bet · GQ01SFU8 · 2003-03-25 00:00:00 — Det kantill och med handla om människor som finns kvar isina hemländer men som löper stor risk att blimördade eller fängslade av regimerna. Vi kan då göraakutinsatser och snabbt lyfta ut dem inom ramen förde platser som vi håller undan. Av de kvotländer somfinns är det enda land som har sådanaplatser, och UNHCR är mycket glad för just denverksamheten.Mona (): Jag skulle vilja ställa en frågaom anhöriginvandring. Vi har ju en regel som sägeratt anhöriginvandring ska gälla barn upp till 18 år.Jag vet att vi inte kan diskutera enskilda fall, mendet finns exempel på familjer som har blivitsplittrade i kriget i . Familjemedlemmarhar kommit till olika länder, och först i efterhandhar de kunnat hitta varandra. Och vid det laget harbarnen blivit . Det har varit problem meddetta i flera fall, och jag undrar hur ni hanterardet.Lena Häll , : Vi är tvungnaatt följa utlänningslagen, och om vi ska göra detkan vi inte ge uppehållstillstånd till de barn somhar hunnit bli . Då är man enligtBarnkonventionen inte heller att betrakta som barn,och utlänningslagens gräns går vid . I så fallmåste det finnas beroendeförhållande ochhushållsgemenskap. Det finns också inskrivet iutlänningslagen. Det kan i den typen av fall sombeskrivs vara högst sannolikt att hushållsgemenskapoch beroendeförhållande till föräldrarna föreligger,och på den grunden kan man då få uppehållstillståndi . Det är den möjlighet vi har i dag.En kommitté har tittat på lagstiftningen och haftsynpunkter och förslag på förändringar i den. De ärännu inte genomförda, och i den delen kanske detsnarast är en fråga för departementet.Håkan Sandesjö, : Jag ska bara göraett litet tillägg. När det gäller åldersgränsen 18år tillämpar man alltså utlänningslagen vid dettillfälle då man fattar beslutet. Detta gör att detkan få sådana här effekter. Det finns andra ländersom tillämpar lagen så att det är åldern vidansökningstillfället som är det gällande. Men så harvi det inte i Sverige.Anita (): Anledningen till den härhearingen är bland annat att vi vill försäkra oss omatt den lagstiftning som vi har fattat beslut om iriksdagen får ett rättssäkert och humanttillämpningssätt ute i verksamheten.Ibland dyker det upp uppgifter i medierna om attden ansökande inte tycker att myndigheterna vettillräckligt om det land som det hänvisas till. Minfråga gäller den länderkunskap som Migrationsverkethar. Den ansökande åberopar skäl och kännersamtidigt att han eller hon inte blir rätt behandladeftersom myndigheterna inte riktigt har sammauppgifter som den ansökande om det aktuella landet.Därför undrar jag hur utvecklarsitt arbete för att skaffa sig så goda kunskaper sommöjligt om de länder som människorna kommer ifrån.Det var den ena frågan.Den andra frågan vill jag ställa till Svenska RödaKorset. Jag fick med posten en rapport frånIntegrationsverket som handlar om ensamkommandebarn. Som ni förstår har jag inte hunnit läsa igenomden utan bara skummat lite. Vi har från utskottettagit olika initiativ eftersom vi behöver utvecklavårt arbete med att ta emot just ensamkommande barn.Vad jag bland annat kan se i rapporten är att i deåtta kommuner som man frågat har detskett en klar förbättring. Det hänvisas bland annattill att man utvecklat samarbetet med Röda Korset.Eftersom vi nu har den möjligheten vill jag höra omäven Röda Korset har den uppfattningen.Jan Larsheim, : Frågan omländerkunskap är kanske enkel att ställa, med det ärlite komplicerad att ge en totalbild av den.Informationsinhämtningen är ju inte enengångsföreteelse, utan det handlar om enkontinuitet. Växlingarna på den politiska scenen iolika länder varierar kraftigt. Det gällerBalkanområdet och framför allt utvecklingsländerna iAfrika. Vi har komplicerade problem i många länder,inte minst i Afrika.Vi följer upp detta så långt det går. Vi har vårautlandsmyndigheter, som tyvärr inte finns i allaländer. Vi har nära kontakt med internationellaorganisationer, humanitära organisationer ochNGO:er. Vi har Internet, som