bet · GR01SOU2 · 2003-11-13 00:00:00 — Det kan alltid komma någon.Sedan var det detta att det inte går att välja denskola som ligger närmast. Det kan bli jobbigt medlånga resor till nästa skola och att inte få varamed sina kompisar eller syskon. Det kan varaviktigt, speciellt eftersom man lätt kan bli utstöttfrån gemenskapen. Det är då extra viktigt att fåvara med dem man känner . Jag vet interiktigt om man ska vänta tills ett barn medfunktionshinder ska börja.En del kan göras genom föreningslivet. Det finnsmånga olika föreningar. Det är bra att ni som fattarbesluten känner till föreningarna och förbunden ochlyssnar på barnen och ungdomarna med rörelsehinderoch funktionshinder.Anne (): Jag kommer från , ochjag är moderat. Jag tänkte ställa två frågor, denena till och den andra till Linda.Vi har hört beskrivningar som säger att vi delvisär på rätt väg, men jag antecknade också att vimåste se verkligheten som den är.Handikappombudsmannen säger att vi är rädda för attse verkligheten eftersom vi skäms. Det handlar ominlevelseförmåga och empati. Vi som ärförtroendevalda på olika nivåer kan lätt gömma ossbakom finansieringsdiskussionen. Jag delaruppfattningen att finansieringsprincipen är viktig,men det sker en prioritering i en kommun eller ettlandsting. Då prioriteras vissa saker före andra.Vi kan ta som exempel. Där har det varit endel diskussioner om prioritering av pengar. Vi har iminnet . Ändå beskriver att haninte känner sig prioriterad. Det skulle varaintressant att höra om har fler förslag tillförbättringar. Vad skulle vara den allra viktigastefrågan för dig om du skulle lägga fram ett förslag iriksdagen och i kommun?Linda belyser frågan om specialskolorna. Vad hadedet inneburit för dig om du inte hade fått gå påspecialskolan?Linda : Min skola har betytt mycket för mig.Det är den skolan som har lärt mig att tala. Hadejag inte fått gå i den skolan hade jag inte klaratmig så mycket som jag kan . Det är min erfarenhet.Erik : Det gällde vad som skulle varaviktigt att lägga fram förslag om.Att komma ut och träffa kompisar är viktigast ilivet. Då måste det först och främst finnas enfungerande färdtjänst utan - som det är -stora tidsramar. Ska man åka kl. 1 får man åka kl.3, och sedan kan man inte åka hem från kompiseneller discot senare än . Det är viktigt attfärdtjänsten fungerar så att det går att komma ut.När man väl har kommit ut är nästa problem att kommain. Går det inte att komma in på discot, fiket elleri affärerna och träffa sina kompisar blirsituationen i skolan svårare. Vad har man då attprata om? Man kan lätt bli ännu mer utstött eftersomman inte var på discot. Tillgängligheten ärviktigast.Kenneth (): Jag skulle vilja fortsätta påtemat hur vi påverkar och tar till vara den kunskapde funktionshindrade besitter. Jag riktar min frågatill Unga Synskadade och till 12-gruppen.Hur kan vi tillsammans föra en dialog så att vitar del av kunskaper så att beslutsfattare fattarrätt beslut?Det är ett jättebra förslag att gå via föreningar.Är kommunala handikappråd en plats för tanter ochfarbröder eller en plats för alla i samhället, ävende unga? Jag vill gärna ha en kommentar kring detta.Jag har en direkt fråga till . Jaghåller med om finansieringsprincipen till hundraprocent. Just nu tycker jag att det vore ännuviktigare att höra vad ni har för strategi för atthandikappfrågorna ska genomsyra det kommunalaarbetet. När jag själv var socialnämndsordförandeför handlade det om alla människorsansvar, att alla i en kommun har ett ansvar för atthandikappolitiken ska genomsyra arbetet. Jag skullevilja höra förbundets strategi för att gå från ordtill handling.Ordföranden: Det var tre frågor i en. Det är bra omvi försöker begränsa våra frågor så att alla hinnerställa sina frågor.Anna : Jag börjar med beslutsfattarna. Detär viktigt att sätta sig in i den situation denfunktionshindrade har. En enkel grej är att sätta påsig en ögonbindel och bege sig ut på stan. Dethandlar om den direkta förståelsen, att veta hur detkänns