bet · GQ01KU26 · 2003-02-13 00:00:00 — Annanverksamhet som kan vara stötande ur ettannat etiskt perspektiv är vissadjurförsök eller transplantationer avdjurorgan till människor. Frågan när detgäller samvetsklausul är hur Sverigeskall tillämpa , somredan är en del av svensk lagstiftning.BakgrundRegeringen beslutade att tillsättaen utredning (dir. 1993:48) om ensamvetsklausul i högskoleutbildningen.Den särskilde utredaren hade till uppgiftatt mot bakgrund av högskolereformenutreda frågan hur studenternas rätt attav religiösa, etiska eller andra skälvägra delta i vissa obligatoriskautbildningsmoment kunde tillgodoses ihögskoleförordningen. Som exempel nämndesstudenter på barnmorskelinjen som nekatsdispens från den obligatoriska kursen iinsättning av spiral. Skälen till ensådan vägran kunde vara religiösa elleretiska. En vägran kunde innebära attstudenten inte blev godkänd påutbildningen och alltså inte fick ut sittexamensbevis.Utredningen om en samvetsklausul ihögskoleutbildningen lade fram sittbetänkande 1994 (SOU 1994:84). Utredarenframhöll att frågan om behovet av ensamvetsklausul egentligen handlar om attgöra en rimlig avvägning mellansamhällsintressena och respekten förstudenters etiska och religiösaåskådningar. Enligt utredaren taladesammantaget övervägande skäl för att inteinföra någon samvetsklausul inomhögskoleutbildningen. Utredaren föreslogdock att det skulle införas en möjlighetatt hos beslut som innebär attstudenten fått avslag på sindispensansökan. Den av utredningenföreslagna ändringen genomfördes år 1996.Tidigare behandlingUtbildningsutskottet behandlade våren1994 flera motioner vari ifrågasattesinförandet av en s.k. samvetsklausul ihögskoleutbildningen som innebär att enstuderande av samvetsskäl kan befriasfrån att delta i vissa utbildningsmoment(bet. 1993/94:UbU16, rskr. 1993/94:308).En majoritet av utbildningsutskottet togavstånd från att införa en bestämmelsesom innebär att studenter kan vägra attgenomgå ett obligatoriskt kursmoment avreligiösa, etiska eller andra skäl.Den fråga som motionärerna väckte varenligt majoritetens mening av mycket storprincipiell vikt. Utbildningsutskottetsgrundläggande uppfattning var att varjepatient som söker hälso- och sjukvårdalltid skall vara säker på att få denvård och behandling som situationenkräver. Han eller hon skall varagaranterad att bli behandlad av personalsom är utbildad och kompetent att skötauppgiften. Alla vårdsökande skall kännasig förvissade om att personalen handlarenligt vetenskap och beprövad erfarenhetoch följer gällande föreskrifter. Dennaprincip ställer naturligtvis höga krav påde patientorienterade utbildningarna. Föratt vårdpersonal skall erhålla denutbildning och kompetens som samhälletfordrar får det i princip inte finnasutrymme för en student att vägra genomgåett obligatoriskt kursmoment.Utbildningsutskottet erinrade om attriksdagen tidigare i samband medutformningen av barnmorskeutbildningenbehandlat frågan om ett eventuelltinförande av samvetsklausul med hänsyntill sjukvårdspersonalens etiskaövertygelse (bet. 1986/87: SoU5). Någonsamvetsklausul hade emellertid inteinförts och yrkesverksam personal saknadelagstadgad rätt att t.ex. slippa medverkavid aborter. hadeunder hand erfarit att problemen föreföllvara av ringa omfattning. Det fannsenligt utskottets mening förutsättningaratt i det enskilda fallet nåtillfredsställande lösningar påkonflikten mellan utbildningens krav ochden etiska övertygelsen.Utbildningsutskottet kunde i sammanhangetpeka på att, enligt Socialstyrelsensallmänna råd för sjukvårdspersonal, bordepersoner, som på etiska, religiösa ellerandra grunder inte kan acceptera attabort utförs, inte delta i abortvården avhänsyn till den abortsökande kvinnan.Enligt utbildningsutskottets bestämdamening borde en samvetsklausul ihögskoleutbildningen i enlighet med vadsom anförts i beslutadeutredningsdirektiv inte komma i fråga.Utbildningsutskottet föreslog etttillkännagivande till regeringen omdetta.Socialutskottet