bet · GQ01KU23 · 2003-04-28 00:00:00 — JO haräven riktat kritik mot bristande dokumentation avbeslutsunderrättelse (JO 1995/96 s. 348) och mot attbeslut inte har meddelats part skriftligen trots attparten begärt detta (JO 1994/95 s. 388).Vid behandling avregeringens skrivelse 2000/01:151 behandladeutskottet bl.a. en motion i vilken det föreslogs attförvaltningslagen borde ändras så att myndigheternaåläggs att underrätta den sökande skriftligen om detbeslut som fattats med anledning av hans ellerhennes ansökan (bet. 2001/02:KU24). Utskottet ansågdet inte motiverat att ändra bestämmelserna iförvaltningslagen. Utskottet avstyrkte motionen.DröjsmålEnligt 7 § förvaltningslagen skall varje ärende därnågon enskild är part handläggas så enkelt, snabbtoch billigt som möjligt utan att säkerheteneftersätts. Vid handläggningen skall myndighetenbeakta möjligheten att själv inhämta upplysningaroch yttranden från andra myndigheter om sådanabehövs. Myndigheten skall sträva efter att uttryckasig lättbegripligt. Även på andra sätt skallmyndigheten underlätta för den enskilde att ha medden att göra.I propositionen om ny förvaltningslag framhölldepartementschefen att reglerna i 7 § närmast är avmålsättningskaraktär. Frågan om snabb handläggningägnades särskild uppmärksamhet under förarbetena.Konstitutionsutskottet uttalade följande (bet. KU1985/86:21 s. 9):Detta är en central fråga för de enskildamänniskorna men även för myndigheterna. Ombehandlingen i många ärenden drar ut skapaslätt stora ärendebalanser. Myndigheterna får då ägnaen hel del tid åt att besvara förfrågningar om deärenden som väntar på avgörande. Inte sällanuppkommer dubbelarbete genom att ärendena måsteläsas in av olika handläggare. Det är dock denenskilde som blir hårdast drabbad av attärendehandläggningen drar ut . Att iovisshet behöva gå och vänta på ettmyndighetsbeslut som kanske gäller frågor som haravgörande betydelse för en persons ekonomiska ellerpersonliga förhållanden kan förorsaka otrygghet ochpersonligt lidande, kanske också ekonomiskaförluster. Det gäller här inte en ren servicefrågautan handlar i hög grad också om den enskildamänniskans rättssäkerhet.JO framför i förekommande fall kritik mot olikamyndigheter för dröjsmål och långsam handläggning avsärskilda ärenden. Av justitieombudsmännensämbetsberättelser framgår att JO under perioden1999/2000-2002/03 har tagit upp frågan om dröjsmåloch/eller långsam handläggning 18 gånger. För attåskådliggöra betydelsen av snabb handläggning kanerinras om ett fall (JO 1989/90 s. 319) där JOriktade kritik mot handläggningen av ett ärende hoslänsstyrelsen om byggnadsminnesförklaring för attdet hade dröjt mer än från det attberedningen av ärendet var avslutad tills beslutmeddelades. I fråga om tidsfrist vid överlämnande avskrivelse med överklagande och övriga handlingartill överklagandeinstansen anser JO, med hänvisningtill 7 § förvaltningslagen, att det bör ske inom envecka efter det att överklagandet kom in tillmyndigheten, försåvitt inte omprövning företas(beslut av JO , dnr 3528-2002).I ett mål i (NJA 1998 s. 893)ansågs staten skadeståndsskyldig enligt 3 kap. 2 §skadeståndslagen när handläggningen av ettbostadslån hos en länsbostadsnämnd dragit ut påtiden så att lånet betalats ut i ett förhöjtränteläge.Justitiekanslern () har enligt lagen (1975:1339)tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhetefterlever lagar och andra författningar samt iövrigt fullgör sina åligganden. Enligt 9 §förordningen (1975:1345) med instruktion förJustitiekanslern skall JK granska deärendeförteckningar som myndigheterna lämnar JKenligt särskilda föreskrifter.Enligt 30 § verksförordningen (1995:1322) skall enmyndighet lämna JK enförteckning över de ärenden som kommit in tillmyndigheten före föregående år men sominte avgjorts vid årets utgång.Av den granskning som JK utförde beträffandeärendeförteckningar för avseende ärenden somkommit in till berörda myndigheter före den 1 juli1996 men inte slutförts före utgången av 1996framgår följande. 