bet · GR01TU1 · 2003-11-25 00:00:00 — Enligt direktivet skall medlemsländerna varjeår rapportera till kommissionen om vidtagna åtgärder för att främjabiodrivmedel och andra förnybara bränslen.Hösten 2003 antogs även ett nytt direktiv om omstrukturering avgemenskapens regler för beskattning av energiprodukter och elektricitet (energiskattedirektivet). Det innebär att en generell skattebefrielse elleren skattereduktion är tillåten från . skall detinte krävas något tillstånd från kommissionen, endast en anmälan (notifiering). Innebörden är att medlemsländerna ges betydande frihet attutforma system för att skattemässigt gynna biodrivmedel, dock inom ramenför EG-fördragets regler om statsstöd.Utredning om introduktion av förnybara fordonsbränslenRegeringen har tillkallat en särskild utredare med uppgift (dir. 2003:89)att föreslå nationella mål och strategier för en fortsatt introduktion avförnybara fordonsbränslen. Bakgrunden är den referensnivå på förår för som antagits genombiodrivmedelsdirektivet. Enligt uppdraget bör utredarens förslag varateknikneutralt och främja en kostnadseffektiv produktion och introduktionav förnybara fordonsbränslen.I uppdraget ingår att med förtur utreda frågan om skyldighet förbensinstationer att tillhandahålla minst ett förnybart fordonsbränsle år2005 och presentera författningsförslag till ett sådant system. Även fråganom det vägledande nationella målet för skall utredas med förtur.Utredaren skall även analysera möjligheten att införa någon form avdrivmedelscertifikat (s.k. gröna certifikat) för att främja introduktion avförnybara fordonsbränslen. I uppdraget ingår att lämna förslag till hur ettsådant system lagtekniskt kan utformas.Utredningsarbetet skall vara avslutat . Ettdelbetänkande skall lämnas senast den 1 februari 2004.Skattestrategin för alternativa bränslenHösten 2001 beslutade för om en strategi förskattenedsättning för alternativa drivmedel. I budgetpropositionen för år2004 gör regeringen bedömningen att det är angeläget att strategin kanbörja tillämpas så snart erforderligt godkännande om statsstöd harerhållits från kommissionen. För att de koldioxidneutrala drivmedlenskonkurrenskraft skall säkerställas bör, enligt regeringens mening, dessadrivmedel befrias inte bara från koldioxidskatt utan även från energiskatt.MotionsförslagFör att bilförare skall kunna hitta till tankställen som säljer alternativabränslen, bör det finnas vägvisning på huvudleder i anslutning tillsamhällen/städer, sägs det i motion 2003/04:T564 av m.fl. (c). Tanken är inte bara att underlätta för den bilförare som är i behov avalternativt bränsle, utan också att stimulera konsumenternas efterfrågan påsådana bränslen generellt. Motionärerna föreslår att skyltningen utformas iform av en standardsymbol med tillägg för vilket bränsle som säljs. Deuttrycker en förhoppning om att även övriga EU-länder inför samma symbol,detta för att bl.a. underlätta vid utlandsresor. Informationen omtankställen som säljer alternativa bränslen kan även finnas åtkomlig viaGPS-systemet, anförs det.I motion 2003/04:T281 av Skånberg (kd) påminner man om att beroendetav fossila bränslen skapar olika problem. Ett är att de inte varar förevigt. Ett annat är den växthuseffekt som förbränningen av de fossilabränslena ger upphov till. Som tredje problem nämns att vårt extremaoljeberoende gör oss beroende av andra länders oljeproduktion. Motionärenförespråkar en försöksverksamhet med biodrivmedel och han anser att Skåneär lämpligt som region för sådan verksamhet.Maria () efterlyser i motion 2003/04:T484 en politik föralternativa fordonsbränslen. Hon ger exempel på hur svenska industriföretagdriver teknikutvecklingen på dessa områden men påpekar att densvenska industrin behöver en stark hemmamarknad för att kunna växa påexportmarknaderna. Därför behövs politiska signaler och stabila regelverksom underlättar ökad användning av biogas, naturgas och vätgas i ,menar hon.I motion 2003/04:T490 av m.fl. (mp) föreslås attriksdagen