framhöll ibetänkande 1994/95:SoU21 att frågan omsamvetsklausul utretts (SOU1994:84). Med hänsyn härtill varsocialutskottet inte berett atttillstyrka ett motionsyrkande om ensamvetsklausul innebärande attvårdpersonal skall ha möjlighet att avståfrån deltagande i forskning ochtransplantationsverksamhet där vävnadfrån aborterat används.Våren 2002 avstyrktekonstitutionsutskottet motionsyrkanden(kd) motsvarande det nu aktuella (bet.2001/02:KU15 s. 87 f.). Utskottethänvisade till att frågan om införande aven samvetsklausul inom sjukvården ochhögskoleutbildningen tidigare varitföremål för ingående bedömningar inomriksdagen och av en offentlig utredning.Det hade befunnits att övervägande skältalade mot att införa sådanasamvetsklausuler. Utskottet var inteberett att göra någon annan bedömning.Utskottets ställningstagandeUtskottet har inte funnit nyaomständigheter som talar för en annanbedömning än den utskottet tidigaregjort. Motion Ub495 yrkande 1 (kd)avstyrks.Förbud mot rasistiska organisationer,m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden en motion(mp) om förbud mot rasistiskaorganisationer. Vidare avstyrks medhänsyn till vidtagna åtgärder m.m. ettmotionsyrkande (fp) om åtgärder mot detpolitiska våldet.Jämför reservation 5 (fp). Särskiltyttrande 1 (kd).MotionernaGustav och (båda mp) begär i motion K322ett förbud mot rasistiska organisationer.Enligt motionärerna visar utredning efterutredning att är ett av de länderi som har mest problem medhögerextremism och vardagsrasism. Densvenska högerextremismen är i hög graduppbyggd kring det faktum att den ärlaglig. Motionärerna ifrågasätter om detär samhällets sak att garantera människorrätten att organisera sig för att samlasbakom kravet att utrota andra människor.Varje samhälle har en naturlig gräns försin organisations- och yttrandefrihet.Organisationsfrihet för rasisternakränker svenskars med utländskbakgrund frihet att fritt röra sig, attslippa vara rädda och ibland också denprimära rätten till liv. Ett förbud ochökad upplysning och information måste gåhand i hand. Motionärerna ifrågasätteratt ett förbud mot rasistiskaorganisationer skulle innebära en sämrekontroll. Motionärerna framhåller att detkommer att bli svårt att dra gränsermellan vilka organisationer som blirolagliga och vilka som måste betraktassom legala. Varje ny lag innebär dockgränsdragningsproblem. Risken för att ettförbud mot rasistiska organisationerskulle öppna för ytterligare förbud vägerenligt motionerna inte tungt.Helena m.fl. (fp) begär imotion K385 att regeringen skall ta itumed det politiska våldet (yrkande 10).Motionärerna säger sig vara bekymradeöver de senaste årens utveckling när detgäller brott med rasistiska, nazistiskaoch antisemitiska förtecken. Attmänniskor skräms till tystnad kan enligtmotionen aldrig accepteras. Närdemonstranter missbrukar demonstrations-och yttrandefriheten på det sätt somskett i är det inte baraett angrepp mot dem som drabbades avvandaliseringen utan också en attack motdemokratin. Det odlas enligt motionen envåldsromantik och en tro på attutomparlamentariska aktioner äröverlägsna den representativa demokratin,som får legitimera direktantidemokratiska handlingar. Det är allademokraters uppgift att reagerakraftfullt när den extrema högern och denyttersta vänstern gör gemensam sak.BakgrundEnligt 2 kap. 1 § 5 regeringsformen ärvarje medborgare gentemot det allmännatillförsäkrad föreningsfrihet, dvs.frihet att sammansluta sig med andra förallmänna eller enskilda syften.Föreningsfriheten får enligt 2 kap. 14 §begränsas endast såvitt gällersammanslutningar, vilkas verksamhet är avmilitär eller liknande natur ellerinnebär förföljelse av folkgrupp av vissras, med viss hudfärg eller av visstetniskt ursprung.Sverige ratificerade om avskaffandet av allaformer av rasdiskriminering (SÖ 1971:40).Konventionen syftar till faktiskjämlikhet mellan människor utanåtskillnad på grund av ras, hudfärg ellernationellt eller etniskt ursprung.Konventionsstaterna