bet · GQ01KU27 · 2003-03-25 00:00:00 — När det slutligen gälldefrågan om den personliga integriteten, översyn avregisterlagstiftningen och samkörning av registerhänvisade utskottet till att regeringen avsåg attinom kort tillsätta en parlamentarisk utredning meduppgift att kartlägga, analysera och utvärdera sådanlagstiftning som berör den enskildes integritet.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sina tidigareställningstaganden. Motion 2002/03:K241 (c)yrkandena 26, 27 och 29 avstyrks därför.Utskottet anser vidare att den aviseradeutredningen med uppgift att kartlägga, analysera ochutvärdera sådan lagstiftning som berör den enskildesintegritet bör avvaktas, varför motion 2002/03:K254(m) yrkandena 2 och 4 avstyrks.Avveckling av SPARUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett motionsyrkande (m)rörande avveckling av SPAR med hänvisningtill tidigare ställningstagande.Jämför reservation 7 (m).Gällande reglerDataskyddsdirektivetI artikel 6.1 i dataskyddsdirektivet sägs attmedlemsstaterna skall föreskriva bl.a. attpersonuppgifter skall samlas in för särskilda,uttryckligt angivna och berättigade ändamål samt attsenare behandling inte får ske på ett sätt som äroförenligt med dessa ändamål (b). Vidare sägs attpersonuppgifterna skall vara adekvata och relevantaoch inte får omfatta mer än vad som är nödvändigtmed hänsyn till de ändamål för vilka de har samlatsin och för vilka de senare behandlas (c).Enligt artikel 7 i dataskyddsdirektivet ärbehandling av personuppgifter tillåten bl.a. ombehandlingen är nödvändig för att utföra enarbetsuppgift av allmänt intresse eller är ett led imyndighetsutövning som utförs av denregisteransvarige eller tredje man till vilkenuppgifterna har lämnats ut (e).Behandling kan också vara tillåten om den ärnödvändig för ändamål som rör berättigade intressenhos den registeransvarige eller hos den eller detredje män till vilka uppgifterna har lämnats ut,utom när sådana intressen uppvägs av denregistrerades intressen eller dennes grundläggandefri- och rättigheter som kräver skydd under artikel1.1 (f).Lagen om det statliga personadressregistretEnligt 1 § lagen (1998:527) om det statligapersonadressregistret skall det för de ändamål somanges i 3 § med hjälp av automatiserad behandlingföras ett statligt personadressregister (SPAR).Registret får användas av myndigheter och enskilda.I 3 § sägs att uppgifterna i SPAR får behandlasför att aktualisera, komplettera och kontrollerapersonuppgifter. Vidare får de behandlas för att taut uppgifter om namn och adress genom urvalsdragningför direktreklamändamål, opinionsbildning ellersamhällsinformation eller annan därmed jämförligverksamhet.Enligt 4 § andra stycket skall det på begäran aven registrerad anges i SPAR att uppgifter om dennainte får behandlas vid urvalsdragningar enligt 3 §2 för direktreklam.MotionenI motion 2002/03:K254 av Per m.fl. (m)föreslås att begär att regeringen läggerfram förslag om att avveckla SPAR (yrkande 5).Motionärerna anför bl.a. att den omfattandedatoriseringen bland svenska myndigheter, denvälutvecklade byråkratin och användningen avpersonnummer som sökbegrepp, har gjort det möjligtatt snabbt sammanställa uppgifter om enskilda somfinns i de offentliga registren. Uppgifter omenskilda medborgare hämtas ur dessa register ochsäljs sedan av myndigheterna till företag. har som enda uppgiftatt förvalta personregister och sedan sälja dessatill intresserade företag o.d. Att för kommersiellaändamål behandla personuppgifter som man inte kunnatunderlåta att lämna till myndigheter är en kränkningav den personliga integriteten. Sådan behandlingstrider också mot EG-direktivet om behandling avpersonuppgifter. Mot bakgrund av direktivetsuttalade syfte att stärka skyddet för den personligaintegriteten anser motionärerna att SPAR inte ärförenlig med direktivet och därför bör avvecklas.BakgrundStatens person- och adressregisternämnd () inrättades genom beslut avriksdagen med uppgift att vara huvudman ochregisteransvarig