bet · GQ01SOU15 · 2003-05-15 00:00:00 — Enligt dessa kansamverkan ske om familjen samtycker tilldetta. Om föräldrarna inte medger att derassituation diskuteras i samverkan med andraberörda får utredningen bedrivas påsedvanligt sätt där nödvändig information ombarnets förhållanden inhämtas för att kunnafatta beslut om lämpliga insatser. Dock kansamverkan enligt 14 kap. 2 § sjunde stycketsekretesslagen (1980:100) ske mellanmyndigheter inom och hälso-och sjukvården utan samtycke när samarbetebehövs för att den enskilde skall få nödvändigvård, behandling eller annat stöd.Sekretesslagens bestämmelser anses oftautgöra ett hinder för samverkan i enskildaärenden. Kommittén mot barnmisshandelpåpekade att det är viktigt att föra dis-kussioner om hur sekretesslagens regler kantillämpas i en fördjupad och mer struktureradsamverkan. (Ju 1999:06) arbetar medsekretessfrågor ur ett samverkansperspektiv.Regeringen anser att den samverkan som nuföreslås kan påbörjas inom gällandesekretessregler och att det är rimligt attavvakta Offentlighets- ochsekretesskommitténs arbete innanförändringar i sekretessreglerna föreslås.I propositionen nämns några goda exempelpå samverkan, bl.a. de allt vanligarefamiljecentralerna. Familjecentralen är oftasten samordning mellan mödra- ochbarnavårdscentraler, socialtjänst och öppenförskola. Även andra intressenter som kyrka,familjerådgivning, sfi (svenska förinvandrare) eller någon lokalt förankrad före-ning kan finnas med i samarbetet.Familjecentralen är tänkt som en mötesplatsför de boende i området med syfte att stärkadet sociala nätverket runt barn och föräldrar.Tanken är vidare att erbjuda ett lättillgängligtstöd med samhällets olika funktioner igemensamma lokaler. Rapporter från olikafamiljecentraler vittnar om att det också ipraktiken fungerar så att kontakten medsocialsekreteraren eller BVC-psykologen un-derlättas på familjecentralerna. Sekretessensom ofta åberopas som ett hinder församarbete har på familjecentralerna inte varitnågot större problem, eftersom kontakt för-medlas i samförstånd med besökaren.Enligt propositionen har utvärderat verksamheternamed familjecentraler (Familjecentraler,14/2000) och funnit att modellen ärframgångsrik såväl ur ett brukarperspektivsom ur ett samverkansperspektiv. Regeringenanser att familjecentralerna är en angelägenverksamhet med stor framtida utvecklings-potential.MotionerI motion So42 av . (m) begärs ett tillkännagivande omsamverkan mellan myndigheter (yrkande 7).Motionärerna framhåller inrättandet avfamiljevåldsenheter vid polismyndigheter somett lyckat exempel på att samverkan mellanolika myndigheter kan bli ett naturligt inslag iarbetet kring utsatta barn. har fåpolismyndigheter arbetssätt som motsvarar deprofessionella svårigheter som utredningarrörande våld mot barn medför.I motion So511 av m.fl.(fp) begärs ett tillkännagivande om utökadskyldighet för myndigheter att samverka i falldär barn far illa i sina hem (yrkande 1).Motionärerna anser att förslaget frånKommittén mot barnmisshandel börgenomföras. I motionen yrkas vidare attriksdagen begär att regeringen återkommermed förslag till ändring i socialtjänstlagensåvitt gäller sekretessen vid samverkan mellansocialtjänst och skola (yrkande 3). Enligtmotionärerna bör socialtjänstlagen ändras såatt sekretessen inte hindrar att skola ochsocialtjänst samverkar för att skydda utsattabarn och öka deras chanser att med skolanshjälp komma rätt i livet.I motion So304 av ()begärs ett tillkännagivande om uppmuntrantill att familjecentraler bildas. Genom berördamyndigheters försorg bör staten avsätta medelför att uppmuntra kommuners och landstingssamverkan med familjecentraler, anförs det.I motion So397 av () begärsett tillkännagivande om att på nationell nivåstimulera huvudmännen till att bygga upp enpermanent familjecentralsverksamhet i varjekommun (yrkande 1). Motionären begär ävenett tillkännagivande om att på nationell nivåorganisera insamlande av statistik samt följaarbetet med familjecentralsverksamhet(yrkande 2). Staten bör