med iakttagande av TF:sbestämmelser till skydd för enskild rätt och allmänsäkerhet, i tryckt skrift yttra sina tankar ochåsikter, offentliggöra allmänna handlingar samtmeddela uppgifter och underrättelser i vad ämnesom helst.Uppgift att vara utgivare för periodisk skriftskall enligt 5 kap. 3 § TF innefatta befogenhet attöva inseende över skriftens utgivning och attbestämma över dess innehåll så att intet däri fårinföras mot utgivarens vilja.Den som sänder radioprogram skall, enligt 3 kap. 4 §yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), självständigtavgöra vad som skall förekomma i programmen. Vad somsägs i yttrandefrihetsgrundlagen om radioprogramgäller enligt 1 kap. 1 § tredje stycket YGL förutomprogram i ljudradio också program i television ochinnehållet i vissa andra sändningar av ljud, bildeller text som sker med hjälp av elektromagnetiskavågor. Utgivaren skall enligt 4 kap. 3 § YGL habefogenhet att utöva tillsyn över framställningensoffentliggörande och att bestämma över dess innehållså att ingenting får införas i den mot hans vilja.Enligt 6 kap. 3 § radio- och TV-lagen (1996:844)skall uppgifter som förekommit i ett TV-program, sominte är reklam och som sänts på annat sätt än genomtråd, beriktigas när det är befogat. Även uppgiftersom förekommit i TV-program som inte är reklam ochsom sänts genom tråd bör beriktigas när det ärbefogat.Sändningstillstånd som meddelas av regeringen får,enligt 3 kap. 1 § radio- och TV-lagen, förenas medvillkor som innebär att sändningsrätten skall utövasopartiskt och sakligt samt med beaktande av att envidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihetskall råda i ljudradion och televisionen. Ettsändningstillstånd får enligt 3 kap. 2 § därutöverförenas med villkor avseende skyldighet bl.a. att tahänsyn till ljudradions och televisionens särskildagenomslagskraft, sända genmälen, och respektera denenskildes privatliv samt att till Granskningsnämndenför radio och TV lämna uppgifter som är nödvändigaför nämndens bedömning om sända program stämmeröverens med de villkor som har meddelats.Villkoren för sändningstillstånden för (), (),() och ABinnebär bl.a. att sändningarna skall vara opartiskaoch sakliga och att en vidsträckt yttrande- ochinformationsfrihet skall råda. SVT, SR, UR och TV 4är också skyldiga att bereda den som har ett befogatanspråk på att bemöta ett påstående tillfälle tillgenmäle. Enligt sändningstillstånden måste SVT, SR,UR, och de digitala markbundna TV-kanalernavidare ta hänsyn till mediets särskildagenomslagskraft när det gäller programmens ämnen ochutformning och tiden för sändning av programmen. Demåste också respektera den enskilde och TV övervakar genomgranskning i efterhand om sända program står iöverensstämmelse med radio- och TV-lagen och devillkor som kan gälla för sändningarna. Nämnden får,enligt 10 kap. 8 § radio- och TV-lagen, besluta attden sändande på lämpligt sätt skall offentliggöranämndens beslut, när nämnden funnit att någon harbrutit mot villkor om att sända genmälen ellerbestämmelsen om beriktigande. Beslutet, som fårinnefatta ett föreläggande vid vite, får dock inteinnebära att offentliggörande måste ske i densändandes program.Pressens samarbetsnämnd, bestående avTidningsutgivarna, ochPublicistklubben, har fastställt etiska regler,publicitetsregler, för press, TV och radio. Avpublicitetsreglernas första punkt framgår attmassmediernas roll i samhället och allmänhetensförtroende för dessa medier kräver korrekt ochallsidig nyhetsförmedling. Enligtpublicitetsreglernas femte punkt skall felaktigsakuppgift rättas när det är påkallat. Den som göranspråk på att bemöta ett påstående skall, om det ärbefogat, beredas tillfälle till genmäle. Rättelseoch genmäle skall i lämplig form publiceras utandröjsmål.Den som känner sig personligen kränkt eller på annatsätt orättvist behandlad i en tidningspubliceringkan vända sig till Allmänhetens pressombudsman (PO).Denne kan försöka bidra till en rättelse eller ettgenmäle. I åtskilliga fall görs en utredning som kanleda till att PO överlämnar anmälan till () med förslag till . PONbehandlar ärenden som gäller tillämpningen av godpublicistisk sed. Nämnden har att fritt prövainnebörden av detta begrepp. Om PO avskriver ettärende kan anmälaren själv överklaga beslutet tillPON. Företag vars tidning eller Internetpubliceringklandrats bör, enligt , utan dröjsmål ioavkortat skick och på väl synlig plats publiceraopinionsnämndens hela uttalande.Utskottet behandlade i betänkande 2000/01:KU18 ettmotionsyrkande liknande det nu aktuella. Utskottetgjorde då bl.a. följande uttalande.Det finns, enligt utskottet, inte utrymme för attinföra en laglig genmälesrätt. Utskottet vill dock isammanhanget framhålla vikten av att framför alltpublic service-företagen tillämpar de befintligareglerna om beriktigande och genmäle på ett generöstsätt, särskilt i förhållande till enskildaindivider. Motionen avstyrktes.Även i betänkande 2001/02:KU21 behandlade utskotteten motion liknande den nu aktuella. Utskottetavstyrkte motionen och gjorde följandeställningstagande.En ansvarig utgivare för en periodisk skrift skallenligt tryckfrihetsförordningen bestämma överskriftens innehåll så att intet däri får införas motutgivarens vilja. Det är en grundläggande princip iyttrandefrihetsgrundlagen att den som sänder programsjälvständigt skall avgöra vad som skall förekomma iprogrammen. Enligt utskottets mening bör detta inteändras. Det finns därmed inte utrymme för att införaen laglig genmälesrätt.Utskottets ställningstagandeEn ansvarig utgivare för en periodisk skrift skallenligt tryckfrihetsförordningen och understraffansvar bestämma över skriftens innehåll så attintet däri får införas mot utgivarens vilja.Motsvarande bestämmelse finns iyttrandefrihetsgrundlagen. Detta bör inte ändras.Det finns därmed inte utrymme för att införa enlaglig genmälesrätt. harfastställt etiska regler för press, TV och radio.Den som känner sig kränkt eller på annat sättorättvist behandlad i en tidningspublicering harmöjligheten att vända sig till samt till för radio och TV övervakar genomgranskning i efterhand om sända program står iöverensstämmelse med radio- och TV-lagen och devillkor som kan gälla för sändningarna.