har åtagit sig attförbjuda och med alla lämpliga medel,däribland den lagstiftning somomständigheterna påkallar, göra slut pårasdiskriminering från personers,gruppers eller organisationers sida(artikel 2 1 d). Staterna skall, i syfteatt avskaffa rasdiskrimineringen och medvederbörligt beaktande av de principersom omfattas av den allmänna förklaringenom de mänskliga rättigheterna och av derättigheter som uttryckligen anges iartikel 5, bl.a. olagligförklara ochförbjuda organisationer och organiseradoch annan propaganda som främjar ochuppmanar till rasdiskriminering samtförklara deltagande i dylikaorganisationer eller dylik verksamhet somen brottslig handling, straffbar enligtlag (artikel 4 b). I artikel 5 nämnsbl.a. rätten till åsikts- ochyttrandefrihet samt till församlings- ochföreningsfrihet i fredligt syfte.Ett förslag till lagstiftning riktadmot rasistiska organisationers verksamhetlades fram av Utredningen föråtgärder mot etnisk diskriminering ibetänkandet Organiserad rasism (SOU1991:75). Utredningen föreslog en nybestämmelse i avseendeorganiserad rasism och stöd åtorganiserad rasism. Enligt förslagetskulle det göras straffbart att delta i,bilda eller stödja en sammanslutning som,genom att medverka i eller uppmana tillbrottslighet som innebär våld, hot ellertvång, måste anses förfölja folkgruppeller annan sådan grupp av personer pågrund av ras, hudfärg, nationellt elleretniskt ursprung eller trosbekännelse.Motsvarande bestämmelse föreslogs införasi tryckfrihetsförordningen.Regeringen gjorde bedömningen attutredningens förslag inte bordegenomföras (prop. 1993/94:101 s. 23) ochanförde bl.a. att det kunde förutsesstora svårigheter i bevishänseende. Desammanslutningar som förslagetsstraffbestämmelse tog sikte på torde intevara registrerade och kan lätt ombildas.I praktiken torde det vara fråga om löstsammansatta grupperingar utan någonegentlig organisationsstruktur.Svårigheten att tillämpa de aktuellabestämmelserna kunde enligt regeringenleda till att bestämmelserna blirineffektiva och därigenom utgör ettdåligt hjälpmedel i kampen mot rasismen.En rasistisk organisation kan nämligenoförtjänt komma att uppfattas som godkändi samhället i fall då inget rättsligtförfarande inleds eller, om så sker,detta inte leder till fällande dom.Ytterligare en aspekt var enligtregeringen att det är svårt att utformastraffbestämmelser av den typ utredningenföreslagit utan att eftersättagrundläggande rättssäkerhetskrav somförutsebarhet och avgränsning av detstraffbara området. Som hade påpekatsfrån ett flertal remissinstanser fannsdet i en rad hänseenden betydandeosäkerhet om den närmare innebörden av deföreslagna straffbestämmelserna.Osäkerheten gällde både vilkasammanslutningar som bestämmelsen skullevara tillämplig på och vilken befattningmed sammanslutningen som var avsedd attmedföra ansvar. Eftersom de föreslagnastraffbestämmelserna skulle föra med sigen inskränkning av den grundlagsfästaföreningsfriheten talade detta medsärskild styrka mot förslaget.Kommittén om straffansvar förorganiserad brottslighet, m.m. avlämnadei betänkandet Organiseradbrottslighet, hets mot folkgrupp, hetsmot homosexuella, m.m. - straffansvaretsräckvidd (SOU 2000:88).En av kommitténs huvuduppgifter var attöverväga om det borde införas ettstraffansvar för aktivt deltagande -t.ex. finansiering av verksamheten ellerupplåtelse av lokal - i en sammanslutningsom har brottslighet som ett väsentligtinslag i sin verksamhet. Däremotavvisades i direktiven ett straffansvarför själva medlemskapet i organisationer.Enligt direktiven skulle en sådankriminalisering utgöra ett alltför stortingrepp i föreningsfriheten, och dessutomskulle den komma att träffa förfarandensom helt saknar straffvärde. Kommitténdiskuterade förutsättningarna för enutvidgad kriminalisering av aktivtdeltagande i eller stöd tillsammanslutningar där allvarligbrottslighet förekommer och gjordedärefter bedömningen att en sådanutvidgning inte borde genomföras.Kommittén pekade dock på