att ta sig ut på stan, åka tunnelbana. Detskulle vara bra för många.Den andra frågan handlade om att påverka genom attvara med i en förening eller organisation. Det ärviktigt att lyfta fram att det inte är alla somväljer att engagera sig på det sättet. Jag gjordedet inte själv förrän jag var över 20, och jag harhaft min synskada i princip hela mitt liv. Det kanockså vara så att man inte vill för att man tyckeratt det är jobbigt. Det är viktigt att lyfta framatt det måste finnas andra vägar än genom enorganisation.Sofie : Jag hakar på vad du från UngaSynskadade sade om att ha en bindel för ögonen. Jagkan ta samma liknelse om att inte ha talets förmåga,att ha en bindel för munnen, att kunna föra sintalan, att gå till affären och handla eller att intekunna göra sig förstådd i andra situationer. Barnmed språkstörningar, som jag representerar, haribland också svårigheter att förstå vad meningensäger, vad begreppen står för. Det kanske intefaller på plats, de behöver mer tid i mångasituationer.Hur ska den kunskapen läras ut? Det är svårt. Ettsätt att göra det är att besöka och ta kontakt meddem som arbetar med barnen . Det finns i dagspråkklasser och språkförskolor. Det finnsresurscenter, till exempel , som arbetar mycket med dessa frågor. Manska ta del av dem för att få en förståelse för dessabarn och ungdomar.Sedan var det frågan om kommunala handikappråd.Jag vet inte om det skulle vara ett alternativ. Jagställer samma fråga: Vill unga ingå i desammanhangen? Jag är tveksam. De kanske vill få utinformation om deras funktionshinder på annat sätt.Margareta : Jag finns på ,sektionen för socialtjänst. Jag känner också igenprojektet om alla nämnders ansvar. Jag kan dessvärrekonstatera att vikten av samhällsplanering harsjunkit tillbaka påKommunförbundet. Man jobbar inte lika bra somtidigare över sektorsgränserna. Det var så mycketannat som tog kraft på förbundet . Mendet har börjat vända. Vi har projekt på gång när detgäller god bebyggd miljö. Vi samarbetar med föratt utveckla bostadsområden så att tillgänglighetenökar och att individer kan vara självständiga ochklara sig utan personlig hjälp.Det finns brister, och det har varit en svacka.Men jag har intrycket av att är påväg att vända skutan och engagera sig mer i atthjälpa kommunerna i den planeringen.Marita Aronson (fp): Jag kommer frånGöteborgstrakten, och jag jobbade påBräcke Östergård, en rehabiliteringsinstitution förfunktionshindrade barn. När jag lyssnar på er frånolika handikapporganisationer är det precis sammafrågor som kommer upp . Egentligen har det intehänt någonting. Jag känner att det är samma bekymmersom jag upplever att föräldrar och barn hade . Vad har hänt ? Jag ställer frågantill och till . Vi ärsäkert på rätt väg, men varför går det såförskräckligt långsamt? Vi har fått LSS (lagen omstöd och service till vissa funktionshindrade), mendet är samma bekymmer. Vi ska öka tillgängligheten,men så sade vi också . Det fattades ettbeslut - tror jag - i atttillgängligheten skulle bli bättre. är det 2010som gäller. Vi skjuter fram målen hela tiden.Jag vill ställa en fråga till ,mamma. Vad tycker du att vi kan göra sompolitiker för att hjälpa föräldrar och barn bättre?Lars Lööw: Precis samma fråga ställde jag i förordettill den senaste rapporten till regeringen, fast jaghade ett ännu längre perspektiv frånhandikapprörelsen.I grunden är det samma frågor. Jag har försökt attförklara. har det svenskavälfärdssamhället utvecklats. Människor medfunktionshinder har också fått ta del avvälfärdsutvecklingen, men trots det står man utanförde naturliga mötesplatserna i samhället. Man stårutanför de demokratiska processerna. Man stårutanför en aktiv fritid. Man finns inte med i desammanhang där människor finns i övrigt. Någonstanstror jag att det beror på att vi har nöjt oss medatt jobba med att hitta individuella stödåtgärder åtmänniskor i stället för att se de brister istrukturerna som faktiskt finns.Jag har till och med sagt att vi har varit duktigapå att