bet · GR01KUU1 · 2003-11-12 00:00:00 — Om medlemsstaten gör det, ska rådetomedelbart underrättas och ansökningen behandlas medutgångspunkt i antagandet att den är uppenbartogrundad, utan att detta påverkar medlemsstaternasbefogenhet att fatta beslut.I en gemensam förklaring anges att protokolletinte påverkar medlemsstaternas rätt att vidta deorganisatoriska åtgärder som de anser varanödvändiga för att uppfylla sina förpliktelserenligt Genèvekonventionen.Belgien har i en ensidig förklaring tillprotokollet klargjort att man kommer att göra enindividuell prövning av varje asylansökan från enmedborgare i en annan medlemsstat.MotionernaI motion Sf257 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande om nödvändigheten av attasylprotokollet elimineras i det nya fördraget. Imotionen åberopas bl.a. att 12 av 13 kandidatländergenererar asylsökande till och att detförekommer allvarliga och omfattande kränkningar avde mänskliga rättigheterna i flera kandidatländer(yrkande 6).Socialförsäkringsutskottets yttrandeSocialförsäkringsutskottet erinrar i sitt yttrande(SfU2y) att det uttalade sig om asylprotokollet isitt yttrande till utrikesutskottet inför riksdagensgodkännande av Amsterdamfördraget (yttr.1997/98:SfU4y). I yttrandet anfördes bl.a. följande.Socialförsäkringsutskottet vill framhålla attSverige alltid i internationella sammanhang har lagtstor vikt vid att verka för en solidariskansvarsfördelning och för att stärka flyktingarsrättsliga skydd. Utskottet kan inte godta någon somhelst inskränkning vad gäller tillämpningen avGenèvekonventionen och dess tilläggsprotokoll ochandra internationella åtaganden avseende asyl.Regeringen framhåller i propositionen attprotokollet inte på något sätt inskränkermedlemsstaternas skyldigheter enligtGenèvekonventionen. Protokollet kommer inte attföranleda någon ändring av de regler som gäller förprövningen av asylansökningar i . Varjeansökan ska enligt regeringen även fortsättningsvistas upp till individuell prövning. har ilikhet med övriga medlemsstater valt att inteansluta sig till ensidiga förklaring tillprotokollet att man kommer att göra en individuellprövning av varje asylansökan från en medborgare ien annan medlemsstat. Anledningen till det är enligtregeringen att man anser att protokollet, särskiltdå det ses tillsammans med den nämnda gemensammaförklaringen, inte inskränker medlemsstaternasskyldigheter enligt . Eftersom deti ingressen till asylprotokollet slås fast attGenèvekonventionen beaktats och protokollet tarhänsyn till konventionens syften och slutgiltigakaraktär, och detta sett tillsammans med dengemensamma förklaringen, är det utskottets bestämdauppfattning att protokollet inte inskränkermedlemsstaternas skyldigheter enligtGenèvekonventionen.Socialförsäkringsutskottet vidhåller dennainställning, liksom senast i betänkande2002/03:SfU8, och avstyrker motion Sf257.Vänsterpartiets ledamot isocialförsäkringsutskottet har avgett en avvikandemening.Utskottets ställningstagandeUtskottet delar socialförsäkringsutskottetsuppfattning och avstyrker motion Sf257 (v) yrkande6.Unionens yttre åtgärderEuropeiska gemenskapen hade på ett tidigt stadium enyttre politik på ekonomiska områden, bl.a.tullpolitik och annan utrikeshandelspolitik. Detformella samarbetet på det allmänna utrikespolitiskaområdet etablerades dock först i ett relativt sentskede i samband med Enhetsakten 1986. Inom ramen förUnionsfördraget (det s.k. )etablerades dagens bestämmelser om en gemensamutrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). har det utrikespolitiskasamarbetet mellan EU:s medlemsstater gradvisbreddats och fördjupats, framför allt inom ramen förden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.Utgångspunkten för konventets arbete när detgäller unionens yttre åtgärder har varit att nåökad effektivitet, förbättrad samordning ochsamstämmighet mellan politikområden samt entydligare representation gentemot omvärlden.Konventets förslag innehåller ett antalförändringar i förhållande till nuvarandefördrag. Inrättandet