en lösning sominnebär att det införs särskildastraffbestämmelser, som direkt tar siktepå just de förfaranden som borde omfattasav en utvidgning av det straffbaraområdet. En konkret modell för utvidgningav det kriminaliserade områdetutarbetades. Enligt denna modell skulledet i tas in en ny paragraf,som riktar sig mot personer i ledandeställning i en sammanslutning därallvarlig brottslig verksamhet förekommeroch mot dem som lämnar stöd till en sådansammanslutning. Kommittén ansåg dock inteatt en sådan kriminalisering bordeinföras. Bestämmelserna skulle närmastkomma att utgöra kompletteringar avnuvarande regler om medverkan,förberedelse och stämpling till brott ochskulle följaktligen få ett förhållandevisbegränsat tillämpningsområde.Bestämmelserna skulle vidare varaförknippade med svårigheter ibevishänseende, och vissatillämpningsproblem kunde förutses.Sammantaget betydde problemen att detkunde befaras att bestämmelserna inteskulle bli särskilt effektiva. Vidarefanns det enligt kommittén en risk föratt vissa organisationer som verkartämligen öppet skulle välja att övergåtill "underjordisk" verksamhet eller ivart fall försöka organisera sig så attdet blir svårt att identifiera personermed ledande ställning i organisationen.En kriminalisering enligt modellenskulle enligt kommitténs bedömning inteinnebära en sådan begränsning avföreningsfriheten som förutsätter enändring i regeringsformen. En fråga isammanhanget var emellertid om en sådankriminalisering ändå skulle kunna medföraatt möjligheten till politiskopinionsbildning inskränktes på ettotillbörligt sätt. I direktiven tillutredningen hade konstaterats att detinom miljörörelsen och fredsrörelsenfinns grupper som för att uppnå politiskamål som i och för sig är accepterade iett demokratiskt samhälle använder sig avmetoder som är brottsliga och genomförsina aktioner i organiserad form. Även omde brottsliga gärningarna som sådanagivetvis måste beivras kunde det enligtdirektiven inte komma i fråga att ingripamot deltagandet i eller stödet tillsådana organisationer i och för sig. Justett sådant ingripande skulle innebära attmöjligheterna till politiskopinionsbildning skulle kringskäras påett sätt som är oacceptabelt i ettdemokratiskt samhälle. Enligt kommitténkunde det inte gärna komma i fråga attutforma straffbestämmelserna på ettsådant sätt att skillnad skulle görasmellan olika sammanslutningar beroende påvilka mål de vill uppnå med de brottsligaaktiviteterna. Kommittén ansåg attövervägande skäl talade mot att införa dediskuterade lagbestämmelserna. Kommitténgjorde bedömningen att någon utvidgninginte borde ske av det kriminaliseradeområdet såvitt gäller deltagande i ellerstöd till de sammanslutningar där detförekommer allvarlig brottslighet.Kommittébetänkandet har legat tillgrund för regeringens förslag ipropositionen Hets mot folkgrupp m.m.(prop. 2001/02:59). Frågan om det börinföras ett utvidgat straffansvar föraktivt deltagande i en sammanslutning somhar brottslighet som ett väsentligtinslag i sin verksamhet behandlades intei propositionen.Säkerhetspolisens verksamhet förförfattningsskydd har enligtverksamhetsberättelsen inriktatspå inhemska grupper och nätverk samtenskilda individer som genom sitthandlande visat att de är beredda att tatill våld eller hot i syfte att nåpolitisk eller som kan befarasstödja sådana aktiviteter. Det gällerfrämst personer med koppling till Vitmakt eller den autonoma miljön.Antalet anmälda brott med ideologiskkoppling till vit makt-miljön ökademellan 1999 och 2000 från 1 331 till 2092. Ökningen avsåg mest hets motfolkgrupp, skadegörelse och olaga hotmedan antalet våldsbrott visade ensvagare ökning. Antalet anmälda brott avantifascister och övrig vänster var 383år 2000 mot 1997. varmisshandel det tredje vanligaste av deaktuella brotten, efter klotter ochskadegörelse.Enligt verksamhetsberättelsen hade varfemte till sjättekommunalnämndsordförande övervägt attlämna sitt uppdrag på grund av inträffadehot. tillsattes