myndighet för det statliga person-och adressregistret (SPAR). Bestämmelser om SPARåterfanns tidigare i 26-28 §§ datalagen (1973:289),som upphörde att gälla den 24 oktober 1998.I regeringens proposition 1997/98:136 i medborgarnas tjänst föreslogs attgrundförutsättningarna för SPAR skulle regleras påett utförligare sätt än tidigare i en särskild lag.Regeringen anförde att det bör vara ett statligtåtagande att hålla register med befolkningsuppgifterav hög kvalitet för att tillgodose behovet avkontroll av personuppgifter (s. 71). Verksamhetenmed SPAR fungerade enligt regeringen väl ochtillgodosåg de behov som fanns framför allt på denprivata marknaden. hade den tekniskautvecklingen medfört att det finns möjlighet attupprätta privata register över befolkningen. Enligtregeringen var det inte från integritetssynpunktönskvärt med ett flertal personregister överbefolkningen. Regeringen ansåg att en fungerandeverksamhet med SPAR kunde förhindra uppbyggnaden avsådana register.Vidare anförde regeringen att den privatamarknaden hade ett stort behov av att genomurvalsdragningar få ut uppgifter om namn och adress.Regeringen påpekade att direktmarknadsföring oftavar den enda praktiskt tillgängligamarknadsföringskanalen för små och medelstoraföretag. Härtill kom enligt regeringen att SPAR hadestor betydelse för vissa myndigheters verksamhet.När det gällde registrets förenlighet meddataskyddsdirektivet anförde regeringen attändamålet med SPAR gäller dels kontroll i allmänmening av befintliga personuppgifter, delsurvalsdragning av personuppgifter. Verksamheten medSPAR måste sammantaget betraktas som ett allmänt ochberättigat intresse. Enskilda som inte ville ta emotdirektreklam kunde låta markera detta i registret.Inte heller kundernas behandling kunde ansesoförenlig med det angivna ändamålet med SPAR.Regeringen ansåg att principerna i artikel 6 idataskyddsdirektivet därmed fick ansestillgodosedda. Enligt regeringen kunde enskildagenom SPAR på ett enkelt sätt kontrollera attpersonuppgifter i t.ex. kund- eller medlemsregisterär korrekta och fullständiga. De kunder som användeSPAR kunde också ha ett berättigat intresse av atterhålla urval av uppgifter för direktreklam.Sammanfattningsvis ansåg regeringen attbehandlingen av personuppgifter i SPAR i de formersom framgick av förslaget var förenlig meddataskyddsdirektivet.Tidigare behandlingKonstitutionsutskottet behandlade i betänkande1997/98:KU31 regeringens prop. 1997/98:136, ochavstyrkte däri en motion (m) vari föreslogs att SPARskulle avvecklas. Utskottet ansåg att regeringen ipropositionen gjort en genomgång av SPAR:sförhållande till flera viktiga moment i direktivetoch att regeringen därvid sammanfattningsvis hadefunnit att behandlingen av personuppgifter i SPARenligt förslaget var förenlig med direktivet.Utskottet framhöll att enligt propositionen bordeen användning av uppgifter för de ändamål som styrbehandlingen, mot bakgrund av den genomgång somgjorts i det aktuella sammanhanget, inte ansesoförenlig med de ändamål för vilka uppgifternasamlas in.Utskottet behandlade en motion(m) där det begärdes ett regeringsförslag om attavveckla SPAR. Utskottet uttalade som sin mening attSPAR alltjämt fyllde ett behov av att försörja såvälenskilda som vissa myndigheter medbefolkningsuppgifter av hög kvalitet. Vidare vidhöllutskottet sin tidigare uppfattning att gällandereglering av behandling av personuppgifter i SPAR ärförenlig med dataskyddsdirektivet. Motionenavstyrktes därför (bet. 2000/01:KU19).Konstitutionsutskottet behandlade frågan omavveckling av SPAR i betänkande 2001/02:KU22, variett motionsyrkande härom (m) avstyrktes medhänvisning till tidigare ställningstagande.