ge stöd, vilket har skapat ett högmod hososs. Det har gjort det ännu svårare för oss att sebristerna. Då hamnar vi i situationen att förklaravarför det var så svårt när manfattade beslut om lagen om handikappombudsmannen,när föreslog åtgärder motdiskriminering, att i riksdagsarbetet använda ordetfunktionshinder och diskriminering i samma mening.Det är lite detsamma som det jag var inne påinledningsvis, att vi inte riktigt orkar se attdiskriminering faktiskt förekommer även i destrukturer som vi har byggt upp. Vi måste våga sedet. Vi måste ta tag i allt det somHandikapputredningens slutbetänkande handlar om, attförändra strukturerna och våga se saker. Vi kan tillexempel gå tillbaka till en sak som sadehär om skolbyggnader och att bara se det här som enad hoc-situation. Då glömmer bort att detfaktiskt finns föräldrar som har funktionshinder,som stängs ute från föräldramöten. Skolbyggnaderanvänds också till andra saker. Där har ni säkert varit på mötenmed flera politiska partier . Men hurska era partikamrater som är funktionshindrade kunnadelta om man utgår från att man ska lösa det ad hoc-mässigt ? Därför måste vi ha en idé om attmänniskor är olika för att vi ska kunna förändrasaker. Den idén saknar vi i dag.Lars : Om man tittar på det här kan man sägaatt det var både bättre och sämre . Om mantittar på vad som möjligen kan sägas ha varit bättrevad gäller tillgängligheten var det så att det under70- och 80-talen till exempel byggdes bostäder sompå flera punkter var bättre och mer tillgängliga ändem som har byggts . Det har attgöra med förändring av lagstiftning och sådant. Dethar också funnits en tydlighet. Man kanske hartappat fokus på den här frågan. Det gäller ju alla.Det gäller beställare, ideella organisationer,byggföretag och så vidare. Det är en av de saker somman tittar på, de brister som finns. Det pågår tillexempel en utredning som ska se över lagstiftningen.När man tittar på tillgängligheten i stort kan mannog säga att kom många av de härfrågorna ur fokus. Det beror till stor del på attden ekonomiska krisen tog mycket av musten urpolitikerna. Den tog mycket av koncentrationen. Detgäller inte bara detta utan också flera andrafrågor. Det var det som var bakgrunden till att mansade 1997, när den här handlingsplanen utlovades,att det nu var dags att se över vad som hade gåttbra och vad som hade gått dåligt.Bemötandeutredningen fick i uppdrag att titta pådet, och de pekade just på den här dubblautvecklingen. Å ena sidan har vi LSS och rätten tillpersonlig assistans som fortfarande, än , ärunik i världen. Där har det varit höga ambitioner.Ingen kan egentligen påstå annat än att den innebären tydlig och kraftig ambitionshöjning. På andraområden finns det däremot faktiskt klara brister,och just tillgängligheten är ett sådant område, trorjag.Det var det som var bakgrunden till att manprioriterade så pass tydligt. För sex - åtta årsedan var ju inte diskrimineringsfrågorna särskiltmycket på tapeten. Det var inte något somdiskuterades med samma kraft som de senaste åren.Det har förändrats väldigt mycket. Det gäller intebara inom politiken. Jag vet att det också inomhandikapprörelsen fanns väldigt delade meningar omsynen på diskrimineringslagstiftningen. Men det harkommit mer och mer på dagordningen.Det är klart att i debatten och fokuseringen påvilka problem som finns har det skett en hel del desenaste åren. kan man helt klart peka påområden, till exempel föräldrars möjligheter tillstöd och kampen för det, som man måste ta tag i.Alla de här berättelserna är ju sanna. Det är detsom det är vårt uppdrag att jobba med både inomregeringen, , och i riksdagen.Sammantaget kan man säga att somhandlingsplanen har verkat har det hänt en hel del,men det är mycket som återstår.Annica : Vi sitter i den situationen att viska välja skola. Det vi då först och främst tänkerpå är att när inte den här specialskolan eller dehär resurserna finns i den egna kommunen skulle detvara önskvärt att man kunde söka till andra