gör ett tillkännagivande om samordnad forskning och om utvecklingav alternativa drivmedel och miljövänligare fordon. Vidare bör en översynoch samordning av stöd till miljöfordon genomföras. Ytterligare ett förslaggår ut på att en dialog bör inledas om introduktionshinder för nyalösningar. Alla förslag syftar till att miljö- och hälsopåverkan fråntrafiken skall minskas. Efter en presentation av olika utvecklingslinjerbetonar motionärerna vikten av samsyn om principerna för en nationellkraftsamling om alternativa drivmedel och fordon; detta bör ge störreutväxling på satsade resurser, anför de. Som en viktig aspekt framhålls ettbibehållande av öppenheten för nya lösningar och nya synsätt.Utsläppen från transportsektorn måste bli mindre skadliga, framhålls det i2002/03:T497 av och (båda s). , ochvärlden i övrigt, är i stort behov av drivmedel som både är renare ochhelst även framställda ur förnybara råvaror. De hävdar att ett visst slagssyntetiskt diesel fyller dessa krav. En provanläggning för produktion avsyntetisk diesel ur biomassa, lokaliserad till , förordas avmotionärerna.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill nu - liksom vid tidigare tillfällen då motsvarande förslagbehandlats - uttrycka sin positiva syn på syftet med motionsförslagen. Detfinns, menar utskottet, ett stort behov av att underlättamarknadsintroduktionen av alternativa bränslen och miljöfordon. Såsompåpekades ligger regeringens strävanden också i linje härmed.Utskottet vill i första hand hänvisa till det arbete som bedrivs inom ramenför Programrådet för fordonsforskning (PFF). Vidare erinrar utskottet omden tillsatta utredningen om introduktion av förnybarafordonsbränslen och de övriga refererade åtgärderna för att underlättasådana slags bränslen.Utskottet utgår från att regeringen i sitt fortsatta arbete överväger deförslag och synpunkter som har förts fram i de nu behandlade motionerna.När det gäller vägvisning till tankställen för alternativa bränslen tordedet ankomma på att närmare överväga möjligheterna till en sådanvägvisning. Med vad som har sagts torde motionsförslagen i berörd delbli helt eller delvis tillgodosedda; de avstyrks därmed.VägsaltBakgrundHalkbekämpning i vinterväglag syftar till bättre framkomlighet och ökadtrafiksäkerhet. Den vanligaste kemiska metoden för att minska halkrisken påisiga vägbanor är spridande av vägsalt. Saltets effekt är att isen smälteräven vid lägre temperatur än . Salt är effektivt vidtemperaturer ned till tolv minusgrader, men även under detta gradtal vidlåg luftfuktighet eftersom vägbanan då torkar upp. spridsdrygt salt på de mest trafikerade vägarna. Användningen haremellertid halverats . Beräkningar visar attanvändning av vägsalt kan medföra att antalet dödade i vägtrafikolyckor kanminskas med omkring tio personer och antalet allvarligt skadade med omkring50 personer.En stor nackdel med salt är dess innehåll av natriumklorid. Detta påverkarmiljön allvarligt; särskilt finns risk för förorening av grundvatten ochdricksvattentäkter. Även fordonens elektronik kan skadas av vägsaltet. Saltskyndar dessutom på korrosionen hos t.ex. bilar och påverkar hållbarheten ibetongkonstruktioner. Ytterligare en nackdel med salt är att användningenorsakar modd på vägbanan.Vägverket är den myndighet som ansvarar för vinterväghållningen påriksvägnätet. Målet är att mängden salt på vägarna skall minskas; vidkemisk halkbekämpning bör den metod som ger det bästa resultatet och densammantaget lägsta saltförbrukningen användas. I budgetpropositionenredovisas resultaten för av olika delmål. När det gäller delmåletgod miljö är ett verksamhetsmål att antalet stora vattentäkter som påverkasav vägsalt skall minska; detta anges såsom uppfyllt. Olika metoder förminskad saltanvändning har utvecklats. En sådan handlar omarbetsorganisation. Stor vikt måste läggas på introduktion och utbildningom nya metoder och redskap. Inom ramen för det s.k. , medVäg- och transportforskningsinstitutet (VTI) och , konstateradesen rad kunskapsluckor när det gäller vinterväghållning. I rapporten av expertsystem för vinterväghållning (VTI meddelande 902) sägs ettskäl vara att informationen till arbetsledarna har blivit alltmer komplex.Vidare har konkurrensutsättningen av driften av vägarna lett till attarbetsledarna kan bytas vid skifte av entreprenör. Vidare är effektivareanvändning av väderleksprognoser viktigt.Vägverket Produktion inleder försök med inblandning av sockeri vägsaltet. Det är sockerarterna glukos och fruktos som således avseskunna ersätta en del av saltet. Sockret används för att sänka vattnetsfryspunkt. Det innebär att blandningen förväntas göra bäst nytta om densprids innan vägarna fryser till. Ett annat slags inblandning i saltet ärmed tensider. Effekten härav är att saltet stannar kvar längre på vägbanan.Vägverket har genomfört vissa försök med en sådan blandning och avser attfortsätta på några ytterligare vägsträckor. Även idetta fall uppmärksammas särskilt riskerna för vattentäkter m.m. Enligthittillsvarande tester bryts emellertid tensiderna ned relativt snabbt.I sammanhanget kan också nämnas att kommun harstämt hos miljödomstolen för de skador på grundvatten ochdricksvattentäkter i kommunen som spridande av vägsalt anses ha medfört.EG:s ramdirektiv för vatten (2000/60/EG) innebär att det senast år 2009skall finnas åtgärdsprogram för vatten som bl.a. anger hur en godgrundvattenstatus skall uppnås. I detta sammanhang kan även användningen avvägsalt i vissa områden behöva ses över.Tidigare behandling i riksdagenVåren 2003 behandlade motionsförslag om minskad användning avvägsalt m.m. (bet. 2002/03:TU5). Utskottet konstaterade att vinterväglagmånga gånger kräver åtgärder för att motverka halka. Det erinrades om attett omfattande forsknings- och utvecklingsarbete för att ta frammiljövänliga alternativ till vägsalt som kan framställas tillsamma eller lägre kostnader pågår.Utskottet konstaterade att ett verksamhetsmål för är attanvändningen av vägsalt skall minska. Utskottet ansåg detta mål vara avstor betydelse och framhöll vikten av att saltanvändningen minimeras så attmålen i EU:s ramdirektiv för vatten kan uppnås. Utskottet utgick från attregeringen noga följer utvecklingen på detta område och i samband medgenomförandet av ramdirektivet för vatten särskilt överväger frågan omvägsaltets användning. Med hänvisning till vad utskottet uttalat avstyrktesberörda motioner, som sålunda blev tillgodosedda i huvudsaklig del.Motionsförslag2003/04:T475 av () betonar vikten av att användningen avvägsalt minskas. Salthalten i vissa svenska vattentäkter har ökat upp tilltio gånger , påpekar han. Den främsta orsaken anges varasaltningen av vägarna. Han uttrycker oro för grundvattnets kvalitet längsvissa vägar och för den kapitalförstöring som rostande bilar innebär.Slutsatsen är att det behövs ökad forskning om halkbekämpning och det ärviktigt att erforderliga resurser tillförs området för detta ändamål.2003/04:T317 av () begär att ett nationellt program förminimering av vägsalt utarbetas. Dessutom bör förekomsten salt igrundvatten kartläggas och åläggas kostnadsansvar för sanering avsaltförorenade grundvattentäkter där det klart kan påvisas samband mellanvägsaltning och förorening. Ytterligare ett förslag är att vägar, belägnapå grusåsar som är grundvattentäkter, skall omlokaliseras.Utskottets ställningstagandeDet transportpolitiska målet om tillgänglighet ställer krav på attvägtrafiksystemet och transportsystemet hålls farbart även på vintern.Medborgarnas och näringslivets grundläggande transportbehov måste alltsåtillgodoses. måste såväl transportkvaliteten som trafiksäkerhetenvara hög. Som har beskrivits i det föregående medför kemisk halkbekämpningmed salt (natriumklorid) visserligen ett förbättrat vinterväglag undervissa betingelser. De negativa effekterna, bl.a. i form av påverkan på denvägnära vegetationen och försaltning av grundvattnet, är emellertidpåtagliga. Verksamhetsmålet för är att användningen