bet · GQ01JUU10 · 2003-01-01 00:00:00 — I undersökningengörs också en uppföljning från anmälan tilltingsrättsdom av de hatbrott som anmäldes år 2000.En central frågeställning var i vilken utsträckningdomstolarna har tillämpatstraffskärpningsbestämmelserna och beaktat derasistiska, främlingsfientliga och homofobiskaomständigheterna vid brotten.Utskottet har tidigare behandlat liknande yrkandenom särskilda insatser för homosexuella m.fl., senastvåren 2002 (bet. 2001/02:JuU12 s. 7 f). Utskottetkonstaterade då med tillfredsställelse att detpågick ett omfattande arbete med den inriktning somefterfrågades i motionerna. Något behov avuttalanden av fanns enligt utskottetdärför inte, och utskottet avstyrkte då aktuellamotioner.Utskottet delar motionärernas uppfattning om attförtryck, våld och diskriminering som riktar sig motnågon på grund av dennes sexuella läggning,könsidentitet eller ras måste tas på stort allvar.Utskottet noterar därför med tillfredsställelse attregeringen tillkallat en parlamentarisk kommitté meduppdrag att bl.a. överväga en gemensam lagstiftningmot diskriminering som omfattar alla eller flertaletdiskrimineringsgrunder och samhällsområden.Kommitténs arbete bör inte föregripas. Vad gällermotionsönskemålen rörande åtalsbestämmelsen i 5 kap.5 § anser utskottet att gällandebestämmelser är ändamålsenligt utformade. Slutligenvill utskottet understryka det angelägna i attpersonalen inom rättsväsendet har goda kunskaperinom samtliga de områden som tagits upp i de nuväckta motionerna. Det pågår också såväl utbildningoch kompetensutveckling som forskning inom dessaområden, och frågorna är väl kända inom de berördamyndigheterna. Det finns enligt utskottets meninginte anledning för att tanågra ytterligare initiativ. Utskottet föreslår attmotionerna Ju283, L249 och A315 i här behandladedelar samt motionerna Ju287, Ju292 och Ju293 avslås.Olaga diskriminering m.m.I motion Ju326 (s) begärs att diskrimineringsbrottdär det grundläggande människovärdet kränks skallleda till hårdare straff än vad som är fallet i dagsamt att polis och åklagare bättre skall prioriteradiskrimineringsbrott. I motion Ju376 (m) begärs enöversyn av förbudet mot könsdiskriminering för attförhindra att män diskrimineras vid tillträde tillrestauranger m.m. I motion Sf289 (mp) begärs attbestämmelsen i 16 kap. 9 § om olagadiskriminering i näringslivet ersätts med encivilrättslig lag och rätt till rättshjälp.I motion Ju305 (s) framförs att åtgärder måstevidtas för att förstärka kampen mot brott medrasistiska motiv. Här pekar motionären särskilt pådet hot mot det demokratiska samhället som dentilltagande våldsanvändningen gör och han föreslåratt det i införs ett nytt kapitelrubricerat Brott mot demokratin.Som utskottet redogjort för tidigare i dettabetänkande föreskrivs i 16 kap. 9 § atten näringsidkare som i sin verksamhet diskriminerarnågon på grund av hans ras, hudfärg, nationellaeller etniska ursprung eller trosbekännelse eller pågrund av att denne har homosexuell läggning, genomatt inte gå honom till handa på de villkor somnäringsidkaren i sin verksamhet tillämpar iförhållande till andra, skall dömas för olagadiskriminering. Straffet för brottet skall bestämmastill böter eller fängelse i högst . Dettagäller även t.ex. den som är anställd inäringsverksamhet.Som nämnts ovan har regeringen tillkallat enparlamentarisk kommitté ()med uppdrag att bl.a. överväga en gemensamlagstiftning mot diskriminering som omfattar allaeller flertalet diskrimineringsgrunder ochsamhällsområden (dir. 2002:11). Kommittén skallockså överväga om det, mot bakgrund av vad den iövrigt kommer fram till, finns skäl att ersättastraffbestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap.9 § med någon annan typ av reglering.Kommittén skall redovisa sitt uppdrag tillregeringen senast den 1 december 2004.Regeringen överlämnade tillriksdagen propositionen Ett utvidgat skydd motdiskriminering (prop. 2002/03:65). Propositioneninnehåller bl.a. förslag till en ny lag om förbudmot