179 ärendeförteckningar hadekommit in till JK. Av myndigheterna hade 58 ingaärenden i balans medan 121 hade ärenden i balans. JKhade med anledning av redovisad ärendebalans gjortförfrågan i 2 fall. Ärenden som lett till åtgärd hosJK uppgick till 2. Ett ärende hade lett tillinspektion.Av den granskning som JK utförde beträffandeärendeförteckningar för avseende ärenden somkommit in till berörda myndigheter före den 1 juli1997 men inte slutförts före utgången av 1997framgår följande. 181 ärendeförteckningar hadekommit in till JK. Av myndigheterna hade 58 ingaärenden i balans medan 123 hade ärenden i balans. JKhade med anledning av redovisad ärendebalans gjortförfrågan i 3 fall.Fri- och rättighetskommittén avlämnade i augusti1994 slutbetänkandet Domstolsprövning avförvaltningsärenden (SOU 1994:117). Kommitténföreslog bl.a. att en generell möjlighet till talanmot den offentliga förvaltningens underlåtenhet attavgöra ärenden borde införas i svensk rätt. Dettavar enligt kommittén av vikt för att den svenskarättsordningen väl skall ansluta sig till deneuropeiska standarden vad gäller domstolsprövning avförvaltningsärenden. Det innebar också enligtkommittén en förstärkning av den enskildesrättsskydd gentemot förvaltningen. Den enskilde ärnämligen enligt kommittén ofta tvungen att inväntaett tillstånd från det offentliga för att kunnasätta i gång med näringsverksamhet, byggnation ellerandra projekt. En långsam behandling iförvaltningsorganen kan skapa inte bara otrygghetför den enskilde utan även ekonomiska förluster dåinvesteringar och andra projekteringar kan varasvåra att planera. Detta talade enligt kommittén föratt den enskilde bör vara tillförsäkrad attärendehandläggningen inte drar ut genom enmöjlighet att föra talan mot dröjsmål hos enmyndighet. Kommittén föreslog att enskild partskulle ha en generell möjlighet till dröjsmålstalani sådana förvaltningsärenden som hade väckts avparten och som avsåg myndighetsutövning. inte hade avgjort det aktuella ärendetinom från det att det väcktes skulleparten få begära att allmän förvaltningsdomstolprövade om ärendet onödigt uppehållits. Om domstolenfann att så var fallet skulle den föreläggamyndigheten att avgöra ärendet inom bestämd tid.I proposition 1995/96:133 Några frågor omrättsprövning m.m. övervägde regeringen om det isvensk rätt borde införas en generell möjlighettill s.k. dröjsmålstalan i förvaltningsärendensom avser myndighetsutövning mot enskild. Av deremissinstanser som yttrat sig över Fri- ochrättighetskommitténs förslag avstyrkte de flestakommitténs förslag. Regeringen gjorde bl.a.följande bedömning:En grundläggande förutsättning för att införa enrätt till dröjsmålstalan är att det verkligenfinns ett behov av ett sådant institut. Såsomflera av remissinstanserna har påpekat, har vi iSverige medel mot långsam handläggning, främstgenom JO:s och JK:s tillsynsverksamhet.Kommitténs redogörelse för vissa tillsynsärendenhos JO, JK och visar i ochför sig att det ibland förekommer oacceptabeltlånga handläggningstider hosförvaltningsmyndigheterna och även hosregeringen. Därav kan man dock inte dra denslutsatsen att långsam ärendehandläggning är ettomfattande problem. I de fall långahandläggningstider förekommer är det inteklarlagt vad detta i allmänhet beror på. Är högarbetsbelastning hos myndigheterna huvudorsaken,är det tveksamt om handläggningstiderna totaltsett blir kortare, om det ges en rätt tilldröjsmålstalan. Det skulle tvärtom kunnaresultera i längre handläggningstider både hosförvaltningsmyndigheterna och hos de länsrättersom skall pröva dröjsmålstalan. Det kan inteheller uteslutas att bestämda handläggningstideroch en rätt till dröjsmålstalan skulle kunna fåen negativ inverkan på noggrannheten iärendehandläggningen. Det är även osäkert vilkakostnadseffekter ett införande av en generellrätt till dröjsmålstalan skulle få.Med hänsyn till det negativa remissutfallet ochmot bakgrund av det anförda anser regeringen attkommitténs förslag om dröjsmålstalan inte börgenomföras.Någon