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motion 2002/03:K254 (m) yrkande 5 avstyrks därför.Förbud mot användning avpersonnummer vid hyra av filmUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motionsyrkande rörandeanvändning av personnummer vid hyra av film(s) med hänvisning till tidigareställningstagande.Gällande reglerI artikel 8.7 i dataskyddsdirektivet sägs attmedlemsstaterna skall bestämma på vilka villkor ettnationellt identifikationsnummer eller något annatvedertaget sätt för identifiering får behandlas.Enligt 22 § PuL får uppgifter om personnummer ellersamordningsnummer behandlas utan samtycke bara närdet är klart motiverat med hänsyn tilla) ändamålet med behandlingen,b) vikten av en säker identifiering, ellerc) något annat beaktansvärt skäl.Vidare framgår av 50 § c PuL att regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer får meddelanärmare föreskrifter om i vilka fall behandlingav personnummer är tillåten.Enligt 16 § personuppgiftsförordningen(1998:1191) har Datainspektionen bemyndigats attmeddela närmare föreskrifter om i vilka fallanvändning av personnummer är tillåten.MotionenI motion 2002/03:K298 av () anförs attenligt Datainspektionen får vanliga kundregisternormalt inte innehålla personnummer. Endast om detpå grund av verksamhetens art är särskilt viktigtatt personförväxling inte sker kan register medpersonnummer tillåtas. Motionären anser att det inteär nödvändigt med personnummer för att få hyra envideofilm och att denna rätt inte skall finnas förvideobutikerna. Detta bör ges regeringen till känna.BakgrundAv förarbetena till personuppgiftslagen framgår attde bestämmelser om användning av personnummer somfanns i den tidigare gällande datalagen (1973:289)i princip oförändrade har förts över till den nyalagen. I proposition 1997/98:44 påpekades att omnågon ger sitt samtycke är det självklart attpersonnummer får behandlas (s. 77).Användningen av personnummer begränsades genomändringar 1992. Dessförinnanfanns inga särskilda bestämmelser i lag ellerförordning som förbjöd eller begränsade ensådan användning. I proposition 1990/91:60föreslog regeringen att personnummer enligt enny bestämmelse i datalagen skulle fåregistreras endast om det var påkallat medhänsyn till registrets ändamål, vikten av ensäker identifiering eller av annat godtagbartskäl (s. 62 f.). Regeringen anförde bl.a.att härigenom markerades att det skulle varafråga om skäl av ett sådant slag som objektivtframstod som befogat (s. 69). Man kunde enligtregeringen uttrycka det så att denregisteransvarige har bevisbördan för attpersonnummer skall få finnas i ettpersonregister och att Datainspektionen skallpröva halten i de skäl som åberopas. Regeringenansåg att fall där det kunde finnas sådanaobjektiva skäl var bl.a. vissaforskningsregister och andra register där detär särskilt viktigt med en säker identifiering,t.ex. för att tillgodose framtidaforskningsbehov.Tidigare behandlingVid behandling av proposition 1990/91:60 anfördekonstitutionsutskottet i betänkande 1990/91:KU1 attdet funnits och alltjämt fanns ett behov såväl hosenskilda som hos det allmänna av ettadministrativt lätthanterligt hjälpmedel av detslag som personnummer utgjorde. Utskottet deladeregeringens bedömning att personnumret i sigknappast kunde betraktas som integritetskränkande.Däremot kunde det användas på ett sätt som medfördeökad risk för integritetskränkningar. Vad som enligtutskottets mening emellertid var av större betydelsefrån integritetssynpunkt var de ADB-baseradepersonregistrens omfattning, ändamål och innehåll,samkörning av olika register samt utformningen avoffentlighets-, data- och sekretesslagstiftningen.Utskottet konstaterade att personnummer ofta användsslentrianmässigt och oöverlagt, vilket hade gettupphov till oro och kritik hos allmänheten. I likhetmed regeringen ansåg utskottet att det därför fannsskäl att reglera användningen av personnummer.Utskottet delade regeringens bedömning att detskulle göras genom en komplettering av datalagen.Emellertid ansåg utskottet att regeringens förslaginte helt tillgodosåg det krav på restriktivitet somborde ställas på användningen av personnummer i ADB-register. Utskottet förordade därför att förstameningen i 7 § datalagen skulle få följande lydelse:"I fråga om personnummer gäller dessutom attregistrering