av en utrikesminister-funktion utgör den största nyheten. En annannyhet är att alla unionens yttre åtgärder förssamman i ett avsnitt i det konstitutionellafördraget. I övrigt föreslås förändringar påområden som utrikes-, säkerhets- ochförsvarspolitik, handelspolitik,utvecklingspolitik, humanitära insatser,sanktioner, internationella avtal och yttrerepresentation. (Artiklarna 15, 27, 39, 40, 42och III-193 till III-231 samt, angåendefördjupat samarbete, artiklarna 43 och III-332till III-329. )Allmänna bestämmelser konventets förslagKonventets förslag innebär en ny struktur för EU:sutrikespolitik, där relevanta artiklar i denuvarande fördragen förs samman i ett avsnitt förunionens yttre åtgärder i det nya konstitutionellafördraget. behålls skilda regelverk för deolika politikområdena. I och med att pelarstrukturenavskaffas blir det möjligt att slå fast övergripandemål för EU:s yttre agerande i alla dess delar. Iförslaget framhålls betydelsen av att unionens yttreåtgärder och interna politik är samstämmiga.Utrikesministern får en central roll när detgäller att formulera och genomföra unionenspolitik. Han eller hon ska agera på uppdrag avrådet vid genomförande av den gemensammautrikes- och säkerhetspolitiken. ärdet tänkt att han eller hon ska vara viceordförande i kommissionen med ansvar för deyttre förbindelserna och samordningen avunionens yttre åtgärder inom kommissionen.Konventet föreslår även att en europeiskavdelning för yttre åtgärder ska upprättasunder utrikesministerns ledning, i närasamarbete med medlemsstaternasutrikesförvaltningar.Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken konventets förslagBeslut om unionens utrikes- och säkerhetspolitik skaäven fortsättningsvis fattas med enhällighet somhuvudregel. kan dock kvalificeradmajoritet tillämpas vid beslut om ståndpunkter ochåtgärder på grundval av Europeiska rådets enhälligtantagna gemensamma strategier, liksom vidgenomförande av sådana ståndpunkter och åtgärder.Denna möjlighet kvarstår med den marginellaförändringen att gemensamma strategier ersätts medEuropeiska rådets beslut om unionens strategiskaintressen och mål. Möjligheten att fatta beslut medkvalificerad majoritet utvidgas till att även gällaförslag som utrikesministern lägger fram påuppmaning av Europeiska rådet.En medlemsstat ska även fortsättningsvis kunnaavstå från att delta i ett beslut och därmed inteheller vara förpliktigad att tillämpa beslutet, s.k.konstruktivt avstående. I frågor därmajoritetsbeslut används enligt fördraget, kan enenskild medlemsstat förhindra ett beslut med hän-visning till viktiga och uttalade skäl.Beslutsfattande med kvalificerad majoritet skaliksom inte kunna tillämpas i frågor som harmilitära eller försvarsmässiga konsekvenser.Konventets förslag innebär att initiativrätteninom GUSP tillfaller medlemsstaterna ochutrikesministern. Utrikesministern kan agera ensameller med stöd av kommissionen.Konventet föreslår också att de allmännabestämmelserna om s.k. fördjupade samarbeten ävenska innefatta utrikes-, säkerhets- och försvars-politiken. Grupper av medlemsstater skulle således,efter beslut av rådet med kvalificerad majoritet ochförutsatt att minst en tredjedel av unionensmedlemsstater deltar, kunna inrättafördjupade samarbeten inom detta område. Dessastater skulle då använda EU:s institutioner för attgenomföra detta samarbete. Under nuvarande fördragkan fördjupade samarbeten på detta område endastkomma i fråga vid genomförande av redan antagnagemensamma ståndpunkter eller åtgärder och aldrig ifrågor med militära eller försvarsmässigakonsekvenser.Konventet föreslår en finansieringsstruktur förGUSP liknande den nuvarande. En ny bestämmelse omsärskilda förfaranden föreslås för finansiering avbrådskande åtgärder genom unionens budget. Dessutomföreslås att en startfond inrättas utanför unionensbudget för finansiering av förberedelser förmilitära insatser.Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitikenKonventet föreslår en vidareutveckling av deneuropeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP)för att förbättra EU:s möjligheter att bidra tilldet internationella fredsfrämjandet utanför unionensgränser. Vissa av förslagen innebär att det arbetesom etablerats inomkrishanteringsområdet fördragsfästs, medan andrainnehåller nya komponenter jämfört med dagens för-drag.De krishanteringsuppgifter (de s.k.Petersbergsuppgifterna) unionen vill kunna genomförabör, enligt konventets förslag, vidareutvecklas såatt de tydligare täcker in både unionenskonfliktförebyggande verksamhet och dess freds-främjande arbete med både civila och militära medel.Konventet föreslår att rådet ska få möjlighet att geen grupp medlemsstater i uppdrag att genomförasådana uppgifter, om inte alla medlemsstater villeller kan delta i en viss krishanteringsinsats.Denna möjlighet finns i praktiken redan i dag.För att förbättra unionens möjligheter attgenomföra krishanteringsinsatser anser konventet attmedlemsstaterna bättre behöver samordna och utvecklade militära resurser som ställs till unionensförfogande. För att underlätta detta arbete föreslårkonventet att en europeisk byrå förförsvarsmateriel, forskning och militära resurserinrättas. Denna fråga har redan börjat diskuterasinom det ordinarie EU-arbetet och vid sitt möte iThessaloniki gav relevanta organ i uppdrag att vidta deåtgärder som krävs för att inrätta enmellanstatlig försvarsmaterielbyrå.Förutom ovan nämnda förslag om att ändra reglernaför fördjupade samarbeten, föreslår konventet ävenatt två särskilda samarbeten, som inte behöverinnefatta alla medlemsstater, ska inrättas påförsvarsområdet direkt genom fördraget. Det enaförslaget handlar om att de medlemsstater som aktivtvill arbeta för att unionen ska kunna ta sig an ävenmycket krävande militära insatser ska kunna inrättaett eget samarbete kring militärkapacitetsutveckling inom EU. Samarbetet, som avkonventet benämns strukturerat samarbete, skullevara öppet för alla stater som vill ingå gemensammaåtaganden på detta område samt har kapacitet ochvilja att arbeta för att EU även ska kunna genomföramer komplexa krishanteringsuppgifter. Bara demedlemsstater som deltar i det struktureradesamarbetet ska anta de beslut som rör samarbetet,inklusive kriterier och åtaganden i fråga ommilitära resurser. Övriga medlemsstater skainformeras av den föreslagna utrikesministern omutvecklingen av det strukturerade samarbetet. Rådetföreslås även kunna ge dessa länder i uppdrag attgenomföra krishanteringsinsatser för unionensräkning. I presidiets förklaringar nämns ävenmöjligheten att gruppen ska kunna genomföra insatsersom inte är att betrakta som EU-insatser.Konventet föreslår även att det konstitutionellafördraget ska fastställa att den gemensammaförsvarspolitiken kommer att leda tillett gemensamt försvar. Detta kommer enligt denföreslagna texten att ske när stats- ochregeringscheferna enhälligt fattar ett sådant beslutoch efter att medlemsstaterna antar ett sådantbeslut i enlighet med sina konstitutionellabestämmelser. Eftersom många medlemsstater inte villse en sådan utveckling , föreslås även att destater som redan nu vill påbörja ett sådant arbeteska kunna utfästa ömsesidiga försvarsgarantier sigemellan. Dessa stater förutses kunna användaunionens strukturer för att, i nära samarbete medNato, kunna utveckla ett samarbete inom dettaområde. Detta utgör således det andra förslaget omatt fördragsfästa ett samarbete som inte omfattaralla medlemsstater.Regeringens utgångspunkterAllmänna bestämmelserUtgångspunkten för konventets arbete på detta områdehar varit att öka effektiviteten i arbetet,förbättra samordningen och samstämmigheten mellanolika områden av unionens yttre åtgärder samt skapaen tydligare representation gentemot omvärlden. Detfinns goda skäl att bejaka denna ansats. Förslagetatt inrätta en utrikesminister ska ses mot dennabakgrund. Utrikesministerfunktionen bör dockutformas så att den undviker en sammanblandning avrådets respektive kommissionens skilda roller. Detförefaller vidare mindre lämpligt att låta unionensutrikesminister ha ordförandeposten då beslut fattasi rådet, som han eller hon har ett tydligtansvar för initiativ och genomförande.Utrikesministern bör ha ett effektivt administrativtstöd inom ramen för kommissionens och rådetsnuvarande resurser.Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikenDen gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikenbygger på att den har alla medlemsstaters stöd.Förslaget att behålla enhällighet som huvudregel bördärför välkomnas. Konventets förslag innebär utökademöjligheter att fatta beslut med kvalificeradmajoritet vid genomförande av den överenskomnapolitiken, vilket bör bidra till ökad effektivitet.Samtidigt kvarstår den betydelsefulla möjlighetenför enskilda medlemsstater att kunna motsätta sigantagandet av ett beslut som ska fattas medkvalificerad majoritet om det går emot viktiganationella intressen, liksom det absoluta kravet påenhällighet i frågor med militära ellerförsvarsmässiga konsekvenser.Kommissionen bör även fortsättningsvis tilldelasinitiativrätt inom GUSP, vid sidan avmedlemsstaterna och utrikesministern.Förslaget om att den gemensamma utrikes-,säkerhets- och försvarspolitiken inte längre skavara undantagen från de allmänna reglerna omfördjupade samarbeten väcker den principiella fråganom flexibel integration inom detta område. Påutrikes- och säkerhetspolitikens område är detsärskilt betydelsefullt att alla medlemsstater stårbakom den förda politiken. De särskildabestämmelserna om GUSP i nuvarande fördrag innebäratt målsättningarna för de områden som omfattas avmöjligheten till fördjupade samarbeten måsteformuleras genom enhälliga beslut. De nuvarandebestämmelserna och undantagen när det gällerfördjupade samarbeten inom GUSP bör därför bevaras.De nya förslagen på finansieringsområdet skullekunna bidra till att ge EU kortare reaktionstidför igångsättande av civila eller militäraaktiviteter inom GUSP. Principen bör ävenfortsättningsvis vara att en så stor andel sommöjligt av kostnaderna förknippade medgenomförandet av EU:s militärakrishanteringsinsatser finansieras genom attvarje deltagande medlemsstat betalar kostnadenför sitt bidrag till insatsen.Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitikenUnionens förmåga att påverka frågor som rörinternationell fred och säkerhet både kan och börförbättras. Den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken är av stor betydelse för Sverigesinternationella inflytande. Unionenskrishanteringsförmåga, dvs. unionens möjligheter attdelta med civila och militära medel i detinternationella fredsfrämjande arbetet, utgör enmycket viktig del i detta arbete. Många avkonventsförslagen kan utgöra positiva bidrag tillunionens framtida förmåga att förebygga konflikteroch hantera internationella kriser. Inget avförslagen påverkar möjligheter attfortsätta föra en militärt alliansfri politik. Ingetav förslagen påverkar heller dagens situation vadgäller mandat från FN:s säkerhetsråd.EU:s säkerhets- och försvarspolitik bör utvecklasi takt med att globala hot och säkerhetsproblemförändras. En vidareutveckling av Petersbergs-uppgifterna är en naturlig del i denna process.Klargörandet att alla medlemsstater inte behöverdelta i samtliga krishanteringsinsatser kan också gestörre flexibilitet vid genomförandet. Det ärsamtidigt viktigt att den övergripande politiskakontrollen finns kvar hos alla unionensmedlemsstater.Unionens målsättningar om att förebygga ochhantera konflikter kan ibland hindras av attotillräckliga resurser ställs till unionensförfogande. Med ökad mellanstatlig samordning kanEU:s möjligheter att bidra till internationellkrishantering förbättras. Svenskt deltagande i EU:skrishanteringsinsatser och frågan om hur de svenskabidragen till EU:s krishanteringsverksamhet ska seut kommer med konventets förslag, precis som ,att vara föremål för nationella beslut. Genom att påfrivillighetens grund samordna visst ka-pacitetsarbete i en försvarsmaterielbyrå kanmedlemsstaterna förbättra sina egna resurser ochgöra dem mer kostnadseffektiva.Försvarsmaterielbyrån bör inte