väsentligt ökatmöjligheterna att få fram en både djup och bredallmäninformation. Vi har också våraambassadanställda, alltså migrationstjänstemän somtjänstgör vid vissa ambassader.Totalt sett försöker vi så gott det nu går attbåde bredda och fördjupa informationsbilden ochkontinuerligt följa upp den. Men i vissa lägen, ochnär det gäller vissa länder, är det svårt. Inteminst är det tidskrävande. Det är svårt även förambassaderna att komma till olika platser för attgöra objektiva utvärderingar. Den är ett av debidragande faktorerna till att utredningstiderna ivissa ärenden kan dra ut . Vi anser dock attdet är rimligt att i dessa fall lägga ned den tidenför att få en hög grad av rättssäkerhet genom att sånoga som möjligt kolla upp läget.Lena Häll , : Jag vill baragöra ett kort tillägg. Den länderinformation som vipå olika sätt samlar in, antingen genomambassadrapporter eller rapporter frånfrivilligorganisationer och på annat sätt, har visystematiserat i ett datasystem, ettländerinformationssystem. All personal somhandlägger ärenden och arbetar medåtervändandeärenden har tillgång till det.Tillgängligheten till den kunskap vi har är alltsåmycket god ute i verksamheten. Det är en viktigfaktor i sammanhanget.Brita Sydhoff, Svenska Röda Korset: Tack för frågan.Svenska Röda Korset har naturligtvis uppmärksammatatt väldigt många barn - 550 barn är alldeles förmånga - kommer utan vårdnadshavare. Detta har visärskilt uppmärksammat för att vi tror att vi kanhjälpa till.Svenska Röda Korset har 30 000 frivilliga somarbetar i . Vårt ungdomsförbund har framförallt ägnat sig åt dem som är något äldre, dockfortfarande under , genom att helt enkelt varaen medmänniska. Det handlar om att ha aktivitetermed dem, som att spela schack eller fotboll, så attderas väntan inte ska bli så odräglig och menen påderas psyken inte så stora.Vi har också gjort en appell till våra Röda Kors-medlemmar att komma och ställa sig till förfogandesom gode män eftersom vi vet att det är svårt att fåtag på gode män till dessa barn. Vi står också ibegrepp att ha en utbildning med , justför att utbilda fler gode män, för det är där jagtror att det ligger en stor brist. Men hur sedandetta ska hanteras är fortfarande enöppen fråga.Kalle (): Jag tackar för inledningarna ochvill börja med att rikta mig till . Min fråga gäller kvinnors asylskäl.Möjligen finns det också anledning för från att kommenteradetta.Jag skulle vilja veta hur man använder deriktlinjer som man tog fram påMigrationsverket för att särskilt väckauppmärksamhet runt utredning och bedömning avkvinnors asylskäl. Vi har till utskottet inför denhär utfrågningen fått ett brev från Terrafem, enorganisation som har god kunskap om kvinnorsasylskäl. Man menar att praxis ännu inte harförändrats på den här punkten och att detfortfarande finns oerhört mycket att göra.Det är ju viktigt med utbildning, och efter att habesökt flera mottagningsenheter - för några veckorsedan den som är belägen i - har jag ställtfrågan om kvinnors asylskäl. I alla fall har detinte nått fram till de mottagningsenheter jag harbesökt att det finns möjlighet att få utbildning omkvinnors särskilda asylskäl. Man har inte hört talasom den här utbildningen från ansvariga på plats.Därför vill jag veta hur det går med desatsningarna.Min andra fråga riktar sig till från Flyktinggruppernas ochasylkommittéernas riksråd. Jag skulle vilja veta hurni bedömer humanitära skäl. Vi såg ju tidigare underföredragningen att så mycket som ungefär av demsom beviljas uppehållstillstånd får det avhumanitära skäl. Då är det ju viktigt att vetavilken bedömning man egentligen gör av vad som ärhumanitära skäl. Ni företräder en organisation somhar nära kontakt med många av de människor som,skulle jag vilja säga, drabbas av asylprocessen , och därför är jag intresserad av att veta ersyn på det.Vi står förhoppningsvis inte inför ett krig motIrak, eftersom vi är många som kommer att göra vadvi kan för att förhindra ett sådant, men det är ändåett tillfälle att rikta särskild uppmärksamhet