göra en nationelluppföljning av verksamheten så attforskningen kan tillgodogöra sig gjordaerfarenheter och så att statistiskt material kansamlas och spridas.Pågående arbeteI Offentlighets- och sekretesskommitténsuppdrag (dir. 1998:32) ingår bl.a. att utredaförutsättningarna för att öka möjligheterna attlämna sekretessbelagda uppgifter mellan ochinom myndigheter i syfte att förbättraförutsättningarna för deras samverkan.Uppdraget skall avslutas senast den 31december 2003.Justitieutskottets yttrandeJustitieutskottet behandlar motion So42 (m)yrkande 7, vari bl.a. betydelsen av särskildafamiljevåldsenheter understryks.Särskilda familjevåldsenheter har inrättatsinom vissa polismyndigheter för atteffektivisera och snabba upputredningsförfarandet vid våld mellan närstå-ende. Tanken är att polisens utredare skallarbeta på familjevåldsenheterna.Utredarna blir specialiserade på våld i närarelationer, och därigenom blir det lättare attutveckla arbetsmetoderna somsamarbetet med åklagare, socialtjänst ochandra berörda förbättras. in-stämmer i att det kan finnas stora fördelar i ettsådant arbetssätt. Organisationen av arbetet påde enskilda polismyndigheterna är emellertidinte en fråga för , varför motionsyr-kandet avstyrks.Socialutskottets ställningstagandeUtskottet delar regeringens uppfattning att degoda erfarenheter av samverkan som finnsutgör skäl att införa en lagstadgad skyldighetför , hälso- och sjukvården samtförskolan, skolan och skolbarnsomsorgen attsamverka med samhällsorgan, organisationeroch andra som berörs i frågor som rör barnsom far illa eller riskerar att fara illa.Utskottet instämmer också i att socialtjänstenbör ha huvudansvaret för att samverkankommer till stånd. Utskottet tillstyrkerdärmed regeringens förslag till 5 kap. 1 a §socialtjänstlagen (2001:453), 2 f § förstastycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),1 kap. 2 a § första stycket skollagen(1985:1100) samt 2 kap. 1 a § lagen(1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område, dock med vissa smärrespråkliga ändringar.Motion So511 (fp) yrkande 1 ärtillgodosedd med förslagen i propositionen.Utskottet delar regeringens bedömning attsamverkan enligt de bestämmelser som nuföreslås kan påbörjas inom ramen för gällandesekretesslagstiftning samt att Offentlighets-och sekretesskommitténs arbete bör avvaktasinnan några förändringar i sekretessreglernaaktualiseras. Motion So511 (fp) yrkande 3avstyrks därmed.Liksom justitieutskottet anser socialutskottetatt det kan finnas stora fördelar i att poliseninrättar särskilda familjevåldsenheter men attdet inte är en fråga för hur deenskilda polismyndigheterna organiserar sittarbete. Motion So42 (m) yrkande 7 bör därföravslås.Utvärderingar visar att de allt vanligarefamiljecentralerna är en framgångsriksamverkansmodell. Utskottet delarregeringens uppfattning att familjecentralernaär en angelägen verksamhet men utgår från attkommuner och landsting fortsätter attutveckla denna form av samverkan även utannågot initiativ från sida.Motionerna So304 (kd) och So397 (kd)yrkandena 1 och 2 avstyrks.Skyldigheten att anmäla till socialtjänstenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör, med en viss justering, antaregeringens förslag till ändring i 14 kap. 1 §socialtjänstlagen (2001:453), varigenom an-mälningsskyldigheten enligt paragrafenutvidgas till att avse även myndigheter inomkriminalvården och rättspsykiatriskaavdelningar inom Rättsmedicinalverketsamt anställda inom dessa myndigheter.Utskottet ställer sig också bakomregeringens förslag att i en rad lagar somreglerar verksamhet där personal kommer ikontakt med föräldrar och barn erinra omanmälningsskyldigheten enligt social-tjänstlagen. bör avslå ettmotionsyrkande såsom tillgodosett genomföreslagna lagändringar. Ett motionsyrkandeom vikten av att kriminalvårdenuppmärksammar på att enintagen skall ha permission bör avslås på degrunder som justitieutskottet anför i sittyttrande. Slutligen bör avslåmotioner om olika åtgärder i syfte att ökabenägenheten att