diskriminering. Den föreslagna lagstiftningen ärett led i genomförandet av två EG-direktiv,direktivet 2000/34/EG om genomförande av principenom likabehandling av personer oavsett deras raseller etniska ursprung och direktivet 2000/78/EG ominrättande av en allmän ram för likabehandling iarbetslivet. Den föreslagna lagen om förbud motdiskriminering innehåller en bestämmelse om förbudmot diskriminering vid yrkesmässigttillhandahållande av varor, tjänster eller bostäder(9 §). Förbudet innebär en viss dubbelreglering iförhållande till bestämmelsen om olagadiskriminering i 16 kap. 9 § . Enligtregeringen är denna dubbelreglering under enövergångstid nödvändig för att kunna genomföra detovan nämnda EG-direktivet rörande etniskdiskriminering och inte föregripaDiskrimineringskommitténs arbete. Lagförslagetinnebär således att en ny civilrättslig bestämmelsekommer att gälla vid sidan av den straffrättsliga.Lagen föreslås träda i kraft (prop.2002/03:65 s. 1 f och s. 131 f).Utskottet har tidigare haft att ta ställning tillmotionsyrkanden om åtgärder mot brott ochdiskriminering med rasistiska motiv (bet.2001/02:JuU10 s. 20 f). Utskottet ansåg då i likhetmed motionärerna att det var viktigt att åtgärdervidtas för att förhindra och bekämpa brott medrasistiska förtecken. Enligt utskottet pågick ocksåarbete på flera håll för att se över och förändralagstiftningen på detta område. Mot den bakgrundenfanns det enligt utskottet då inte skäl att göranågot särskilt uttalande i frågan, och utskottetföreslog att de aktuella motionerna skulle avslås.Utskottet anser att Diskrimineringskommitténsarbete inte bör föregripas och avstyrker bifall tillmotionerna Ju376 och Ju305 samt motionerna Ju326 ochSf289 i här behandlade delar.HögmålsbrottI motion Ju355 (s) begärs att nuvarande bestämmelseom s.k. högmålsbrott avskaffas så att alla, ävenstatschefen, behandlas lika inför lagen.Högmålsbrotten regleras i 18 kap. brottsbalken.Det lagrum som närmast åsyftas i motionen ärkapitlets 2 §. Av denna bestämmelse följer att omgärning som avses i 3-5 kap. (brott motliv och hälsa, frihet och frid samt ärekränkning)innebär förgripelse mot bl.a. kungen eller annanmedlem av kungahuset, får dömas till fängelse ihögst om det på brottet annars kan följafängelse och i högst omdet på brottet annars kan följa fängelse i mer men högst fyra år.Bestämmelsen upptar inte något självständigt brottutan utgör endast en möjlighet till straffskärpningför det fall någon begår brott mot kungen ellerannan person som omfattas av bestämmelsen.Utskottet behandlade under förra vårenmotionsyrkanden om avskaffande av högmålsbrott (bet.2001/02:JuU10 s. 22). Utskottet anförde då att detfrämsta skälet för en möjlighet att vid vissa brottmot bl.a. kungen kunna skärpa straffet är att sådanabrott normalt sett riktar sig mot riket och vårtstatsskick och inte mot kungen som privatperson.Detta förhållande gör att brotten får anses vara merstraffvärda än motsvarande brott riktade motprivatpersoner. Mot den bakgrunden ansåg utskottetatt det saknades skäl att ta bort denna möjlighettill straffskärpning.Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan ochavstyrker bifall till motion Ju355.Underlåtenhet att bistå en nödställdI motion Ju302 (m) begärs att ett straffrättsligtansvar införs för den som underlåter att tillkallahjälp eller att försöka rädda eller på annat sättbistå en nödställd person som befinner sig iallvarlig fara för liv och hälsa.Dagens regler innebär att det inte finns någongenerell straffsanktionerad skyldighet att ingripa isituationer som är farliga för andra personer.I många situationer kan dock ettunderlåtenhetsansvar komma i fråga. Som huvudregelförutsätter ett sådant ansvar att gärningsmannen kansägas ha haft en handlingsplikt. En sådan plikt hart.ex. föräldrar gentemot sina barn och läraregentemot sina elever. Enligt 13 kap. 10 §brottsbalken kan vidare den som underlåter attavvärja allvarlig fara, t.ex. brand eller omfattandeförstörelse, som han eller hon själv