av vägsaltskall minska.Utskottet kan notera att det bedrivs ett omfattande forsknings- ochutvecklingsarbete för att ta fram miljövänliga alternativ till vägsalt. nu behandlade motionerna läggs en rad förslag fram med syftet att drivautvecklingen vidare när det gäller minskad saltanvändning. Inte minstbehövs fortsatt forskning.När likartade motionsförslag behandlades förra gången, , betonadeett enigt trafikutskott vikten av att saltanvändningen minimeras så attmålen i EU:s ramdirektiv för vatten kan uppnås. Regeringen förutsattes nogafölja utvecklingen på detta område och i samband med genomförandet avramdirektivet för vatten särskilt överväga frågan om vägsaltets användning.Utskottet hälsar med tillfredsställelse att saltanvändningen sedan mittenav har halverats. Vidare vill utskottet understryka vikten avatt arbetet med att hitta alternativa halkbekämpningsmetoder intensifieras,så att saltanvändningen kan minimeras utan att man ger avkall påtrafiksäkerhetskravet.Med hänvisning till vad som har anförts torde motionerna i berörd delbli helt eller delvis tillgodosedda i huvudsaklig del.VägvisningBakgrundGällande regelverkAnvisningar till trafiken kan ges genom bl.a. vägmärken. De grundläggandebestämmelserna om vägmärken finns i vägmärkesförordningen (1978:1001) (VMF). VMF bygger på en om vägmärken och signaler (se idet följande). Som en allmän princip gäller att vägmärkena skall tjänatrafikanternas intressen. För andra skyltar och anordningar längs deallmänna vägarna finns bestämmelser i väglagen (1971:948). Det finns ocksåbestämmelser för skyltar i lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser omgaturenhållning och skyltning.VMF gäller anvisningar för trafik på väg och i terräng genom t.ex.vägmärken, trafiksignaler och vägmarkeringar. Vägmärken delas in ivarningsmärken, förbudsmärken, påbudsmärken och upplysningsmärken.Upplysningsmärken delas i sin tur in i anvisningsmärken ochlokaliseringsmärken. Lokaliseringsmärken visar vägen eller ger andraupplysningar av betydelse för vägtrafikanterna. Lokaliseringsmärken används, som framgår av den schematiska bilden, för vägvisning till bl.a.kommersiella inrättningar. En s.k. skyltanordning kan indelas i vägmärken,vilka regleras i enlighet med vägmärkesförordningen, och annanskyltanordning. Av bilden framgår vidare att VMF inte omfattarreklamskyltar och liknande. Ett särskilt regelsystem för skyltar m.m. finnsäven i lagen om gaturenhållning och skyltar.År 2002 infördes en bestämmelse i vägmärkesförordningen som medger attvissa angivna märken får användas för att ge upplysning om turistisktintressanta vägar eller platser. För sådan s.k. turisthänvisning användslokaliseringsmärken med vit text och vita symboler på brun botten. (Källa: Publikation VV 2003:19)föreskrifterUtöver dessa regler finns föreskrifter samt rekommendationer omtillämpningen. För att kunna få en likartad bedömning i hela landet vidhandläggning av ärenden om service- och inrättningsvägvisning samt reklam m.m. krävs att bedömningsgrunderna är entydiga.Vägverkets handbok inrättningar och serviceanläggningar m.m.Behovet av entydiga bedömningsgrunder har föranlett att ge ut enhandbok i ämnet: Vägvisning till inrättningar och serviceanläggningar samtreklam, anslag och information (Publikation VV 2003:19). riktarsig i första hand till handläggare. Med hjälp av handboken kanäven sökande själva bedöma förutsättningarna för vägvisning till den egnaanläggningen. Det anges att företrädare för service- och besöksnäringar harmedverkat vid utarbetandet av handboken.Av handboken framgår bl.a. att en avgörande fråga är vem det är som svararför väghållningen. gäller de fall där staten svarar förväghållningen. I de fall ansökan avser en väg där kommunen eller ägaren aven enskild väg är väghållare, skall ansökan lämnas till vederbörande.Handläggningen av ärenden skall innebära bl.a. följande.Trafikanternas behov av information skall sättas i centrum.Allmän information med anknytning till bygden kan