motvad som behöver göras om ett sådant krig skulleutbryta. Jag skulle därför vilja höra, också detfrån FARR, hur man ser på verkställigheten närdet gäller asylsökande från norra som redanbefinner sig i och vad man anser behövergöras för att förbättra situationen för dessa. Ocksåhär riktar jag frågan till FARR därför att man haren nära koppling till de människor som faktisktberörs, och det är av avsevärd betydelse för oss somsysslar med frågorna att känna till hur verklighetenfaktiskt artar sig för människor.Ordföranden: börjar med den första frågan som varriktad till om kunskap om övergreppetcetera.Lena Häll , : Som jag sade imin inledning gör vi stora satsningar påutbildningar. Vi gjorde det , ochdet kommer att fortsätta. Det här med att utredakvinnor och kvinnors asylskäl är en del av det. Mendet tar tid att utbilda 2 700 anställda, så allahar inte fått gå igenom utbildningen , men denkommer. Exakt hur ligger i sin planeringför kan jag inte svara på, men där ska manockså ha den här utbildningen. Det rullar alltså på.Men av det faktum att handläggare imottagningsverksamheten och asylverksamheten fårutbildning och lär sig använda de riktlinjer somfinns i vår utlänningshandbok på vårt verksnät kanman däremot inte dra slutsatsen att det leder tillförändrad praxis i ärendena. Det sambandet finnsinte där tydligt. Hur praxis ser ut beror ju påvilka skäl man finner att människor har iutredningarna. Så om man förväntar sig attriktlinjerna i sig ska leda till förändrad praxis såtror jag att man kanske har förväntningar som interiktigt kommer att motsvaras i verkligheten.Ordföranden: Då gäller det de andrafrågeställningarna om humanitära skäl ochverkställigheten när det gäller norra tillFARR.Sanna , FARR: Vi möter ju en viss kategori avde asylsökande. Vi möter i stor utsträckning dem somhar bedömts inte ha några skäl över huvud taget,varken humanitära eller andra, och den del av demsom i alla fall inte klarar av att återvända. Det ären speciell kategori. Vi anser nog ändå att vi genommötena med dem kan påstå att bedömningen av såvälasylskäl som humanitära skäl har skärpts. De som vimöter har berättelser, upplevelser och erfarenheterfrån bedömningen i som är så att säga värreän vad de kunde vara . Det finnsju vissa mätbara saker, som till exempel den tid somräknas som anknytning till för ett barn, somalltså har ökat från tilluppemot för att räknas som anknytning. Viupplever nu också att man bedömer anknytning omvänt:Har ett barn bott i i två ochfungerar i - har kamrater och fungerar bra iskolan - så är det ett skäl mot uppehållstillstånd,vilket bidrar till den väldigt destruktiva effektsom asylprövningen har på en del familjer, nämligenatt det blir något slags drivkraft att man måste mådåligt för att få uppehållstillstånd.Bland dem vi möter är det ofta så att dehumanitära skälen, det vill säga hur dåligt man mår,är något som har sin grund i upplevelser ihemlandet. Det kan i och för sig vara många årsedan, som har sagts här vad gäller bosnier tillexempel. Det handlar alltså om sådant som att pappahar suttit i koncentrationsläger, mamma har blivitvåldtagen, man har själv sett människor dödas ochsådana saker. talar jag alltså fortfarande ombarn, därför att vi just har gjort en praxissamlingom barn, så jag har det aktuellt för mig.Under asylprocessen i , som redan innan manhar fått ett slutligt besked, alltså den ordinarieprocessen, kan vara , förvärras de problemman har genom den utdragna osäkerheten. Det finnsalltså, som vi kan se, mycket starka humanitära skälför många som ändå till slut får avslag därför attde inte uppfyller kravet på att man ska befaranågonting mer eller mindre livshotande när mankommer hem.Michael , FARR: Vad gäller norra menarvi att man borde införa beslutsstopp, ochom jag är rätt informerad så har det skett under desenaste dagarna både vad gäller , och det gläder vi oss åt. Menredan har många människor från norra fåttavslagsbeslut. De är kvar i och får interätt att arbeta. Barnen får inte rätt att gå iskolan. Vi