får ske endast när det är klartmotiverat med hänsyn till registrets ändamål, viktenav en säker identifiering eller av annatbeaktansvärt skäl. "behandlade i betänkande2000/01:KU19 en motion (s) som syftade tillytterligare reglering beträffande behandling avuppgift om personnummer i samband medvideouthyrning. Utskottet framhöll att videouthyrareinte har någon rätt att få uppgift om personnummerfrån sina kunder och att kunderna inte heller harnågon skyldighet att lämna personnummer tillvideouthyrare när de vill hyra en film. Om en kundlämnade ut sitt personnummer till videouthyrareni en sådan situation fick det därför enligtutskottet anses ske med samtycke. Utskottet ansågatt situationen hade sin motsvarighet vid mångaandra affärsuppgörelser av privat karaktär, därutlämnandet av personnumret är att se som ettavtalsvillkor som kunden är fri att godta ellerförkasta. Enligt utskottets mening fanns det ingenanledning att i personuppgiftslagen särbehandlavideouthyrare. Utskottet framhöll i sammanhangetvikten av att det var tydligt för kunden på vilketsätt och för vilket ändamål videouthyraren hade föravsikt att behandla uppgiften om personnummer.Vidare hänvisade utskottet till att det förbehandling av uppgifter om personnummer krävdesbeaktansvärda skäl i de fall då samtycke saknades.Mot bakgrund av det anförda avstyrkte utskottetmotionen.Konstitutionsutskottet behandlade frågan ompersonnummer vid uthyrning av film i betänkande2001/02:KU22, vari ett motionsyrkande om förbud motsådan användning (s) avstyrktes med hänvisning tilltidigare ställningstagande.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motion 2002/03:K298 (s) avstyrks därför.Offentlighets- och sekretessfrågorGällande regler m.mEnligt 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen skallvarje svensk medborgare till främjande av ett frittmeningsutbyte och en allsidig upplysning ha rätt attta del av allmänna handlingar. Rätten att ta del avallmänna handlingar får enligt 2 kap. 2 §tryckfrihetsförordningen begränsas om det ärpåkallat med hänsyn till bl.a. intresset av attförebygga och beivra brott (punkt 4) och skyddet förenskilds personliga eller ekonomiska förhållanden(punkt 6).Begränsningen av rätten att ta del av allmännahandlingar skall anges noga i bestämmelse isekretesslagen eller i annan lag som sekretesslagenhänvisar till. Efter bemyndigande i sådanbestämmelse får dock regeringen genom förordningmeddela närmare föreskrifter om bestämmelsensgiltighet.Offentlighetsprincipen innebär att allmänheten ochmassmedierna skall ha insyn i statens ochkommunernas verksamhet. Offentlighetsprincipenkommer till uttryck på olika sätt, exempelvis genomyttrande- och meddelarfrihet för tjänstemän, genomdomstolsoffentlighet och genom offentlighet vidbeslutande församlingars sammanträden. När det merallmänt talas om offentlighetsprincipen åsyftasemellertid i första hand reglerna om allmännahandlingars offentlighet i 2 kap. 1 §tryckfrihetsförordningen. I sekretesslagen finnsbestämmelser som medger undantag från sekretessenmellan myndigheter i vissa särskilt angivna fall (14kap. 2 §). För att inte oförutsedda hinder skalluppkomma i myndigheternas verksamhet har dessutom ilagen tagits in en generalklausul som medger attuppgifter kan lämnas i sådana fall då det äruppenbart att intresset av att uppgifterna lämnashar företräde framför det intresse som sekretessenskall skydda (14 kap. 3 §). Enligt 14 kap. 1 §hindrar inte sekretess att uppgift lämnas tillregeringen eller . Sekretess hindrar inteheller att uppgift lämnas till annan myndighet, omuppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning.Ändring i sekretesslagstiftningenm.