inomRegeringskansliet en arbetsgrupp mot våldoch hot mot politiker. I november 2002presenterades handboken motdemokratin och broschyren Hot och våldmot politiker. Broschyren är tänkt somett stöd till den förtroendevalde omdenne skulle utsättas för enhotsituation.Enligt budgetpropositionen för (prop. 2002/03:1 utg. omr. 4) prioriterasbl.a. att polisen skall utveckla sinförmåga att bekämpa våldsbrott och brottmed rasistiska eller främlingsfientliga,antisemitiska och homofobiska inslag (s.18). Regeringen framhåller (s. 29) attordningsstörningar och våld av det slagsom förekom vid iGöteborg utgör ett hot mot demokratin iflera avseenden. Sådana angrepp hotar atthindra demokratiskt valda företrädare attmötas, och de hotar att hindrademokratiska organisationer från attanordna demonstrationer eller på annatsätt uttrycka åsikter. Dessutom kanangreppen leda till att människor skadas,egendom förstörs och samhället kännsotryggare. Enligt propositionen skallpolisen och rättsväsendets övrigamyndigheter ha goda möjligheter och enhög beredskap att effektivt kunnaförebygga och bekämpa allvarligaordningsstörningar.I budgetpropositionen (utg.omr. 1 s.16) redovisas också att det under2000-2002 genomförts ett långsiktigtutvecklingsarbete för den svenskafolkstyrelsen - Tid för demokrati.Avsikten med utvecklingsarbetet har varitatt utveckla medborgarnas aktivadeltagande i de politiskabeslutsprocesserna och i samhället iövrigt. Ambitionen har varit att nåsådana grupper som vanligen inte nås idemokratiutvecklingsarbetet Under 2000genomfördes ett nationellt rådslag omdemokrati och delaktighet, och bidrag harlämnats till projekt förutvecklingsarbete för den svenskafolkstyrelsen. En utvärdering avutvecklingsarbetet aviserades. Regeringenavser att med beaktande av resultatet avutvärderingen överväga hur det fortsattastödet för demokratiutveckling skall varaorganiserat.Göteborgskommittén hade som uppgift attgöra en kartläggning och analys avhändelserna i samband med iGöteborg . Medutgångspunkt i den analysen och ierfarenheter av liknande evenemang hadekommittén att överväga och föreslååtgärder som med behållen respekt fördemonstrationsfriheten kan leda till attallvarliga ordningsstörningar kanförebyggas. Kommittén redovisade sittarbete i betänkandet 2001 (SOU2002:122). Enligt kommittén kanprotesterna i inte enbart sessom ordningsfrågor som skall hanteras medpolisiära insatser. En analys av debakomliggande orsakerna visar att detframför allt handlar om frågor som barakan lösas politiskt inom de demokratiskastrukturerna. När det politiskaengagemanget liksom den politiska arenanförändras krävs nya kanaler för dialogoch påverkan. Dagens nya rörelser präglasav en mångfald av åsikter, ett icke-hierarkiskt nätverk, avsaknad av visionenom den stora samhällslösningen,engagemang i de konkreta orättvisorna ivärlden samt ett växande medieberoende.Upparbetade kanaler, t.ex. traditionellafolkrörelser och politiska partier,fångar inte alltid upp de nya rörelsernasuttryckssätt. Kommittén betonar vikten avden politiska dialogen i form av samtaloch andra kanaler för påverkan ochdeltagande i det demokratiskabeslutsfattandet. Kommittén konstateradebrister rörande polisens insatser för attförebygga och bekämpa allvarligaordningsstörningar och föreslog en radförbättringar. Kommittén föreslog ocksåatt det införs ett förbud mot maskeringvid demonstrationer och andra liknandesammankomster.Tidigare behandlingRiksdagen behandlade utförligt frågor omrasistisk brottslighet under våren 1994med anledning av ett regeringsförslag omåtgärder mot rasistisk brottslighet ochetnisk diskriminering i arbetslivet(prop. 1993/94:101, bet. 1993/94:JuU13).Justitieutskottet, som tillstyrkteregeringens förslag, delade regeringensbedömning att omavskaffande av alla former avrasdiskriminering inte innebär en absolutplikt att lagstifta om ett sådant förbud,utan att varje stat har rätt att självbestämma vilka metoder som skall användasför att uppfylla konventionens syfte. Densvenska