anmäla till socialtjänsten.Utskottet hänvisar till vad regeringen anför ipropositionen om bl.a. en utvärdering av deföreslagna lagändringarna.Jämför reservationerna 17 (m) och 18 (m,fp, kd).PropositionenI samband med de ändringar somgenomfördes i socialtjänstlagen (1980:620)(prop. 1996/97:124)vidgades kretsen av anmälningsskyldiga tillatt omfatta alla som är verksamma inom enyrkesmässigt bedriven enskild verksamhetsom berör barn och ungdom eller inom annanyrkesmässigt bedriven enskild verksamhetinom hälso- och sjukvårdens eller på social-tjänstens område. Regeringen föreslår nu attanmälningsskyldigheten enligt 14 kap. 1 §socialtjänstlagen utvidgas till att även omfattamyndigheter inom kriminalvården ochrättspsykiatriska avdelningar inom samt anställda inom dessamyndigheter.Enligt propositionen kan barn medfrihetsberövade föräldrar ofta antas behövanågon form av stöd från socialnämndens sida,och det är därför nödvändigt attkriminalvården uppmärksammarsocialtjänsten på dessa barn. Lika viktigt är attde som är anställda inom frivården och somfungerar som t.ex. övervakareuppmärksammar och anmäler sin kännedomom barn som far illa. Det kan enligtregeringen också finnas skäl förkriminalvården att uppmärksammasocialtjänsten på att en intagen i anstalt stårinför frigivning. Anstaltspersonalen kan t.ex.bedöma att det finns risk för att en person somavtjänat straff för familjerelateradvåldsbrottslighet kommer att fortsätta utövavåld mot sin familj efter frigivningen och attbarnen då riskerar att fara illa. Ytterligare ensituation där det kan vara aktuellt att göraanmälan till socialnämnden är om anställdainom kriminalvården får kännedom om attbarn vistas i missbruksmiljöer eller miljöersom av annan anledning är olämpliga ellerskadliga för barn. Att en intagen avtjänat ettlångt fängelsestraff och inte träffat sina barnpå kan också utgöra ett skäl för enanmälan.I propositionen konstateras att endast en litendel av de fall där barn misstänks fara illaanmäls till . Exempelvis visaruppföljningar av hur förskolepersonal iStockholm följer anmälningsskyldigheten attendast en tredjedel av de fall där barnmisstänks fara illa har anmälts tillsocialtjänsten. Trots den uppmärksamhet somanmälningsskyldigheten fått under senare årgenom olika larmrapporter är det bara inomskolans område som det skett en viss ökning ibenägenheten att anmäla. De erfarenheter somgjorts kring anmälningsskyldigheten undersenare år tydliggör enligt regeringen behovetav ytterligare åtgärder för att ökabenägenheten att anmäla till attbarn misstänks fara illa. Det påpekas ipropositionen att många av de yrkesgruppersom möter barn i deras vardag inte känner tillsocialtjänstlagens bestämmelser, men väl denlagstiftning som reglerar den egnaverksamheten. För att det inte skall råda någottvivel om gällande bestämmelser föreslåsdärför att en hänvisning till 14 kap. 1 §socialtjänstlagen skall införas i skollagen(1985:1100), hälso- och sjukvårdslagen(1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen(1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område, polislagen (1984:387),lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,lagen (1976:371) om behandlingen av häktadeoch anhållna m.fl. samt i lagen (1991:1137)om rättspsykiatrisk undersökning. Regeringenavser att införa samma hänvisning iförordningen (1998:642) om verkställighet avfrivårdspåföljder.Kommittén mot barnmisshandel har ävenbehandlat frågan om påföljd för den som låterbli att anmäla till socialtjänsten.Sanktionsmöjligheter kan innebära en presspå de yrkesverksamma att anmäla och därmedbidra till en ökad anmälningsfrekvens.Samtidigt kan dock rädslan för en sanktionriskera att tvinga fram snabba anmälningar försäkerhets skull, vilket inte gagnar barnet. Densom låter bli att göra en anmälan riskerar att dömas till ansvar för tjänstefel enligtbrottsbalken eller att åläggas disciplinpåföljdenligt lagen (1994:260) om offentliganställning (). Det kan också finnasbestämmelser i kollektivavtal som gör detmöjligt för arbetsgivaren