generell rätt att föra talan mot myndigheterspassivitet finns således inte i den svenskaförvaltningsrätten. Däremot har det i vissa lagar pådet finansiella området införts bestämmelser om atten sökande kan begära förklaring hoskammarrätten att ett ärende onödigt uppehålls. Avgerkammarrätten sådan förklaring skall ansökan anses haavslagits om det beslutande organet inte meddelatbeslut inom viss angiven tid. Vidare finns ikonkurrenslagen (1993:20) en bestämmelse som innebäratt om inte har fattat beslut medanledning av en anmälan om undantag från förbudetmot konkurrensbegränsningar skallundantag anses beviljat. Under det pågåenderiksmötet har även tillkännagett förregeringen som sin mening att det bör sättas upp enbestämd tid inom vilken myndigheter måste ha svarateller handlagt ärenden om företagsstart (se nedan).I proposition 1997/98:136 Statlig förvaltning imedborgarnas tjänst lade regeringen fram riktlinjerför regeringens fortsatta arbete med att utveckladen statliga förvaltningen. Som redogjorts för ovanär regeringens mål enligt propositionen att densvenska statsförvaltningen, med höga krav pårättssäkerhet, effektivitet och demokrati, skallvara tillgänglig och tillmötesgående och därigenomvinna medborgarnas fulla förtroende.I betänkande 1999/2000:KU3 behandlade utskottet enmotion med yrkande om införande av s.k.dröjsmålstalan. Enligt utskottet hade det inte visatsig föreligga ett generellt behov av att införa enrätt till dröjsmålstalan eller ett system medpunktlighetsmål vid myndighetsutövning. I de falldet ändå förekom långsam handläggning fanns enligtutskottet möjligheten att JO eller JK i sintillsynsverksamhet granskade denna. Utskottetvidhöll denna uppfattning i betänkande 2000/01:KU3med anledning av motioner om dels en medborgarnasrättighetslista, dels förslag till en lag omdröjsmålstalan och i betänkande 2001/02:KU24 medanledning av motioner om dels en medborgarnasrättighetslista, dels förslag till en lag omdröjsmålstalan och dels förslag till översyn avförvaltningslagen i syfte att sätta en tydligtidsgräns för myndigheters svar till medborgare.RegelförenklingsarbeteRiktlinjer för och kraven på den framtida statligaförvaltningen redovisades av regeringen ipropositionen Statlig förvaltning i medborgarnastjänst (prop. 1997/98:136). Propositionen antogs,som nämnts ovan, av en enig riksdag (bet.1997/98:KU:31, rskr. 1997/98:294-296). Regeringensmål är en statlig förvaltning som med utgångspunkt ide grundläggande värdena demokrati, rättssäkerhetoch effektivitet sätter medborgare och företagare icentrum.I det fleråriga förvaltningspolitiskahandlingsprogrammet En förvaltning i demokratinstjänst (2000) som inletts avregeringen utifrån de riktlinjer som angavs ipropositionen bedriver regeringen ett arbete med attbl.a. genomföra förenklingar för medborgare ochföretagare. I programmet framhåller regeringen bl.a.att reglerna i samhället skall vara tillgängliga ochlätta att förstå för alla som berörs. Enligtprogrammet bör förvaltningen fortlöpande ochsystematiskt förenkla och förbättra regelsystemensåväl innehållsligt som redaktionellt och språkligt(s. 14).Varje år lämnar regeringen en skrivelse tillriksdagen där man redogör förregelförenklingsarbetet inom ,kommittéväsendet och myndigheterna. Enligt skrivelse2002/03:8 Regeringens redogörelse förregelförenklingsarbetet med särskild inriktning påsmå företag är det för regeringen en prioriteraduppgift att identifiera krångliga befintliga regleroch att analysera alla förslag till nya och ändraderegler ur ett småföretagsperspektiv. En permanentfunktion, Simplex, har etablerats inomRegeringskansliet för att ge råd och stöd i dettaarbete, granska förslag på nya eller ändrade reglerinom samt att identifierabefintliga regler i behov av förenkling. Enarbetsgrupp med företrädare för några avnäringslivets organisationer samt personer medsmåföretagarbakgrund har biträttNäringsdepartementet i regelförenklingsarbetet. Manhar dels diskuterat arbetssätt och arbetsmetoder,dels föreslagit