tycker att det snart, om det värstainträffar, borde vara läge att överväga att ge dessagrupper tillfälliga uppehållstillstånd så att dentid som de tvingas vistas kvar i kan bli mermeningsfull än . De bryts ju ned av den tillvarode tvingas leva i när de har fått verkställbaraavvisningsbeslut. Vi tycker också att det är fel ommyndigheterna utövar påtryckningar på dem attåtervända genom att minska deras dagbidrag. Detborde man sluta med omedelbart.Lena Häll , : Jag reagerarnär talar om att införabeslutsstopp. Du får inte säga sådant om JO hör på,för vi får nämligen inte lägga beslutsstopp påärenden. Det strider emot förvaltningslagen. Däremotär det riktigt i den meningen att vi just nufaktiskt avvaktar med handläggningen och väntar påvad som sker. Ett viktigt skäl för det är att vi harhört rykten om att den turkiska gränsen är stängd,och vi försöker få det bekräftat. Om det är sant gårdet ju inte längre att verkställa avvisning avpersoner till norra , och då får vi ett heltnytt läge som vi måste ta ställning till hur vi skahantera.När det gäller reducering av dagbidrag, somMichael var inne på, sker det i enlighet med lagenom mottagande av asylsökande. Men det ska ju görasför personer som vägrar medverka till sittåtervändande, och går det inte att verkställa så fårvi ju också en ny situation i den delen som vi måsteta ställning till.Birgitta (): Jag har en fråga till CharlesWestin, och den gäller forskning om de människor somkommer till . Jag kommer själv från en kommundär vi hade väldigt stor arbetskraftsinvandring,eller rättare sagt: Flyktingar kom och fick direktbostad och arbete. De kom ena veckan och börjadearbeta kanske veckan därpå. Det ser ju heltannorlunda ut i dag.Frågan är hur hälsotillståndet var hos demänniskor som kom till . Detmåste ni ju nästan ha kunnat forska på, för det varju . Hur klarade de av denomställning som det var att komma till ett främmandeland med ett helt annat språk och direkt gå ut iarbete? Frågan gäller om det finns forskning pådetta och om man tar del av det på Migrationsverket.Jag ställer då frågan till . I dagfår ju människor förvaras alldeles för länge påflyktingförläggningar, tycker vi, och det taralldeles för människor som kommer hitinnan de får chansen att arbeta och genom det, trorvi, få bättre hälsa. Att bara vänta och vänta gör juatt människor bryts ned ganska fort.Charles , Ceifo: Arbetskraftsinvandrarna ochde som var flyktingar - de flesta var inteflyktingar - var ju relativt unga personer itjugoårsåldern. Det normala vid migration är att dethandlar om unga personer. De hade alltså god hälsanär de kom. Sedan var givetvis omställningen ganskasvår för en del. Man kom direkt ut i arbete, och påden tiden, på 50- och även 60-talen, var det ju intefråga om till exempel språkundervisning. Det fickman lära sig i jobbet.Nu efteråt har det ju visat sig att väldigt mångaav arbetskraftsinvandrarna har dålig hälsa nu somäldre. De har förslitningsskador och andra typer avskador. Det var ju ett väldigt hårt arbetsliv som dekom ut i inom industrin och i städbranschen ochandra tunga jobb. På lång sikt har de alltså fåttbetala ett ganska högt pris i form av försämradhälsa.Jag tror dock att modellen att så snart sommöjligt komma ut i arbete var en bra modell, därföratt arbetslivet är den kanske viktigaste arenan därmänniskor kan integreras i samhället vid sidan avutbildning. Frågan är hur man ska åstadkomma det närdet inte lägre finns samma behov av okvalificeradarbetskraft. Samhället har ju ändrats mycket. Detfinns ju ingen återgång till det som gällde på 50-och 60-talen, men likafullt är det viktigt att siktamot arbete så snart som möjligt.Håkan Sandesjö, : Jag skulle viljabacka tillbaka till den förra frågan. Det är närmasten kommentar till vad och även CharlesWestin har sagt om att det har skett en skärpning avpraxis. Det är inte rätt. Det finns inget som helstvetenskapligt stöd för att det har skett. Däremothar vi fått ändrad lagstiftning påväldigt många olika punkter och förändrad praxisgenom