medges, förutsatt att deninte äventyrar trafikanternas möjligheter att tillgodogöra sig nödvändiginformation.Särskild hänsyn skall tas till stads- och landskapsbilden.Arbetet skall bedrivas aktivt och förebyggande och frågor skall lösas i enpositiv anda och i nära samarbete med berörda intressenter.Med utgångspunkt i gemensamma grundläggande värderingar bör omfattningen avaktuell vägvisning tillåtas variera med hänsyn till vägens omgivning.Information inom vägområdet skall så långt det är möjlighet lämnas medvägmärken.Handläggaren skall inte medverka till åtgärder inom eller intill vägområdetsom kan vara till olägenhet för vägens bestånd, drift eller brukande.Generell reklam avser marknadsföring av produkter, tjänster eller evenemang. Denna typ av reklam bör inte förekomma inom vägområdet. Vad som menas medvägområde anges i väglagen (1971:948); vägområde utgörs av den mark, somtagits i anspråk för väganordning.Vägverkets handbok turistiskt intressanta målVägverket har gett ut ytterligare en handbok, nämligenVägvisning till turistiskt intressanta mål (Publikation VV 2003:20). Ävendenna handbok vänder sig i första hand till handläggare avvägvisningsfrågor men även till den som ansöker om vägvisning.I handboken sägs inledningsvis att införandet av särskild vägvisning tillturistiskt intressanta mål med brunvita lokaliseringsmärken har storbetydelse för turistnäringen. Denna näring får i härmed en unikmöjlighet att på ett tydligt sätt få vägvisning till sina turistmål. Föratt vägvisningen skall kunna vara till nytta för trafikanterna och för attfå deras förtroende är det viktigt att den endast används för vägvisningtill sådant som är av intresse för en bred allmänhet och är sällsynt ellerunikt eller på andra sätt av stort intresse för många trafikanter.Vidare betonas att vägvisning till turistiskt intressanta mål måste ske medlikartad bedömning i hela landet och utifrån enhetliga bedömningsgrunder.Handläggningen skall ske med en bred representation från turistnäringen ochmed förståelse för alla inblandades problem och önskemål. Högtrafiksäkerhet och god tillgänglighet är den viktigaste bedömningsgrundenoch kan uppnås om vägvisningen sker i korrekt omfattning, med korrektutförande och är anpassad till de olika trafikantgruppernas behov. Vidbedömning av begäran om vägvisning till turistiskt intressanta mål skallalltid konsekvenserna av ett beslut beaktas, oavsett i vilken riktning detgår. Kan inte önskemålet uppfyllas, bör möjligheterna för någon annan typav vägvisning alltid utredas. Slutligen omtalas att handboken har arbetatsfram i samråd med ansvariga för turistnäringen, ,, , och SvenskaKommunförbundet.Konvention om vägmärken och signaler ()Nödvändigheten av att underlätta internationell vägtrafik och ökatrafiksäkerheten föranledde framförhandlandet av en konvention inom ramenför ekonomiska kommission för (ECE),konventionen om vägmärken och signaler, (SÖ 1989:2). Konventionen ratificerades av med vissa reservationer.De avtalsslutande parterna har gjort en rad åtaganden för att införaregelsystemet i sina nationella regelverk. sägs att konventioneninte innebär krav på parterna att införa samtliga typer av vägmärken ochvägmarkeringar som föreskrivs i konventionen; tvärtom skall antalet typerav vägmärken begränsas till vad som är absolut nödvändigt.De fördragsslutande parterna åtar sig vidare (artikel 4) att se till attdet i den nationella lagstiftningen är förbjudet att förse ett vägmärke,dess stolpe eller någon annan trafikanordning med någonting som inte harsamband med märkets eller anordningens ändamål. Om en fördragsslutande parttillåter en organisation utan vinstsyfte att sätta upp upplysningsmärkenfår den dock medge - under vissa villkor - att organisationens emblemanbringas på märket eller stolpen.Vidare skall det vara förbjudet att sätta upp skyltar, anslag, märkeneller anordningar av något slag som bl.a. skulle kunna- förväxlas med vägmärken eller andra trafikanordningar,- göra dem mindre synliga