att vidta disciplinåt-gärder. Enligt propositionen framstår det sommindre ändamålsenligt att införa enstraffsanktion utöver de sanktioner som redani dag står till buds. Det krävs däremot utökadinformation och utbildning till samtligaberörda om gällande bestämmelser, tydligarerutiner på arbetsplatserna, utökat utnyttjandeav möjligheten att med avidentifieradeuppgifter konsultera itveksamma fall etc.Enligt regeringen finns det dock skäl attlänsstyrelserna och inom sintillsyn av arbete noga följerupp och utvärderar hur de föreslagnalagändringarna påverkar benägenheten attanmäla till . Regeringenkommer därefter att överväga en vidareutredning av möjligheten att införa någotslags påföljd för den som låter bli att anmäla.MotionerI motion So42 av . (m) begärs ett tillkännagivande omanmälningsskyldighet i samband medpermission från anstalt (yrkande 8).Motionärerna framhåller vikten av attkriminalvården uppmärksammarsocialtjänsten när en våldsbenägen intagenskall ha permission och inte bara när denintagne står inför frigivning. I motionenbegärs även ett tillkännagivande omuppföljning av den utökadeanmälningsskyldigheten (yrkande 9).Motionärerna önskar bl.a. en analys av varföranmälningarna är så få.I motion So43 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om en utredningav frågan om påföljder vid åsidosattanmälningsskyldighet (yrkande 2).Motionärerna delar uppfattningen hosKommittén mot barnmisshandel att frågan omstraffansvar för enskilt verksamma personersom låter bli att göra anmälan tillsocialnämnden bör utredas särskilt.I motion So442 av m.fl.(fp) yrkas att begär att regeringenlägger fram förslag om att anmälningspliktentill då barn far illa skrivs inäven i skollagen och i hälso- ochsjukvårdslagen (yrkande 10).I motion So44 av m.fl. (kd)begärs ett tillkännagivande om behovet avkompetensutveckling för personal som arbetarinom , skolan, barnomsorgenoch hälso- och sjukvården (yrkande 1). Om an-mälningsplikten skall bli ett effektivt verktygkrävs enligt motionärerna utbildning avpersonal för att kunna identifiera problem ochför att våga anmäla.BakgrundKommittén mot barnmisshandel föreslog i sittslutbetänkande (SOU 2001:72, s. 183 f.) attfrågan om straffansvar för enskilt verksammapersoner som låter bli att göra anmälan enligt14 kap. 1 § socialtjänstlagen skulle utredas isärskild ordning. Kommittén kunde konstateraatt bestämmelserna i 20 kap. 1 § brottsbalkenom tjänstefel vid myndighetsutövning somregel endast träffar yrkesutövare i allmäntjänst samt att bestämmelserna i bara omfattar statsanställda.Kommittén ansåg att mycket talade för att enstraffbestämmelse motsvarande bestämmelsenom tjänstefel borde införas avseende personerverksamma i enskild tjänst. En sådanbestämmelse skulle emellertid knappastkunna begränsas till att endast vara tillämpligvid underlåten anmälan enligtsocialtjänstlagen. Frågan borde därför bliföremål för särskild utredning och prövning,menade kommittén.Justitieutskottets yttrandeJustitieutskottet delar uppfattningen i motionSo42 (m) yrkande 8 att det är lika viktigt attunderrättelse sker vid permissioner som vidfrigivning. kan inte se att detfinns några begränsningar i förslaget tilländring i 5 § lagen om kriminalvård i anstaltsom skulle kunna medföra att socialnämndeninte fick en anmälan om en intagenspermission i de fall det behövs. Utskottetutgår också från att kriminalvården, som harvana vid att hantera liknande anmälningar,kommer att upprätta väl fungerande rutinerför att uppfylla anmälningsskyldigheten.Justitieutskottet tillstyrker lagförslaget ochavstyrker motionsyrkandet.Socialutskottets ställningstagandeUtskottet ställer sig självklart bakom förslagetatt utvidga anmälningsskyldigheten i 14 kap.1 § socialtjänstlagen till att även omfattamyndigheter inom kriminalvården ochrättspsykiatriska avdelningar inomRättsmedicinalverket samt anställda inomdessa myndigheter. Utskottet tillstyrkerdärmed regeringens förslag till 14 kap. 1 §socialtjänstlagen (2001:453), dock med denändringen att ordet "enskild" bör