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motionsyrkanden om att seöver och precisera offentlighetsprincipenssyften (m), värnande avoffentlighetsprincipen (c, mp) samtförändringar i sekretesslagstiftningen (c, v)med hänvisning till tidigareställningstaganden och att det i nulägetsaknas anledning att förespråka föreslagnaåtgärder.Jämför reservationerna 8 (m, fp), 9 (c) och10 (v, mp).Gällande reglerSom tidigare nämnts har enligttryckfrihetsförordningen varje svensk medborgaretill främjande av ett fritt meningsutbyte och enallsidig upplysning rätt att ta del av allmännahandlingar. Rätten att ta del av allmänna handlingarfår begränsas endast om det är påkallat medhänsyn till i tryckfrihetsförordningen angivna skäl.Sådana begränsningar skall noga anges i lag.Enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretessför uppgift som hänför sig till bl.a.förundersökning i brottmål om det kan antas attsyftet med beslutade eller förutsedda åtgärdermotverkas eller den framtida verksamheten skadas omuppgiften röjs. Bestämmelsen har tillämpats bl.a. påpolisanmälningar som föranlett förundersökning.Enligt 9 kap. 17 § samma lag gäller sekretess föruppgift om enskilds personliga och ekonomiskaförhållanden i bl.a. utredning enligt bestämmelsernaom förundersökning i brottmål om det inte står klartatt uppgiften kan röjas utan att den enskilde ellernågon honom närstående lider skada eller men.MotionernaI motion 2002/03:K254 av Per m.fl. (m)föreslås att begär att regeringen läggerfram förslag om översyn och precisering avoffentlighetsprincipens syfte (yrkande 1).Motionärerna anför bl.a. följande. Den tekniskautvecklingen har inneburit attoffentlighetsprincipen har kunnat utnyttjas förandra ändamål än för det den är avsedd. För attundvika detta menar motionärerna attoffentlighetsprincipens syfte måste ses över ochpreciseras. Offentlighetsprincipen bör inriktas påförvaltningskontroll. är det t.ex. möjligt föranställda på en myndighet att med stöd avoffentlighetsprincipen begära ut uppgifter omenskilda som finns på en annan myndighet. På så viskan myndigheter samla in uppgifter om enskilda förandra ändamål än för de som uppgifternaursprungligen samlades in. Detta är inte syftet medoffentlighetsprincipen. Ett sådant förfarande stårdessutom i strid med förbudet i EG-direktivet ombehandling av personuppgifter (95/46/EG) mot attlämna ut personuppgifter för andra ändamål än förvilka de har samlats in.I motion 2002/03:K241 av m.fl. (c)föreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs om att göra detsvårare att ändra sekretessbestämmelser (yrkande31). Motionärerna anför bl.a. att det i många fallär påkallat med sekretess, som t.ex. i fråga ompersonlig integritet, och att det säkerligen ocksåfinns tillfällen då detta skydd bör stärkas. Det ärsåledes inte sekretess i sig som är fel, utan detfaktum att man med stor lätthet kan utöka undantagenfrån en grundlagsfäst rättighet. Ett sådantförfarande innebär också att debatten kring vilkaundantag som bör finnas och hur de bör görasförsvåras, inte minst med tanke på hur oftalagstiftningen ändras. Mot denna bakgrund finns detskäl att låta en utredning överväga om åtgärder börvidtas för att göra det svårare att ändra isekretessbestämmelserna, t.ex. genom att kräva attundantag från offentlighetsprincipen bör beslutas påsamma sätt som grundlag. I motionen föreslås ocksåatt ger regeringen till känna som sinmening vad i motionen anförs om kraftfulla insatserför att värna offentligheten i den egna hanteringenav EU-ärenden (yrkande 33). Motionärerna anför bl.a.att möjligheten att få gehör för synpunkterinom det europeiska samarbetet i stor utsträckningär beroende av att vi hävdar dem nationellt, även dådet innebär konflikter med andra länder inom EU.Svenska myndigheter bör därför konsekvent hävda densvenska offentlighetsprincipen då EU-dokumenthandläggs och bedöma undantag från offentlighetenligt den svenska sekretesslagstiftningen. Genomdet europeiska samarbetets påverkan på traditionelltinrikespolitiska frågor bör inte hellerutrikessekretessen kunna komma i fråga vad gällersådana bedömningar.I motion 2002/03:K383 av ()föreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omoffentlighetsprincipens värnande (yrkande 12).Motionären anför bl.a. att för att individer ochsammanslutningar skall ges en