regleras i detalj ifördraget.Det finns ett reellt behov inom hela av atteffektivisera och samordna resursutnyttjandet på detmilitära kapacitetsområdet så att unionen ipraktiken bättre ska kunna utnyttja sin fullapotential som en effektiv fredsfrämjande kraft.Ambitionen bör därför vara att alla medlemsstateraktivt ska delta i detta arbete. Konventets förslagom ett strukturerat samarbete riskerar dock att istället orsaka framtida spänningar mellan deltagarnaoch de som väljer att stå utanför, vilket skullekunna leda till en försvagning av den gemensammautrikes- och säkerhetspolitiken. Förutsättningarnaför att ett sådant samarbete ska bli framgångsriktökar om förslaget revideras så att allamedlemsstater kan delta i utformningen av kriterierför samarbetet, att möjligheter till insyn ges ävenför de stater som väljer att inte delta, att allamedlemsstater får delta när beslut fattas omgenomförande av insatser samt att de behåller denövergripande politiska kontrollen om sådana insatsergenomförs.Frågan om flexibel integration väcks också avförslaget om att de stater som så vill ska kunnautfärda ömsesidiga försvarsgarantier inom unionensram. Vid inträdet i EU deklarerade att detinte hade för avsikt att hindra de stater som iframtiden skulle vilja arbeta i riktning mot ettgemensamt försvar. Förslaget riskerar emellertid attskapa onödiga skiljelinjer mellan medlemsstaternaoch därmed försämra möjligheterna att gemensamtformulera en sammanhållen politik gentemotomvärlden. Ett sådant samarbete skulle även skapanya spänningar i den transatlantiska länken.MotionernaModerata samlingspartiet välkomnar i motion K10konventets förslag till en betydligt stärkt utrikes-och säkerhetspolitik. Dock beklagar motionärerna attkonventet inte var berett att gå längre. De skullegärna se att besluten inom det utrikes- ochsäkerhetspolitiska området kunde fattas medkvalificerad majoritet med tre väsentliga undantag:dels möjlighet till konstruktivt avstående frånbeslut, dels att ett beslut aldrig får tas mot enmedlemsstats vitala nationella intresse, ochslutligen att beslut om militära insatser alltid ärnationella och deltagandet frivilligt.EU:s utrikesagerande föreslås även i framtidenvara delat mellan kommissionen och ministerrådet,som på detta område inte bara är en beslutsinstansutan också har verkställande funktioner. För attmotverka denna olyckliga uppdelning föreslårkonventet att den vice ordförande i kommissionen somansvarar för dess utrikesfrågor också ska svara förden funktion som upprätthålls av rådets högerepresentant och benämnas utrikesminister. Underdenna förutsättning välkomnas konventets förslag attinrätta en utrikesminister som kombinerar tvåuppgifter.Moderata samlingspartiet anser att den framtidautformningen av en effektiv utrikes- ochsäkerhetspolitik bäst skulle gagnas av omkommissionen fick det samlade verkställande ansvaretäven för detta område. Det skulle underlättasamordning och konsekvens i EU:s inre politik, t.ex.jordbrukspolitiken, och dess utrikesagerande, vilketär viktigt eftersom inrikes- och utrikesaspekten avolika sakfrågor i allt högre grad vävs samman(yrkande 28).Folkpartiet vill i motion K12 understryka behovet aven utökad samverkan på det utrikespolitiska området.Motionärerna föreslår, för varje punkt där ökadsamverkan behövs, verkligt verksamma åtgärder ochinte vad som måste ses som lätt uppgivna halvmesyrer(yrkande 11). Utgångspunkten är dock attutrikespolitik alltjämt till stor del är enangelägenhet för regeringar och att ministerrådetinom EU därmed spelar en viktig roll.Kristdemokraterna ser i sin motion K8 positivt på deuppsatta målsättningarna men vill se ytterligareförstärkningar och reformer inom EU:s bistånds- ochhandelspolitik. EU:s externa politik ska styra motsamma politiska mål så att handel, jordbruk ochbistånd samverkar för att bekämpa fattigdomen itredje världen. Här återstår det mycket att göra(yrkande 21). I motion K416 (kd) anförs att EU ihögre utsträckning bör samordna den gemensammautrikes-, handels-, bistånds- ochsäkerhetspolitiken. Mycket