kommuneroch vara i samma kösystem på något sätt. finnsinte den möjligheten. Jag har ringt runt och hörtmig för. De har inga platser. De tar först ochfrämst bara emot kommunens barn. Då tycker jag attdet vore väldigt bra att samla detta med resurseroch specialskolor på de skolor och klasser som redanfinns ute i kommunerna. Därmed kan man samlaexperterna på ett och samma ställe eller i alla fallha dem i vissa kommuner. Vi sitter i det lägetatt är ensam i hela kommunen med det behovsom hon har. Därför skulle det vara önskvärt attkunna söka till andra kommuner. Problemet är inteatt få pengar. Det har vi fått ja till. Problemet ärjust att vi inte får några platser.Sedan tycker jag också att man ska försöka få framdet här med logopeder. Det behovet är ju stort. Tal-och språksvårigheter har ökat mer och mer. Man måstelyfta fram detta med talpedagoger och logopeder. har vi ingen logoped i hela kommunen. Vi fårsitta och åka in till . Dessutom harvi det här med habilitering för tal- och språkstördabarn. Det har kommit till att vi får använda ossav kuratorerna, vi föräldrar. Men den hjälp som viockså behöver är logopeder. Då ska vi gå till ettannat ställe, privat, och söka det. Önskvärt vore omman kunde använda sig av logoped även när det gällerhabiliteringen, men det har man inte rätt till omman har tal- och språkstörning.En annan viktig sak är att öka förståelsen hosallmänheten och i skolan, att gå ut med informationom detta: Vad är en tal- och språkstörning? Vad harman för problem? Det är inte bara talet utan ocksåså mycket annat som följer med de svårigheter somman har.Ordföranden: Då lämnar jag ordet till . Varsågod!Kerstin (): Tack! Jag vill börja medatt tacka för den här dagen även om jag tycker attdet har varit lite väl vuxendominerat faktiskt. Dåmenar jag inte mamma, för du företräderEmilie, som du gjorde alldeles nyss.Jag skulle vilja lämna det här medhandlingsplaner, utredningsplaner, utvecklingsplaneroch allt sådant och fråga omindividen. Jag tyckte att du, , beskrev det härmed larmknappen väldigt bra, alltså vad kommunensade och vad sade och sedan pekade de påvarandra. Då har jag en fråga. Jag hade tänkt varalydig och bara ställa frågan till en, men alla andrahar ställt till flera, så då gör jag det också. Jagställer min fråga både till och tillhandikappombudsman . Först till : Härvar det tydligen tidningarna som fick gå in. Vad hardu för erfarenhet av detta som individ? Vart ska manhöra av sig när det är någonting som inte funkar?Den frågan vill jag ställa till också. Hardu ett råd där? Vart ska man ringa? Vart ska man gå?Vem ska man skriva till? Vad gör man när man somindivid inte får den hjälp man behöver?Erik : Det där med larmet hände när jagvar tolv . Då var det så att jag sade tillmin arbetsterapeut att jag behövde ett larm så attjag kunde säga när jag behövde hjälp, om jag börjadehosta eller någonting. Det var självklart, både frånkommunen och . De sade att det inte varnågot större problem. Kommunen betalar för närassistenten behöver hjälp och för närsjälva personen behöver hjälp. menadeatt det här var hjälp till assistenten och kommunenmenade att det var hjälp till mig. Båda sade att deandra skulle betala. Så var det.Då ringde mina föräldrar och snackade med dem ochsade att om det inte blir ett beslut snart kommer viatt ta kontakt med medierna. De skrattade lite ochsade att så säger alla. Men var det storalöpsedlar i varje kiosk: - varför gör ni såhär, ? behöver ett enkelt larm. Då blevdet fart. Då tog det , och sedan hade jaglarmet. Då sade de att medierna absolut inte hadenågot med saken att göra, men det kan man ju tro vadman vill om.Lars Lööw: Jag hoppas ju att vi får en lagstiftningsom gör att man i större utsträckning kan vända sigtill . Jag hoppas och tror påett skydd mot diskriminering som blir verkningsfulltoch som i grunden ger individen ett skydd motdiskriminering och övergrepp. Det andra jag villsäga är att jag inte tycker att man ska hålla på ochdela upp ett ansvar efter enstaka