till exempel så kallade amnestiförordningar.Skärpningen vad gäller anhöriginvandringen för någraår sedan har gett väldiga negativa resultat för demsom söker.Vad gäller frågan om humanitära skäl påstår SannaVestin att något slags tidsregel har förändrats frånett år till när det gäller barn. Det är entotalt felaktig historieskrivning. Vad som finnsbeträffande tidsregler och barnfamiljer är tvåstycken praxisbeslut från från1996 och 1997, där man säger att har man vistats iSverige och har barn som är såfår anknytningen till anses vara så starkatt det finns skäl att bevilja uppehållstillstånd avhumanitära skäl. Några andra tidsregler finns inte.Det åberopas också att det finns ett slagstreterminsregel. Den regeln fanns en gång i tiden.Den infördes av regeringen och togs bort avregeringen i november.Det gäller för FARR att hålla sig till sanningen.Ordföranden: Det finns nog skäl att återkomma tilldet senare, ser jag på några handuppräckningar. Menförst vet jag att också villkommentera fråga.Lena Häll , : Vi varinledningsvis inne på några myter som finns inommigrationsområdet, och jag skulle vilja ta upp mytenom de långa handläggningstiderna. Jag sade i mininledning att vi klarar av alla ärendeninom . Tittar man på de genomsnittligahandläggningstiderna ligger vi på sju månader.Utlänningsnämnden har också igenomsnitt, och det innebär 14 månader totalt,alltså lite om man inte fåruppehållstillstånd i första skedet utan överklagartill nämnden. 14 månader är , förvisso, mendet är inte extremt . Extremt långa tiderfår vi i ärenden där det inte har varit möjligt attverkställa ett avvisningsbeslut, antingen därför atthemlandet inte tar emot eller för att den sökandesjälv inte medverkar utan i stället lämnar in nyaansökningar och på så sätt förlängerprocessen.Myndigheterna har inte extremt långahandläggningstider - det är en myt. När man talar omlånga handläggningstider handlar det ofta om att densökande inte accepterar avvisningsbeslutet och sökerpå nytt om och om igen. Jag lägger ingen värdering idet, utan jag berättar bara att det är så processenser ut.Solveig (): Jag tänkte ta upp fall frånverkligheten. Jag träffar många människor som harkontakt med människor som kommer och söker asyl hososs. Det som är gemensamt för dessa är att alla tarupp just barnens situation. Det är barn som självahar utsatts för övergrepp. Det är barn varsföräldrar mår så dåligt, så i princip är barnen såatt säga föräldralösa - de är som föräldrar tillsina egna föräldrar. Det är barn som inte fårerforderligt stöd av . Det är barn sominte heller får erforderligt stöd i skolan, och detkan vara kö till barnpsykiatrin.De människor jag kommer i kontakt med åberoparalltid , barns bästa ochbarnperspektiv. Min fråga går först tillUtlänningsnämnden, och jag önskar ett förtydligandeom den roll spelar eftersom denalltid förs fram i debatten. Vilken roll spelarbarnkonventionen de facto?Sedan vill jag gärna ha respons från Röda Korsetoch om den verklighetsbild jag haroch om barnens situation i dag.Håkan Sandesjö, : Egentligen är detinte särskilt lätt att svara på det här. Självklartbeaktar vi och portalparagrafen iutlänningslagen genom att väga in barnens situationi varje enskilt ärende. Men det innebär ju inte därigenom ska bevilja uppehållstillstånd i allasituationer, utan man får väga in situationen förbarnen och ta hänsyn till de uttalanden som gjorts.Lena , : Tack för frågan, ochtack för att jag fick komma hit! Jag kan börja medatt säga så här: Rent generellt har vi frånBarnombudsmannen haft samarbete framför allt medMigrationsverket, och där har vi också varit med ien del av de här diskussionerna om att utbildapersonalen om och kunskap kringbarnkonventionen. Vi har just nu ett väldigtspännande projekt tillsammans med regionen iStockholm där vi är med när man ska utbildahandläggare i hur man bättre kan samtala med barn.Vi har också haft kontakter med Utlänningsnämndenoch diskuterat hur man kan jobba med att vidgakunskapen om , men framför allt hurman kan tänka om de här