förenklingar av befintliga regler.De befintliga regelverken ses också över genom bl.a.de utredningar som regeringen tillsätter. Vidare harsom en del av ett utbildningsprogram 300 tjänstemäni nyckelpositioner inom , övrigamyndigheter och utredningsväsendet genomgått enhalvdagsutbildning i regelförenklingsarbete.Enligt 4 § förordningen (1998:1820) om särskildkonsekvensanalys av reglers effekter för småföretags villkor (Simplexförordningen) ärmyndigheterna skyldiga att rapportera tillregeringen om det gångna verksamhetsårets arbete medsärskilda konsekvensanalyser. lämnademyndigheterna sin tredje rapport enligtförordningen. Totalt har 29 myndigheter under 2001sammantaget infört och ändrat i 377 föreskrifter medbäring på små företag. Myndigheterna har sammantagetupphävt 136 föreskrifter och allmänna råd.Näringsutskottet har under det pågående riksmötetbehandlat regeringens skrivelse omregelförenklingsarbetet i betänkande 2002/03:NU1.Utskottet föreslog därvid att genom etttillkännagivande skulle anmoda regeringen att vidtaolika åtgärder för att intensifieraregelförenklingsarbetet. Takten iregelförenklingsarbetet måste öka, och ettinstrument för att åstadkomma detta är att det tasfram ett mått som kan visa hur regelbördanutvecklas. Utskottet ansåg vidare att det ärangeläget att regeringen inger anmälantill med begäran om granskning avregelförenklingsarbetet i . Regeringen börockså göra en översyn av regelverket vidföretagsstart i syfte att åstadkomma en minskning avhandläggningstiden för dessa ärenden. Riksdagenbehandlade utskottets betänkande (rskr. 2002/03:74-76). beslutade då ävenatt tillkännage för regeringen som sin mening attregeringen bör gå igenom hela det regelverk somberör företagande i syfte att förenkla detta samtatt det bör sättas upp en bestämd tid inom vilkenmyndigheterna måste ha svarat eller handlagt ettärende om företagsstart (bet. 2002/03:NU1reservation 2).Bostadsutskottet har under det pågående riksmötetbehandlat en motion om förenklingar i planprocesseroch nybyggnadsregler i betänkande 2002/03:BoU4. Utskottet avstyrkte bl.a. den nämnda motionenmed hänvisning till att det inte ville föregripapågående utredningar. följde utskottet(rskr. 2002/03:120).Skatteutskottet har under det pågående riksmötetbehandlat motioner om enklare redovisning ochdeklaration för företagen i betänkande 2002/03:SkU12. Utskottet konstaterade att det är viktigt attregelförenklingsarbetet på skatte- och tullområdetsåvitt avser företagen fortsätter men att frågan omförenklingar ibland kan vara komplicerad. Tillexempel kan, menade utskottet,förenklingsambitionerna ibland komma i konflikt medkraven på rättvisa och kontrollerbarhet ibeskattningen. Utskottet ansåg att det har skett enhel del som är positivt frånförenklingssynpunkt och noterade dessutom medtillfredsställelse att regeringen håller på med ettantal konkreta och handfasta förenklings- ochförbättringsprojekt i vad särskilt avser de mindreföretagen. Utskottet avstyrkte motionerna. Riksdagenföljde utskottet.Myndigheters information till och kommunikationmed personer med funktionshinderEnligt 4 § förvaltningslagen skall varje myndighetlämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådanhjälp till enskilda i frågor som rör myndighetensverksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i denutsträckning som är lämplig med hänsyn till frågansart, den enskildes behov av hjälp och myndighetensverksamhet. Enligt 8 § förvaltningslagen bör enmyndighet vid behov anlita tolk när den har att göramed någon som inte behärskar svenska eller som ärallvarligt hörsel- eller talskadad.Bestämmelsen innebär alltså att myndigheterna böranlita tolk i mellanhavanden med icke svenskspråkigapersoner eller personer med allvarlig hörsel- ellertalskada. Tolkhjälpen skall vara avgiftsfri för denenskilde. Någon motsvarighet till bestämmelsen omhörsel- och talskadade har inte ansetts börameddelas i förvaltningslagen i fråga om synskadade(prop. 1971:30 s. 379 och 382).Enligt förordningen (2001:526) om de statligamyndigheternas ansvar för genomförandet avhandikappolitiken skall myndigheterna särskilt verkaför att deras lokaler, verksamhet och information ärtillgängliga för personer med funktionshinder.I slutbetänkandet Ett samhälle för alla (SOU1992:52) föreslog handikapputredning etttillägg i 4 § förvaltningslagen för att understrykavikten av att personer med funktionshinder får denhjälp de behöver för att kunna ta del av informationfrån myndigheter. Tillägget skulle innebära attmyndigheter inom stat, kommun och landsting blevskyldiga att se till att personer som av fysiska,psykiska eller andra skäl möter svårigheter att fåtillgång till upplysningar och uppgifter ur allmännahandlingar får behövlig hjälp med detta.Utredningens förslag föranledde ingen åtgärd.I slutbetänkande Lindqvistsnia - nio vägar att utveckla bemötandet av personermed funktionshinder (SOU 1999:21) menade utredarenatt förvaltningslagens intentioner inte uttrycktestillräckligt klart i 4 §. Den nuvarande utformningenger myndigheterna ett stort utrymme att i varjeenskilt fall göra en bedömning av vilken informationde anser är rimligt att tillhandahålla, trots attden enskildes behov borde styra detta. Rätten tillanpassad information är, ansåg utredaren, knutentill grundläggande demokratiska rättigheter, varförlagtexten borde förtydligas. Utredaren föreslogdärför att frågan om hur rätten till anpassadinformation, bl.a. med hjälp av den nya tekniken,kunde stärkas skulle behandlas avDemokratiutredningen. Frågan togs emellertid inteupp av utredningen.I ett delbetänkande av , Offentlighetsprincipen och dennya tekniken (SOU 2001:3), föreslogs attutskriftsundantaget i 2 kap. 13 §tryckfrihetsförordningen skulle tas bort så atträtten att få en avskrift eller en kopia av enallmän handling kommer att gälla i principgenerellt, dvs. oavsett i vilken form handlingenfinns lagrad. , framhöll kommittén,saknas rätt för den enskilde att få ut en allmänhandling, som lagrats i elektronisk form, i annanform än som utskrift. Av 2 kap.tryckfrihetsförordningen framgår att myndigheternaenbart är skyldiga att tillhandahålla utskrifter.Bestämmelserna i 15 kap. 4 § sekretesslagen och 4och 5 §§ förvaltningslagen innebär inte heller någonutvidgning av den enskildes rättigheter enligttryckfrihetsförordningen i detta avseende. Man kanalltså inte åberopa dessa bestämmelser för att få uten offentlig handling, som lagrats elektroniskt, iannan form än som utskrift. Förslaget frånOffentlighets- och sekretesskommittén attutskriftsundantaget i 2 kap. 13 § tas bort skulle ipraktiken innebära att det införs en skyldighet förmyndigheterna att lämna ut allmänna handlingar somfinns lagrade elektroniskt i elektronisk form. Enkonsekvens av förslaget som utredningen framhöll varatt det skulle förbättra synskadades möjligheter attutnyttja rätten till insyn.Regeringen valde med hänsyn till behovet av skyddför den personliga integriteten att inte föreslå atti grundlagen införa en skyldighet för myndigheteratt lämna ut allmänna handlingar i elektronisk form(prop. 2001/02:70 s. 28). Däremot ansåg regeringenatt tryckfrihetsförordningen bör ändras så att denmöjliggör ett införande av en sådan skyldighet ivanlig lag.Konstitutionsutskottet delade regeringensbedömning i frågan (bet. 2001/02:17 s. 17).Våren 2000 godkände regeringens förslag omen nationell handlingsplan för handikappolitiken,Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79,bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). Därmedgäller följande nationella mål förhandikappolitiken:- en samhällsgemenskap med mångfald som grund,-- att samhället utformas så att människor medfunktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktigai samhällslivet samt-- jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar,kvinnor och män med funktionshinder.