framkallatbestraffas för sin underlåtenhet. Vidare kan, enligt23 kap. 6 § , straffansvar åläggas densom underlåter att avslöja eller hindra ettallvarligt brott, t.ex. mord, dråp, grov misshandel,våldtäkt, rån och grov skadegörelse, som är å färde.Den som bevittnar en pågående grov misshandel ochsom har möjlighet att larma polis eller annan menunderlåter att göra det kan alltså straffas.Utskottet har behandlat frågan om straffrättsligtansvar för underlåtenhet att ingripa i vissasituationer tidigare, (bet.2001/02:JuU10 s. 24 f). För en utförlig redogörelseav de regler som finns på olika områden och somstipulerar en skyldighet att vidta åtgärder hänvisasdit.Regeringen beslutade att tillkallaen särskild utredare med uppdrag att se över vissafrågor inom straffrättens allmänna del (dir.1994:39). I utredningens betänkande Straffansvaretsgränser (SOU 1996:185) föreslås bl.a. att det införsen särskild straffbestämmelse avseende underlåtenhetatt bistå nödställd.Regeringen behandlade Straffansvarsutredningensförslag i proposition 2000/01:85 Förberedelse tillbrott m.m. (s. 20 f). Enligt regeringen borde intenågot generellt straffrättsligt ansvar förunderlåtenhet att bistå nödställd införas.Utskottet delade regeringens uppfattning.Utskottet framhöll därvid bl.a. följande. Det kan ioch för sig finnas ett värde i att införa ettgenerellt straff-ansvar för underlåtenhet att bistånödställd. Genom en sådan straffbestämmelsebekräftar samhället den allmänna moraliskaskyldighet som finns att hjälpa någon som befinnersig i en nödsituation. Emellertid torde det intefinnas något större praktiskt behov av en sådanreglering. Den nuvarande lagstiftningen innehållerredan bestämmelser om underlåtenhetsansvar för deallra mest straffvärda fallen. Så har t.ex. enförälder skyldighet att hjälpa sitt barn om barnetbefinner sig i allvarlig risk för liv eller hälsa.Vidare är underlåtenhet att avvärja den fara enperson själv framkallat för någon annan iallvarligare situationer straffsanktionerad, liksomunderlåtenhet att avslöja eller hindra pågåendebrott av allvarligt slag. Att införa en allmänstraffrättslig bestämmelse vid underlåtenhet attbistå nödställd kan därför ifrågasättas.Principiellt sett bör återhållsamhet iakttas i frågaom nykriminaliseringar. Om en kriminalisering införskrävs att den präglas av legalitet ochförutsägbarhet. En regel om straffansvar förunderlåtenhet att bistå nödställd skulle rimligen fåutformas som en generell bestämmelse. Det torde intevara möjligt att i bestämmelsen närmare ange ochprecisera vilka åtgärder som i olika situationerskulle krävas av den som riskerar att träffas avstraffansvaret. Även om isitt förslag nämner åtgärder som att larma ellerrädda den nödställde är det sannolikt att de olikaingripanden som krävs skulle kunna variera mycketkraftigt beroende på i vilken situationhandlingsplikten aktualiseras. Ytterst skulle detdärför få ankomma på domstolarna att göra enbedömning av vad som kunnat krävas i en visssituation. Detta skulle innebära svårigheter förenskilda att avgöra när de är skyldiga att ingripasamt vilket handlande som krävs av dem i denaktuella situationen. I sammanhanget måste ocksåbeaktas att hotet om att straffansvar kan följa omnågon inte ingriper till förmån för en nödställdemellanåt skulle kunna leda till att olämpligaåtgärder vidtas.Sammantaget ansåg utskottet att nackdelarna medatt införa ett generellt straffrättsligt ansvar förunderlåtenhet att bistå nödställd vägde tyngre än deskäl som talade för att införa ett sådant ansvar(bet. 2000/01:JuU25 s. 9 f).Utskottet vidhöll sin tidigareinställning i frågan och avstyrkte ettmotionsyrkande liknande det nu framställda (bet.2001/02:JuU10 s. 24 f).Utskottet har inte någon annan uppfattning i dagoch avstyrker bifall till motion Ju302.Förbud mot deltagande i rasistiska ochkriminella organisationerI motion Ju338 (kd) begärs att enskilds stöd tilleller deltagande i rasistisk organisation,terroristgrupp eller annan organiserad brottslighetkriminaliseras. Motionärerna