eller effektiva eller- avvända deras uppmärksamhet på ett sätt som inverkar menligt påtrafiksäkerheten.Av allmänna bestämmelser för upplysningsmärken (artikel 21) framgår attvissa angivna märken, däribland avseende bensinstation, hotell ochrestaurang, endast skall sättas upp på vägar där möjligheterna tillbrådskande reparationer, tankning, logi och förfriskningar är sällsynta.Tidigare behandling i riksdagenTrafikutskottet har vid en rad tillfällen behandlat frågor om vägvisning,(bet. 2001/02:TU1). Härvid uttalade sig utskottetpositivt om inriktningen av då pågående översynsarbete. Utskottetförutsatte att eventuellt ändrade regler skulle få en såenhetlig tillämpning som möjligt och att näringslivets intressen skullebeaktas.Frågesvar i riksdagenStatsrådet har som svar på fråga (2003/04:41) om Vägverketsinställning till vägskyltning anfört bl.a. följande.Av tradition har haft en restriktiv inställning till reklamskyltarlängs vägarna. I princip krävs alltid tillstånd för att sätta uppreklamskyltar med undantag för den plats där verksamheten bedrivs, men ävendär krävs i vissa fall tillstånd. Orsaken till denna restriktivitet ärhänsyn till trafiksäkerheten och miljön. Reglerna för användning avvägmärken medger att lokaliseringsmärken får sättas upp som särskildavägvisare till inrättningar. Ursprungligen var dessa märken enbart avseddaför vägvisning till allmänna inrättningar såsom vårdcentral ellerkommunkontor. Efterhand har de även kommit att användas för vägvisning tillföretag och verksamheter. Vidare omtalade hon att tagit fram enny till bl.a. allmänna inrättningar. Avsikten har bl.a varit att skapa större enhetlighet i tillämpningen över landet. Enviktig förutsättning har också varit att bedöma hur konkurrensen mellanföretag påverkas av vägvisning eller skyltning. Grundregeln är emellertidatt vägmärken inte skall användas i marknadsföringssyfte.MotionsförslagI motion 2002/03:T237 av och (båda m)begärs att gör ett uttalande om generösare skyltningsregler vidallmänna vägar. Detta sker bl.a. som en följd av att flera riksdagsmotionerpåtalat vikten av att turist- och serviceföretag på landsbygden harmöjlighet att hänvisa till verksamheten vid en större allmän väg.Motionärerna beklagar att den ändring i vägmärkesförordningen som trädde ikraft - efter riksdagsmotioner i ämnet - inte medfördenågon påtaglig förbättring för dem som bedriver näringsverksamhet pålandsbygden.Motsvarande förslag återfinns i motion 2002/03:T267 av (båda c). I motionen framförs synpunkten att det behövsgenerösare bedömning vid tillämpningen av skyltningsregler vid allmännavägar. För alla näringsidkare på landsbygden är det viktigt att kundernahittar fram till företagen. Trots förändringarna i vägmärkesförordningen ärdet fortfarande svårt att få tillstånd att sätta upp skyltar. Regeringenhar i olika sammanhang påtalat att man vill ha enklare regler, och de skallförenkla för de mindre företagen.I motion 2002/03:T445 av () begärs en översyn avregelverket för skyltning längs allmänna vägar. Syftet skall vara att få enmer nyanserad och tidsanpassad avvägning mellan trafiksäkerhet,landskapsbild och skyltintressen. Vidare finns ett behov av en ändring ivägmärkesförordningen av innebörd att blir sista instans iskyltärenden. Slutligen bör ges i uppdrag att samråda medlokala utvecklingsgrupper och företagarföreningar i skyltärenden. Budskapeti motionen är att en generös tillståndsgivning för skyltning om lokalaprodukter och hantverkare är en viktig fråga för landsbygdens möjlighettill utveckling.Även i motion 2003/04:T220 av och (båda c)begärs generösare bedömning vid ansökan om skyltning vid allmänna vägar.Hänsyn måste tas till småföretagens möjligheter att göra sig synliga. Mångaföretag, särskilt inom turistnäringen på landsbygden, marknadsför sinverksamhet i första hand till trafikanterna, heter det.Enklare regler för skyltning efterfrågas i motion 2003/04:T218 av Lars-IvarEricson (c). Detta skulle gynna företagen och lokala hantverkare.