återstår att göra innanEU fått de nödvändiga resurserna (yrkande 23).Vänsterpartiet menar i motion K9 att ett bevarandeav vetorätten och även ett återförande av flerfrågor än till enhällighet är mycket angelägetoch vill med detta understryka att det mandat densvenska regeringen gått in med i det europeiskasamarbetet kring utrikes- och säkerhetspolitikenvilar på att detta ska röra sig om mellanstatligsamverkan där den nationella bestämmanderättenbevaras. Kvalificerad majoritetsomröstning bör intetillämpas inom utrikespolitikens område. Med dettaavvisas alltså även nuvarande regler. Vetorätt måstefinnas vad gäller samtliga utrikespolitiska frågor.Detta bör som sin mening ge regeringentill känna (yrkande 21).Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikenomfattar alla frågor som rör EU:s säkerhet och gerEU-länderna möjlighet att när de så önskar ageratillsammans på den internationella arenan. Detta varsjälva avsikten med den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken, och detta bör fortsätta att varadess målsättning. vill understrykavikten av att inom EU värnar nationernassjälvbestämmanderätt. EU bygger på ett samarbetemellan självständiga stater, och all utveckling moten europeisk superstat måste undvikas för att EU:sfolkliga legitimitet inte ska förfalla i ännu störreutsträckning än vad som redan skett. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna(yrkande 22). Regeringen måste med kraft avvisa allaförslag som leder till att EU utvecklas till enmilitär allians (yrkande 23). villockså med bestämdhet ta avstånd från alla försök ochalla tendenser till ömsesidiga försvarsbeslut. Dettabör som sin mening ge regeringen tillkänna (yrkande 27).Centern anför i sin motion K2 att konventets förslagtill en vidareutveckling av den europeiskasäkerhets- och försvarspolitiken för att förbättraEU:s möjligheter till det internationellafredsfrämjandet utanför unionens gränser är bra. Detär även bra att krishanteringsuppgifterna, de s.k.Petersbergsuppgifterna, vidareutvecklas. Det ärviktigt att det konfliktförebyggande arbetetutvecklas och prioriteras. Inom detta område har EUgedigen erfarenhet och kunskap som kan komma tillnytta på flera sätt. Medlemsstaternas och unionenssätt att hantera konflikter är väsensskild från denmetod som använder sig av. Medlemsstaterna måsteskynda på att uppnå sina åtaganden enligtöverenskommelsen om en krishanteringsstyrka. Enuppgift som behöver diskuteras och lösas är detgemensamma behovet av logistisk kapacitet ikrishanteringsarbetet. Innan detkonfliktförebyggande arbetet har utvecklats fulltut, är det enligt inte aktuellt attdiskutera ett eventuellt bildande av ett gemensamtförsvar. Vad ovan anförts om prioritering av detkonfliktförebyggande arbetet bör ges regeringen tillkänna (yrkande 24).Miljöpartiet anför i motion K13 att i artikel I-39fastslås att utrikes- och säkerhetspolitik normaltbeslutas enhälligt, men att Europeiska rådetenhälligt kan besluta att beslut ska fattas medkvalificerad majoritet! Det behövs alltså ingenfördragsändring för detta. Detta är en av detidigare nämnda passerellerna (artikel I-39:8).Genom denna skrivning kan politiker godtaatt den utrikespolitiska vetorätten försvinner utanatt folket tillfrågas i ett val. Bakgrunden tilldenna lösning motiveras i en kommentar av konventetspresidium: Presidiet anser att med tanke på demotsättningar som råder är det bäst att behållaenhällighet som allmän princip men att medge fleraundantag från denna regel ... Förslaget till innebär på detta område att manpåbörjar avvecklingen av den utrikespolitiskavetorätten. har inget emotutrikespolitiskt samarbete inom EU, men sägerbestämt nej till att ett land ska kunna påtvingasett visst utrikespolitiskt agerande av en majoritet(yrkande 36).Motionärerna menar vidare att en annan sak sominte kan lämnas utan kommentar är målsättningarnaför den gemensamma utrikespolitiken i artikel I-3.4,i vilken man anger en lång rad mål som EU ska bidratill i omvärlden, däribland fred och säkerhet.