pekar bl.a. på denynazistiska yttringar som drabbat samhället och påden verksamhet som bedrivs av kriminella s.k. mc-klubbar.Av 2 kap. 1 § första stycket 5 regeringsformen(RF) följer att varje medborgare är gentemot detallmänna tillförsäkrad föreningsfrihet - frihet attsammansluta sig med andra för allmänna ellerenskilda syften. Föreningsfriheten kan enligt 2 kap.12 § första stycket RF begränsas genom lag. Av andrastycket samma paragraf följer att en sådanbegränsning får göras endast för att tillgodoseändamål som är godtagbart i ett demokratisktsamhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad somär nödvändigt med hänsyn till det ändamål somföranlett den och ej heller sträcka sig så långt attden utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningensåsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningfår ej göras enbart på grund av politisk, religiös,kulturell eller annan åskådning.Den svenska lagstiftningen innehåller inte någotdirekt förbud mot att bilda eller delta iorganisationer som ägnar sig åt rasistiskverksamhet. Det är inte heller möjligt att tvångsvisupplösa sådana organisationer. Däremot är dessaorganisationers möjlighet att verka starktbegränsade av att i stort sett varje annan form avyttring av rasism och etnisk diskriminering ärförbjuden i lagstiftningen.Enligt gällande rätt kan deltagande i brottslighetsom sker i organiserad form i viss utsträckningbeivras med stöd av reglerna om förberedelse,stämpling och medverkan till brott. I 23 kap. 2 §första stycket föreskrivs att den som,med uppsåt att utföra eller främja brott, tar emoteller lämnar pengar eller annat som betalning förett brott eller för att täcka kostnader förutförande av ett brott, eller skaffar, tillverkar,lämnar, tar emot, förvarar, transporterar,sammanställer eller tar annan liknande befattningmed något som är särskilt ägnat att användas somhjälpmedel vid ett brott skall, i de fall detsärskilt anges, dömas för förberedelse till brottet,om han inte gjort sig skyldig till fullbordat brotteller försök. Enligt andra stycket skall i särskiltangivna fall också dömas för stämpling till brott.Med stämpling förstås att någon i samråd med annanbeslutar gärningen eller att någon söker anstiftaannan eller åtar sig eller erbjuder sig att utföragärningen.Av 23 kap. 4 § andra stycket följeratt ansvar enligt balken inte skall ådömas endastden som utfört en gärning utan också den som främjatgärningen med råd eller dåd. Detsamma skall gällabeträffande i annan lag eller författningstraffbelagd gärning, för vilken fängelse ärföreskrivet.I vissa fall kan dock den som bildar eller deltari en sammanslutning - eller med dagens språkbruk enorganisation - straffas för olaglig kårverksamhet.Det handlar i sådana fall om en organisation som,utan att ha uppdrag av försvaret ellerordningsmakten, ägnar sig åt t.ex. polisliknandeverksamhet. Enligt 18 kap. 4 § dömssålunda den som bildar eller deltar i en sådansammanslutning eller för en sådan sammanslutning tarbefattning med vapen, ammunition eller annan dylikutrustning, upplåter lokal eller mark för dessverksamhet eller understöder den med pengar eller påannat sätt för olovlig kårverksamhet till bötereller fängelse i högst två år.Vidare bör nämnas att det i 16 kap. 8 §brottsbalken föreskrivs straff för hets motfolkgrupp. Den som i uttalande eller i annatmeddelande som sprids hotar eller uttryckermissaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp avpersoner med anspelning på ras, hudfärg, nationellteller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuellläggning, skall enligt bestämmelsen dömas för hetsmot folkgrupp till fängelse i högst eller, ombrottet är ringa, till böter. Är brottet grovt dömstill fängelse i lägst och högst fyra år.Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskiltbeaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullteller kränkande innehåll och spritts till ett stortantal personer på ett sätt som varit ägnat att väckabetydande uppmärksamhet.Hets mot folkgrupp är straffbart även när sådanayttranden sprids i tryckta skrifter, filmer, radiooch TV och andra medier som omfattas avtryckfrihetsförordningen (TF) ochyttrandefrihetsgrundlagen (YGL) - se 7 kap. 4 § 11TF och 5 kap. 1 § YGL.Frågan om förbud mot deltagande i rasistiskaorganisationer övervägdes i samband med behandlingenav proposition 1993/94:101 Åtgärder mot rasistiskbrottslighet och etnisk diskriminering iarbetslivet. I propositionen konstaterade regeringenatt svensk lagstiftning uppfyllde de krav somSverige åtagit sig genom att ratificera Förentanationernas konvention om avskaffande av alla formerav rasdiskriminering. Vid en bedömning av ett förbudmot deltagande i rasistiska organisationer utifrånallmänna straffrättsliga utgångspunkter framhöllregeringen bl.a. att svensk lagstiftning medfördeatt varje yttring av rasism var förbjuden och attlagstiftningen var tillräcklig för att i praktikentvinga organisationer som främjar rasdiskrimineringtill passivitet (prop. s. 19 och 23 f).Utskottet delade regeringens bedömning (bet.1993/94:JuU13 s. 11).Regeringen beslutade atttillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté meduppdrag att utreda frågor om straffansvar fördeltagande i organisationer som sysslar medbrottslig verksamhet samt vissa andra frågor medanknytning härtill (dir. 1998:66).I oktober 2000 lade Kommittén om brottslighet medanknytning till vissa organisationer m.m. fram sittbetänkande Organiserad brottslighet, hets motfolkgrupp, hets mot homosexuella, m.m. -straffansvarets räckvidd - (SOU 2000:88). Kommitténhade utarbetat en konkret modell för straffansvarför aktivt deltagande i en sammanslutning som harbrottslighet som ett väsentligt inslag i sinverksamhet. Denna modell innebar att det skulle blimöjligt att straffa dels den som, i ledandeställning inom en sammanslutning, där allvarligbrottslig verksamhet förekommer, underlåter att göravad som skäligen kan begäras för att verksamhetenskall upphöra, dels den som lämnar ekonomisktbidrag, upplåter hus, del av hus eller mark ellerlämnar annat liknande stöd till en sammanslutning avsådant slag. För ansvar i det sistnämnda falletskulle dock fordras att stödet inte var obetydligt.Det var kommitténs bedömning att modellen utgjordeden lämpligaste lösningen, om man ville åstadkommaen kriminalisering som träffar de förfaranden somkommittén i och för sig ansåg vara straffvärda.Flera skäl - bl.a. risken för en otillbörliginskränkning av möjligheterna till politiskopinionsbildning och svårigheter att precisera detstraffbara området - kunde emellertid anföras motinförandet av en bestämmelse av det diskuteradeslaget och kommitténs majoritet ansåg att dessa skälvar så starka att någon utvidgning inte borde ske avdet kriminaliserade området såvitt gäller deltagandei eller stöd till sammanslutningar där allvarligtbrottslighet förekommer. En minoritet förordade dockatt en utvidgning av det kriminaliserade områdetskulle ske i enlighet med den utarbetade modellen.Den del av betänkandet som rör straffansvar fördeltagande i vissa organisationer behandlades inte ipropositionen Hets mot folkgrupp, m.m. (2001/02:59).Frågan om medlemskap i terroristorganisationberörs i den av regeringen till riksdagenöverlämnade propositionen om straffansvar förterroristbrott (prop. 2002/03:38). I propositionenföreslås vissa lagändringar, bl.a. en ny lag omstraff för terroristbrott, som syftar till attgenomföra det inom EU antagna rambeslutet ombekämpande av terrorism. Enligt rambeslutet skallmedlemsländerna kriminalisera vissa handlingar sombegås inom ramen för särskilt planlagd ochorganiserad terroristbrottslighet. Det skall varastraffbart att leda en terroristgrupp. Det skalläven vara straffbart att delta i gruppensverksamhet, vari inbegrips att förse den medinformation, materiellt stöd eller alla former avfinansiering, om den som deltar i gruppensverksamhet har vetskap om att detta deltagandebidrar till gruppens brottsliga verksamhet, dvs. Att vara medlem i en vissorganisation