föras inmellan orden "yrkesmässigt bedriven" och"verksamhet inom" i paragrafens andrastycke.Utskottet ser också positivt på förslaget atterinra om anmälningsskyldigheten enligtsocialtjänstlagen i vissa andra lagar somreglerar verksamheter där personalen kommeri kontakt med föräldrar och barn. delar socialutskottetuppfattningen i motion So42 (m) yrkande 8att det är lika viktigt att kriminalvårdenuppmärksammar på att enintagen skall ha permission som på att haneller hon står inför frigivning. Mot bakgrundav vad justitieutskottet i övrigt anfört bördock motionsyrkandet avslås. Utskottettillstyrker regeringens förslag till lag omändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt, lag om ändring i lagen (1976:371) ombehandlingen av häktade och anhållna m.fl., 2f § andra stycket hälso- och sjukvårdslagen(1982:763), lag om ändring i polislagen(1984:387), lag om ändring i tandvårdslagen(1985:125), 1 kap. 2 a § andra stycketskollagen (1985:1100), lag om ändring i lagen(1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökningsamt 2 kap. 2 § lagen (1998:531) omyrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdensområde. Motion So442 (fp) yrkande 10 ärtillgodosedd genom de föreslagna ändringarnai hälso- och sjukvårdslagen och skollagen.I motionerna So42 (m) yrkande 9, So43 (fp)yrkande 2 och So44 (kd) yrkande 1 begärsolika åtgärder i syfte att öka benägenheten attanmäla till . Utskottet kankonstatera att regeringen i propositionenframhåller behovet av bl.a. utökadinformation och utbildning omanmälningsskyldigheten samt av tydligarerutiner på arbetsplatserna. Det framgår ocksåatt regeringen, efter en utvärdering av hur deföreslagna lagändringarna påverkarbenägenheten att anmäla till ,kommer att överväga en vidare utredning avmöjligheten att införa någon form av påföljdför den som underlåter att anmäla. mening får motionsyrkandenadärmed anses i huvudsak tillgodosedda.DödsfallsutredningarUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande omatt införa ett system meddödsorsaksutredningar, bl.a. på den grundenatt ett sådant system ifrågasätter denrättsmedicinska undersökningen. Socialut-skottet och justitieutskottet ställer sigdäremot bakom den planerade verksamhetenmed dödsfallsutredningar.Jämför reservation 19 (m).PropositionenI propositionen konstateras att ca 12 barn iåldern dör av dödligt våld iSverige samt att våra kunskaper om barna-mord och bestående skador efter fysiskmisshandel är bristfälliga. Regeringen anserdet angeläget att ta till vara de erfarenhetersom kan göras genom att bättre analysera defall där barn dör på grund av mord, dråp ellermisshandel.När ett barn dör görs en rättsmedicinskundersökning. Syftet med undersökningen ärenligt regeringen att upptäcka, bekräfta ellerutesluta brott. Om brott misstänks görs enrättsmedicinsk obduktion. I sådana fallförekommer ett samarbete mellan berördarättsläkare, polisen, kriminaltekniker ochibland även med läkare och åklagare. Genomdetta samarbete mellan experter breddasunderlaget för bedömningen av dödsorsakenoch förutsättningarna för en riktig diagnosökar. En säkrare diagnos innebär att brottsligahandlingar lättare kan både upptäckas ochuteslutas.Enligt propositionen finns i vissa ländersystem för att göra ingående analyser av vadsom egentligen hänt när ett barn dött. Såkallade dödsfallsutredningar görs inte för attfastställa dödsorsaken utan för att utifrån etthelhetsperspektiv försöka förstå vad sominträffat och hur det kunde ske. Huvudsyftetär att urskilja mönster, såväl i familjen som isamhället, som kan antas ha varit av betydelseför dödsfallet. Dödsfallsutredningargenomförs oftast på lokal nivå av deverksamheter som varit inblandade i falletmed stöd av cen-tralt utfärdade riktlinjer.Rapporterna sammanställs och analyseras pånationell nivå. Dödsfallsutredningar gerinformation om hur samhällets skyddsnät fun-gerar för de barn som far mest illa, och utifråndetta kan slutsatser dras om vilka förändringarsom behöver vidtas. Det kan handla omlagändringar, metodutveckling, bättre