lagstiftningen uppfylldekonventionens krav, eftersom den medföratt varje yttring av rasism är förbjuden,vilket i praktiken tvingar organisationersom främjar rasdiskriminering tillpassivitet. Med hänvisning till bl.a.svårigheter att upprätthållagrundläggande rättssäkerhetskrav vadgäller förutsebarhet och avgränsning avdet straffbara området avstyrktejustitieutskottet motioner om förbud motrasistiska organisationer. År 1996vidhöll justitieutskottet denna bedömning(bet. 1995/96:JuU14).Konstitutionsutskottet behandlade ibetänkande 1996/97:KU14 bl.a. en motionom kriminalisering av den som deltar ieller lämnar stöd till sammanslutning somägnar sig åt rasistisk förföljelseantingen genom att ligga bakom elleruppmana till allvarliga brott. Utskottetansåg att borde vidhålla sintidigare bedömning i fråga om förbud motrasistiska organisationer m.m. ochavstyrkte motionen.Konstitutionsutskottet avstyrkte medhänvisning till ett aviseratutredningsarbete i betänkande1997/98:KU32 en motion om ändringar iregeringsformen som syftade till attkunna kriminalisera enskilds deltagande iorganiserad brottslighet.Våren 2000 avstyrkte utskottet ettliknande motionsyrkande med hänvisningtill arbetet i Kommittén om straffansvarför organiserad brottslighet m.m. (bet.1999/2000:KU11).Våren 2002 behandlade utskottet återfrågan (bet. 2001/02:KU15 s. 82).Utskottet hänvisade till att Kommittén omstraffansvar för organiserad brottslighetm.m. redovisat resultatetav sitt arbete (SOU 2000:88). Kommitténansåg efter ingående överväganden att detinte borde ske en utvidgning av detkriminaliserade området såvitt gällerdeltagande i eller stöd tillsammanslutningar där det förekommerbrottslighet. Remissbehandlingen avutredningens betänkande ledde inte tillatt regeringen gjort någon annanbedömning. Mot bakgrund av att frågannyligen utretts var utskottet inte berettatt ställa sig bakom ett tillkännagivandetill regeringen i kriminaliseringsfrågan.En reservation (kd) avgavs.Utskottets ställningstagandeUtskottet anser liksom vid tidigareställningstaganden att bl.a.svårigheterna att upprätthållagrundläggande rättssäkerhetskrav vadgäller förutsebarhet och avgränsning avdet straffbara området för med sig attett förbud mot rasistiska organisationerinte bör införas. Motion K322 (mp)avstyrks.När det gäller frågan om det politiskavåldet delar utskottet självfalletmotionärernas uppfattning om vikten avatt våldsromantik och antidemokratiskahandlingar motverkas. Blandprioriteringarna för polisen ochrättsväsendet i övrigt ingår attförebygga och bekämpa brott medrasistiska och främlingsfientliga inslagliksom sådana händelser som inträffadeunder i våren 2001.Företeelserna måste emellertid motverkasockså i andra sammanhang. Det är enligtutskottets mening bl.a. angeläget attfrämja ett aktivt deltagande i depolitiska beslutsprocesserna inom ramenför den representativa demokratin. Ettsådant långsiktigt utvecklingsarbete harskett i projektet för demokrati.Enligt utskottets mening är etttillkännagivande till regeringen i fråganinte påkallat. Utskottet avstyrker motionK385 yrkande 10 (fp).Negativ föreningsfrihetUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden ettmotionsyrkande om förstärkning av dennegativa föreningsrätten.Jämför reservation 6 (m, fp, kd, ochc).MotionenI motion K379 av m.fl. (m)begärs ett förslag om ändring avregeringsformen vad gäller den negativaföreningsfriheten (yrkande 13).Motionärerna anser att det med rätten attansluta sig till en förening rimligenockså borde följa en rätt att utansanktion utträda ur en förening, men atten sådan rätt är långt ifrån given mednuvarande regelsystem. Enligtmotionärerna förekommer det fortfarandeatt en facklig organisation nekar ellerställer upp hinder när en medlem önskarutträda. På samma sätt kan det uppståsvårigheter när ett arbetsgivareförbundit sig att endast anställapersoner med viss facklig tillhörighet.Det förekommer enligt motionen ocksåpåtryckningar på arbetsgivare attacceptera kollektivavtal.