egenskaper hosindividen. I grunden måste ansvaret ligger hostillsynsmyndigheterna. De måste ta sitt ansvar ochjobba med de här frågorna på ett bra sätt. De måsteockså självklart inse när deras redskap inte ärtillräckligt bra och uppmärksamma riksdag ochregering på det.Skolverket har till exempel försökt en del. Meneftersom bara haft en tillsyn som harutgått från lagligheten, inte lämpligheten, har maninte kunnat nå hela vägen. Där måste vi komma vidareför att få en styrka i tillsynen, för att det skabli meningsfullt ibland att vända sig till dentillsynsmyndigheten. Tillsynsmyndigheterna måste fåett tydligt utpekat ansvar och skaffa sig kunskap omlivsvillkoren för människor med funktionshinder.Jag hoppas till exempel att ni nästa gång ni haren offentlig utfrågning här, det är ett litet tips,har samlat de fjorton sektorsmyndigheterna, somockså väldigt ofta är tillsynsmyndigheter. Då kan vihöra hur de har gjort för att tackla de härfrågorna och vad de ser för brister i regelverketmed utgångspunkt från ett funktionshinderperspektivoch även barn med funktionshinder. Det tycker jagskulle vara viktigt för att sätta press i de härfrågorna. Man måste kunna vända sig till detillsynsmyndigheter som finns och få hjälp att fåden rätt man har. Det finns en del grundläggandeproblem med lagtrots och domstolstrots. Vi måsteuppmärksamma dem och försöka hitta vägar för attlösa dem.Nu måste jag springa i väg och övertyga de härinformationscheferna. får väl svara på frågorom det är någonting.Ordföranden: för det. Vi har nog bara tid meden fråga till, tror jag. Då går ordet till MargaretaIsraelsson. Varsågod!Margareta (): Jag har suttit och retatupp mig lite, både som politiker och som gammallärare men också som förälder, på det faktum att mankan hitta på aktiviteter i skolan som helt ställervissa utanför. Jag kan inte riktigt förstå det. Jagtänker mig en skola där man bestämmer att nu skaalla bada herrbastu. Sedan säger man att det bliralldeles för dyrt om vi ska öppna dambastun också.Vi skulle ju aldrig acceptera det.Då tänker jag på det ansvar som finns förbarnkonventionen. Jag vet att man frånBarnombudsmannens sida har jobbat väldigt mycket medatt föra ut det här närmare barnen ute i kommunerna.Så jag skulle vilja fråga : Hurarbetar ni för att, så att säga, lyftabarnkonventionen och barnens rätt så att detverkligen handlar om alla barns rätt.Margareta : Det där är en fråga som ligger påsektionen för kultur och fritid hos oss påKommunförbundet. Man försöker jobba med att få utbarnperspektivet när det handlar om kultur- ochfritidsfrågor. Det genomsyrar också andraverksamheter: skolsidan och den sida som jagrepresenterar, . I samband med kurser,konferenser och andra kontakter, till exempelskriftliga kontakter, med kommunerna lyfter vi framde här frågorna.I socialtjänstlagen är det här en stor fråga. Närman ändrade lagen, det trädde i kraft ,lyfte man upp det här med barnperspektivetordentligt, och det har vi gått ut med i kurser ikommunerna. Det har varit ungefär 5 000 deltagarefrån den kommunala . Där har vi blandannat lyft fram barnperspektivet, och det ska vifortsätta med.Ordföranden: för det! Klockan är , ochdet är den tid som vi har satt ut för att avslutaden här offentliga utfrågningen. Det fanns flerafrågeställare, jag är medveten om det. Men vi skahålla tidsschemat, så jag ska tacka alla er som harkommit hit och medverkat och bidragit med er kunskapoch era synpunkter. Dem tar vi naturligtvis med ossi det fortsatta beredningsarbetet när det gällerdels skrivelsen om utvärdering av handikapplanen,dels också i det breda fortsatta arbetet när detgäller att utveckla handikappolitiken.Jag vill också berätta att ibankhallen inviger talmannen en utställning som jagtror heter Barntåget. Det är en del av deteuropeiska . Jag tycker att alla ni somhar möjlighet ska besöka den invigningen och se denutställning som just turnerar i och som rörde här viktiga frågorna.Tack ska ni ha för att ni har kommit hit!Utfrågningen är avslutad.