ochtydligare samverkan, forskning ochutbildning.Regeringen anser att ett system med döds-fallsutredningar bör prövas. Målgruppen böravgränsas till barn i åldrarna somavlidit på grund av mord, dråp ellermisshandel, vilket i genomsnitt skulleinnebära 10-12 utredningar . Detfrämsta syftet är att öka kunskaperna om våldmot barn så att riskfamiljer skall kunnaidentifieras och så att förebyggande åtgärder,utredningar, insatser och samarbete skallkunna förbättras. Regeringen avser att geSocialstyrelsen i uppdrag att utreda ochanalysera förutsättningarna för att utforma ettsådant system för dödsfallsutredningar, bl.a.med avseende på sekretesshinder och orga-nisation.MotionI motion So42 av . (m) begärs ett tillkännagivande om vid dödsfall bland barn(yrkande 10). Motionärerna föreslår att ettsystem med dödsorsaksutredningar införs.Dödsorsaksutredningar startar med enrättsmedicinsk undersökning för att diagnosti-sera dödsfallet, till skillnad fråndödsfallsutredningar som enbart tar upp falldär dödsorsaken redan fastställts. Enligtmotionärerna visar internationella studier attmörkertalet kan vara stort och att mångadödsfall till följd av våld inte rubriceras sombrott. En annan skillnad är att viddödsorsaksutredningar kan ett eller flera teamsändas till platsen för dödsfallet och samverkamed lokala myndigheter medan enbart lokalateam arbetar med dödsfallsutredningar.Intervallerna mellan utredningarna kan varalånga vilket enligt motionärerna talar förcentrala dödsorsaksutredningar, som får entotalt sett högre kompetens och erfarenhet.Justitieutskottets yttrandeDet förslag om dödsorsaksutredningar somläggs fram i motion So42 (m) yrkande 10innebär såvitt justitieutskottet kan bedöma attutredningsförfarandet formaliseras redaninnan dödsorsaken fastställts. I övrigt synesutredningen i stort ha samma inriktning ochsyfte som regeringen tänker sig.Justitieutskottet finner ingen anledning att idetta ärende föreslå en ordning som innebäratt den rättsmedicinska undersökningenifrågasätts. Inte heller ser utskottet förnärvarande någon orsak att på dettaomfattande sätt utreda samtliga dödsfall blandbarn, något som torde bli resultatet avmotionsförslaget. Slutligen anser utskottet detsjälvklart att sekretessfrågor måste klargöras,riktlinjer utfärdas och organisationenövervägas innan en försöksverksamhet kanstarta. ser fram emot attregeringen tar de beslut som krävs för att fåtill stånd en verksamhet meddödsfallsutredningar och avstyrker motionsyr-kandet.Socialutskottets ställningstagandeSocialutskottet, som ställer sig positivt till attpröva ett system med dödsfallsutredningar,delar justitieutskottets bedömning även närdet gäller yrkande 10 i motion So42 (m).Motionsyrkandet avstyrks således.Barnmisshandel i straffrättenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens förslag tillny straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § 8brottsbalken. Lagrummet avser fall därbrottet varit ägnat att skada tryggheten ochtilliten hos ett barn i dess förhållande till ennärstående person. bör ävengodkänna de förtydligande uttalanden ombestämmelsens räckvidd som justitie-utskottet gör i sitt yttrande i ärendet. I likhetmed justitieutskottet anser socialutskottet attriksdagen bör avslå motioner om ett särskiltbarnmisshandelsbrott och om skärptpåföljdspraxis vid barnmisshandel, bl.a.med hänvisning till vissalagstiftningstekniska komplikationer och tillden nya straffskärpningsgrunden. Riksdagenbör vidare avslå motioner om tolkningen avbegreppet närstående person samt om enutvärdering av lagändringen.Jämför reservationerna 20 (m), 21 (c), 22(c) och 23 (kd).PropositionenEnligt regeringen saknas det skäl attsärreglera misshandel som riktar sig mot barn.Regeringen hänvisar dels till förslaget till nystraffskärpningsgrund i 29 kap. 2 §brottsbalken, dels till redan gällandestraffskärpningsbestämmelser.Bestämmelserna innebär att det faktum att ettbrott direkt eller indirekt drabbar ett barnkommer att beaktas särskilt vid bestämningenav straffvärdet.