-Följande arbetsområden skall enligt handlingsplanenprioriteras under de närmaste åren:1. att se till att handikapperspektivet genomsyraralla samhällssektorer,2.3. att skapa ett tillgängligt samhälle samt4.5. att förbättra bemötandet.6.Det innebär bl.a. att statliga myndigheter får iuppdrag att integrera handikapperspektivet i sinverksamhet. Till exempel skall de anpassa sinalokaler och sin information så att den blirtillgänglig för alla samhällsmedborgare.I december 2002 överlämnade regeringen skrivelsenUppföljning av den Nationella handlingsplanen förhandikappolitiken (skr. 2002/03:25) till riksdagen.I skrivelsen redogör regeringen för hur arbetet medatt genomföra den nationella handlingsplanen förhandikappolitiken utvecklats . Vadgäller statliga myndigheter och institutioner ärmålet att stora och besöksviktiga myndigheter framtill skall göra sin verksamhet tillgänglig.Det skall ske genom handlingsplaner som redovisarhur myndigheters lokaler, information och övrigaverksamhet kan göras tillgänglig och användbar.Regeringen avser att i en skrivelseåterkomma till med en redogörelse för hurarbetet med att genomföra handlingsplanenfortskrider.I skrivelsen meddelar regeringen även attHandikappombudsmannen (HO) kommer att fåtill uppgift att bl.a. stödja de statligamyndigheternas tillgänglighetsskapande arbete genomatt utveckla, förankra och sprida riktlinjer för demdärvidlag. skickades HO:s förslagtill riktlinjer för en tillgänglig statsförvaltningpå remiss till handikapporganisationer ochmyndigheter, och avser HOfastställa riktlinjerna. Ett avsnitt i förslagetgäller kommunikation och information. I detta slåsfast att människor med olika typer avfunktionshinder skall kunna kommunicera medmyndigheter och söka information på lika villkor somandra medborgare. I avsnittet behandlas riktlinjerför bl.a. telefonsamtal, korrespondens ochmeddelanden, skriftlig information och webbplats oche-tjänster.Språkhjälp vid myndighetskontakterSom framgått i föregående avsnitt skall enligt 4 §förvaltningslagen varje myndighet lämnaupplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälptill enskilda i frågor som rör myndighetensverksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i denutsträckning som är lämplig med hänsyn till frågansart, den enskildes behov av hjälp och myndighetensverksamhet. Enligt 8 § förvaltningslagen bör enmyndighet vid behov anlita tolk när den har att göramed någon som inte behärskar svenska eller som ärallvarligt hörsel- eller talskadad.Regeln om tolk tar sikte inte bara på muntligtolkning vid förhandlingar, förhör osv. utan ocksåpå skriftlig översättning när handlingar påfrämmande språk ges in till myndigheterna eller närdessa skall meddela sig skriftligt med någon sominte förstår svenska. I förarbetena ansågdepartementschefen att den som behöver tolk vid sinakontakter med myndigheterna bör få sådant bistånd iall rimlig utsträckning. Vilken utsträckning som ärrimlig ansågs bero på bl.a. tillgången på tolkar,som kan variera från en ort till en annan och ävenväxla . Kostnaden för samhälletstolkservice måste stå i rimlig proportion till denbetydelse som ärendet har för den enskilde. Medhänsyn till det ansåg departementschefen att någotabsolut krav på tolkning och översättning inte börföreskrivas i förvaltningslagen (prop. 1985/86:80 s.27).Vidare gäller regeln om tolk vid handläggning avalla ärenden hos förvaltningsmyndigheter, inteenbart ärenden som rör myndighetsutövning mot någonenskild. Myndigheterna kan själva vidta åtgärder föratt minska behovet av att anlita särskilda tolkar,t.ex. genom att översätta vissa hos myndigheternavanligt förekommande blanketter till olika främmandespråk. Det bör även uppmärksammas att en inlaga somkommer in till en myndighet inte får avvisas enbartav det skälet att den inte är avfattad på svenska(prop. 1971:30 s. 382). Med nuvarande lagstiftningåvilar det emellertid inte myndigheten att hasärskild översättarservice ordnad, varför denenskilde i sådana fall får räkna med risken förförsening (prop. 1973:30 s. 72).Förvaltningslagen innehåller ingen regel om vilkakvalifikationer den skall ha som fullgör uppdragetsom tolk i ärenden hos en förvaltningsmyndighet.