eller allmänt sympatisera med de mål enorganisation har faller utanför det straffbaraområdet. Det är således endast aktiva handlingar somkan visas bidra till gruppens terroristbrottslighetsom är straffbara. För straffbarhet förutsättsdessutom att den som deltar har vetskap om att justdetta deltagande kommer att bidra till gruppensterroristbrottslighet. Enligt regeringen torde dehandlingar som enligt rambeslutet skall varastraffbara i svensk rätt i huvudsak täckas avgällande bestämmelser om ansvar för medverkan,försök, förberedelse och stämpling till brott (s. 40f).Utskottet anser att de skäl mot att införa ettförbud mot deltagande i rasistiska och kriminellaorganisationer som Kommittén om brottslighet medanknytning till vissa organisationer m.m. lade frami sitt betänkande (SOU 2000:88) fortfarande ärgiltiga. Utskottet är därför inte berett att förordainförandet av ett sådant förbud i svensk rätt ochavstyrker bifall till motion Ju338.Påföljd för personrånI motion Ju365 (kd) begärs en utvärdering avpåföljderna för personrån. Motionärerna bakom motionenanför bl.a. att antalet personrån har ökat dramatiskt istorstäderna och att rånarna oftast är mycket unga ochuppträder i gäng. Respekten för ordningsmakten hosdessa ungdomar har enligt motionärerna minskat, dettatill stor del beroende på att påföljden förbrottsligheten inte anses vara tillräckligtavskräckande och att reaktionen på brottet kommer försent.Straffskalan för rån innefattar fängelse i lägstett och högst . För grovt rån är straffskalanfängelse i lägst fyra och högst (8 kap. 5 och6 §§ ).I finns emellertid regler omsärbehandling av unga lagöverträdare. Av 30 kap. 5 §följer att det krävs synnerliga skäl för att enperson skall kunna dömas till fängelse för brott hanbegått . Vidare gäller att förbrott som någon begått efter det att han fyllt 18 årmen innan han fyllt fängelse endast får dömasut om det med hänsyn till gärningens straffvärdeeller annars finns särskilda skäl för det. Den ungesålder skall dessutom enligt 29 kap. 7 § beaktas vidstraffmätningen. Regelsystemet syftar till att setill att ungdomar som döms för brott, så långt sommöjligt, får påföljder som verkställs av socialamyndigheter.Regeringen beslutade att tillsättaen utredning med uppdrag att bl.a. göra en översynav påföljdssystemet för unga lagöverträdare ochfölja upp och vidareutveckla påföljdsreformsåvitt avser de unga lagöverträdarna. Utredarenskall redovisa sitt uppdrag till regeringen senastvid utgången av (dir 2002:95).Vad gäller påföljder för unga som begår personrånär utskottet, i avvaktan på resultatet av dentillsatta utredningen om påföljder för ungalagöverträdare, inte berett att nu göra någrauttalanden. Utskottet föreslår att avslårmotion Ju365 i nu behandlade delar.Påföljder för narkotikabrottI motion Ju281 (m) begärs att livstids fängelseinförs för grovt narkotikabrott och attmaximistraffet för ringa narkotikabrott höjs frånsex månaders fängelse till fängelse.Utskottet har vid flera tillfällen tidigarebehandlat liknande motionsyrkanden rörandestraffskalor för narkotikabrott, isamband med regeringens proposition 2001/02:91Nationell narkotikahandlingsplan (yttr.2001/02:JuU5y s. 8 f).Frågor om straffskalor och därmed sammanhängandefrågor behandlades inte i hade i sitt betänkandeVägvalet - den narkotikapolitiska utmaningen (SOU2000:126), som låg till grund för den aktuellapropositionen, inte funnit anledning att föreslåförändringar i de då gällande straffbestämmelserna inarkotikastrafflagen. Det innebar bl.a. attkommissionen inte ansåg det fanns skäl att införalivstids fängelse i straffskalan för grovtnarkotikabrott. Vidare fann kommissionen inte annatän att den straffmätning som då tillämpades inarkotikamål fick anses vara lämplig.Inte heller utskottet såg anledning att ändrastraffskalorna - eller tillämpningen av desamma -för vare sig ringa eller grovt narkotikabrott.När det gällde yrkandet om livstidsstraffkonstaterade utskottet att man iprincip haft att ta ställning till dennafråga.