fallen. ärju varken en lag eller en handledning, utan dethandlar väldigt mycket om att ha ettperspektiv i det beslutsfattande som ska ske.Min bild är att det ser väldigt blandat ut. Jagfår också indikationer som liknar dem du beskriver,och inte minst känner jag en väldigt stor oro förpsykiatrin, där vi vet att det är väldigt många barnsom står i kö och inte får den behandling som debehöver ha. Där vet vi att den här gruppen barnfinns med i rätt stor omfattning. Man kan ocksåkonstatera att det finns - tycker vi - bristerframför allt för de ensamkommande barnen när detgäller stöd i sådana sammanhang som till exempel dethär med god man. En god man har ju mer ettekonomiskt och juridiskt ansvar. Det vi ser är också måste ha mer av vårdnadshavarens ansvar,och det är en av de frågor som vi har fört fram i dediskussioner som har förekommit mellanSocialstyrelsen och därBarnombudsmannen har varit med.Det finns, tycker jag, en ambition och enintention som vi kan se hos både Migrationsverketoch hos alla andra myndigheter som träffar de härbarnen att ha ett barnperspektiv, men det ärsjälvklart så att på det individuella planet finnsdet ju inte alltid det goda bemötande som skullebehövas. Bristerna finns i att de här barnen behöverbo så hemlikt som möjligt, att gode männen inte hardet uppdrag som de behöver ha när det gällerensamkommande flyktingbarn och att man inte stöttarbarnen vad gäller den psykiska hälsan. I synnerhetvad gäller de ensamkommande barnen är det jufullständigt självklart att ett barn som har gettsig av från både sin familj och sitt hemland ochkommer själv till ett nytt land behöver ha hjälp föratt kunna ha bra psykisk hälsa.Det vi har fört fram är vikten av att manverkligen ser barnen, oavsett om barnen är självaeller kommer med en familj, så att de får deninformation som de behöver - att barnen fårinformation på ett språk och ett sätt som ärtillgängligt för dem. Man måste se barnet som enegen individ i de här sammanhangen. Vi tycker måste se behovet av introduktion och informationsärskilt för barnen.Göte (): gav oss enhistorisk bild av rörelser i och mot ,och beskrev att det i dagslägetär helt andra strömningar som sker och helt andrapersoner som kommer till . I medierna får vien bild av det historiska perspektivet, och det ärganska kort. Här vid dagens utfrågning har vi FARRsom säger att praxis bestämt har skärpts. Det skeralltså förändringar över tid.Därför skulle jag vilja fråga: Bedömer exempelvisRöda Korset att det har skett en skärpning av praxisunder senare år och ? Är det erbedömning av hur det ser ut just nu?Brita Sydhoff, Svenska Röda Korset: Det där äroerhört svårt att svara på. Jag kan faktiskt intesvara så generellt om praxis har skärpts. Jag troratt problematiken är så mycket större än vad vianar. Vi talar om personer som är asylsökande, mendär många är migranter av andra skäl, och eftersomjag inte har överblick över de ärenden som finns påMigrationsverket kan jag inte svara på om praxis harblivit hårdare.Det vi däremot från Röda Korset starkt harframhållit i är att vi behöver en ordentligmigrationspolitik som gör att inte alla behöver sökaasyl. Det är väl där som jag ser en brist i Sverige:Vi har inte ett system för dem som faktiskt önskarsig ett bättre liv och som har sociala, ekonomiskaoch kulturella skäl för att lämna sitt land.Jag avstår från att göra den bedömning somefterfrågades.Anita (): Min fråga är delvis densamma somSolveig från ställde. LenaHäll nämnde de akuta fallen. Här fanns justora familjer, och inom dem finns naturligtvis barni alla olika åldrar. De svårigheter som de barnengår igenom tror jag att man knappast kan tänka sig isinnevärlden.Vad kan vi göra för att förbättra situationen förde här utsatta barnen och för alla andra barn? Ärdet någonting i lagstiftningen som behöver förändrasför att ge dem en bättre tillvaro? Den här frågankan likaväl rikta sig till , RäddaBarnen eller Röda Korset som till , : Det är alltsåinte flyktingkvoten det handlar om, utan det ärasylsökande i du tänker på.