reell möjlighet attdelta i beslutsfattandet behöver den generellasamhällsinformationen och informationen i enskildaärenden förbättras. Offentlighetsprincipen måstevärnas och kunskap om densamma spridas.I motion 2002/03:Ju282 av m.fl. (v)föreslås att ger regeringen till känna somsin mening vad som i motionen anförs om att läggafram förslag till en sådan ändring i sekretesslagenatt ett rakt skaderekvisit i sekretessen till förmånför enskilda i det allmännas brottsförebyggande ochbrottsbeivrande verksamhet återinförs (yrkande 2).Motionären anför bl.a. följande. När sekretesslagenändrades diskuterades intebrottsoffrens försämrade ställning. Inte hellerdiskuterades allmänhetens minskade insyn i polisensverksamhet. Regeln om omvänt skaderekvisit när detgäller sekretess i förundersökningar innebär enligtmotionärernas mening stora faror. Detta gäller inteminst i fråga om nedlagda förundersökningar motpoliser som misstänkts för brott. Bristen på insynriskerar att minska allmänhetens förtroende försåväl polisen som för rättsväsendet i stort.BakgrundSekretesslagen har ändrats ca 250 gånger sedantillkomsten 1980, främst på grund av att den måstanpassas till förändringar inom det allmännasverksamhet (se bet. 2001/02:KU17).Sekretessen i 9 kap. 17 § till förmån för denenskildes personliga och ekonomiska förhållandenförstärktes (prop. 1997/98:97, bet.1997/98:JuU20) med att den absolutasekretessen avskaffades för alla polisregister utombelastningsregistret. gälldesekretessen för uppgift om enskilds personliga ochekonomiska förhållanden om det kunde antas att denenskilde eller någon honom närstående led skadaeller men om uppgiften röjdes. Personuppgiftslageninnebar enligt propositionen att polisen fickmöjlighet till automatiserad handläggning avförundersökningar och andra utredningar. Enligtregeringen fanns det inte skäl att begränsa polisensrätt att utnyttja denna möjlighet. Uppgifter somingår i automatiserade behandlingar blir emellertidenligt regeringen mer känsliga frånintegritetssynpunkt än motsvarande uppgifter sombehandlas manuellt. En lämplig ordning borde medhänsyn till detta vara att samma skadrekvisit fickgälla som beträffande de register som fördes tillstöd för förundersökningsverksamhet. Det innebaromvänt skaderekvisit. En fördel med en sådan lösningvar också att samma sekretesskydd skulle komma attgälla för uppgiften oavsett om den finns i ettregister eller är representerad på annat sätt.Tidigare behandlingI betänkande 2001/02:KU17 avstyrktekonstitutionsutskottet motionsyrkande om översyn avoffentlighetsprincipen (m) med bl.a. följandemotivering. Den svenska offentlighetsprincipen kanförenklat sägas fylla tre huvudändamål. Denutgör en garanti för rättssäkerhet, effektiviteti förvaltningen och effektivitet i folkstyret.Offentlighetsprincipens betydelse för en levandedemokrati sträcker sig emellertid längre än tillatt kasta ljus över tillståndet inom denoffentliga förvaltningen (prop. 1975/76:160 s. 71).Myndigheternas handlingar innehåller en rik fond avfakta i de mest skilda angelägenheter. Tillgångentill denna information är enligt nämnda propositioni hög grad ägnad att berika den allmänna debattenoch bredda underlaget för medborgarnas ochorganisationernas ställningstaganden i skildasamhällsfrågor. Rätten att ta del av allmännahandlingar är således en del av den medborgerligarätten att inhämta och ta emot information ochdärmed en av betingelserna för den fria demokratiskaåsiktsbildningen. Den tekniska utvecklingen harvisserligen inneburit att information om enskildablivit mer lättillgänglig både för myndigheter ochenskilda. I myndigheternas verksamhet balanserasemellertid i sekretesslagen intresset avoffentlighet och insyn mot vikten av bl.a.integritetsskydd. Enligt utskottets meningsaknades anledning att nu överväga en ändradordning. I betänkandet avstyrktes vidaremotionsyrkande (c) om möjligheterna att ändra isekretesslagen med hänvisning till att arbetet iOffentlighets- och sekretesskommittén bordeavvaktas.