bet · GQ01LU12 · 2003-04-01 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet åttamotionsyrkanden från allmänna motionstiden iolika skadeståndsrättsliga frågor. Motionsyrkandenagäller införande av en rätt till ersättning för sorgoch saknad, precisering av den anhörigkrets som harrätt till ersättning för kostnader i samband med atten anhörig drabbats av personskada, ersättning förskador i tjänsten, patientskadelagen samt ersättningför fingerade personuppgifter m.m.Utskottet avstyrker bifall till samtligamotionsyrkanden, i huvudsak med hänvisning tilltidigare ställningstaganden från sidasamt pågående utredningsarbete.I betänkandet finns tre reservationer och ettsärskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. Ersättning för sorg och saknadRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L226yrkande 2 och 2002/03: Ju364 yrkande 18 i dennadel.Reservation 1 (m, fp)2. Kostnader för anhörigaRiksdagen avslår motion 2002/03:L226 yrkande 1.Reservation 2 (m)3. Ersättning för skada i tjänstenRiksdagen avslår motion 2002/03:L260.4. PatientskadelagenRiksdagen avslår motionerna 2002/03:L215 och2002/03:L252.5. Ersättning för fingerade personuppgifterm.m.Riksdagen avslår motion 2002/03:Ju364 yrkande18 i denna del.Reservation 3 (fp)den 1 april 2003På lagutskottets vägnarInger RenéFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: IngerRené (m), (), (), (), (), HilleviLarsson (s), (), (), (), (), RezeneTesfazion (s), (), ViviannGerdin (c), (s), vonSydow (m), () och ().2002/03LU12Utskottets övervägandenErsättning för sorg och saknadUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden somgäller införande av en rätt till ersättningför sorg och saknad vid nära anhörigs död.Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden. Jämför reservation nr 1(m, fp).Gällande bestämmelserRätten till skadestånd för ideell skada stärktesgenom ändringar i skadeståndslagen (1972:207) somträdde 2002. Bland annat infördes enregel i 5 kap. 2 § första stycket 3 skadeståndslagenvarigenom nära anhöriga till den som dödas genom enskadeståndsgrundande handling har en lagregleradrätt till ersättning för personskada som han ellerhon åsamkas på grund av dödsfallet.Har personskada lett till döden, skall alltsåersättning betalas för personskada som till följd avdödsfallet åsamkats någon som stod den avlidnesärskilt nära. Sådant skadestånd skall betalasoavsett grunden för skadeståndsskyldigheten. Skade-stånd skall alltså betalas även när dödandet skettgenom oaktsamhet som inte är grov och när denskadeståndskyldige bär strikt skadeståndsansvar.Den närstående skall ha "åsamkats" en personskadatill följd av dödsfallet. Därmed avses att skadankan ha uppkommit mera indirekt än när den har"tillfogats" den skadelidande.Skadeståndet omfattar ersättning för kostnader,inkomstförlust och ideella förluster till följd avskadan. De ideella förlusterna ersätts som fysisktoch psykiskt lidande av övergående natur (sveda ochvärk) eller av bestående art (lyte eller annatstadigvarande men). I förekommande fall kan ävenersättning för särskilda olägenheter betalas.Personskadan består i detta fall regelmässigt aven psykisk chock eller andra psykiska besvär. Föratt sådana besvär skall vara ersättningsgilla sompersonskada krävs att de är medicinskt påvisbara.När någon dödas genom en skadeståndsgrundandehandling, kommer dödsfallet som regel plötsligt ochoväntat, inte sällan på ett våldsamt sätt. Detligger i sakens natur att de efterlevande då drabbasav psykiskt lidande utöver den allmänna sorgen ochsaknaden efter den närstående. Man kan därförnormalt utgå från att den närstående har förorsakatspsykiska besvär. I sådana fall där det inte äraktuellt att ersätta andra skadeföljder än sveda ochvärk och smärre belopp avseende kostnader ellerinkomstförlust bör man utan närmare utredning kunnautgå från att dessa besvär är att hänföra tillpersonskada. Då bör det alltså inte vara nödvändigtatt den närstående styrker de psykiska besvärengenom läkarintyg eller liknande utredning (jfrrättsfallet NJA 2000 s. 521). Om besvären vitsordasav motparten i en process behövs över huvud tagetingen bevisning. Men även om kravet bestrids bör detnormalt räcka - på samma sätt som om bestämmelsenskall tillämpas vid anspråk på brottsskadeersättning- att de besvär som den närstående själv beskriverär av sådan art att de får anses medicinsktpåvisbara och därmed är att anse som en personskada.Enbart ett påstående om en personskada är dock intetillräckligt.Bevislättnaden är av betydelse när den anhörigeyrkar ersättning för psykiska besvär under sådan tideller av sådan omfattning i övrigt som normalt settuppkommer i dessa typer av fall. Yrkas ersättningmed högre belopp på den grunden att de psykiskabesvären varit särskilt långvariga eller ovanligtomfattande i övrigt, kan särskild bevisning behövas.I undantagsfall kan de psykiska besvären leda tillpersonlighetsförändringar eller på annat sätt blibestående. Då kan ersättning ges för bestående menefter den invaliditetsgrad som dessa besvär kanmedföra. Det kan även förekomma att denskadelidande även har rätt till skadestånd försärskilda olägenheter som besvären medför. I dessabåda fall bör dock särskild utredning om skadankrävas.Berättigade till skadestånd är de som har ståttden avlidne särskilt nära. Regleringen tar främstsikte på make, registrerad partner, sambo, barn ochföräldrar. I första hand avses då medlemmar i sammaetablerade hushållsgemenskap som den som ryckts bortgenom dödsfallet. Det kan dock inte uteslutas attäven andra personer kan komma i fråga förersättning, t.ex. syskon som inte sammanbodde medden döde (jfr rättsfallen NJA 1996 s. 509 och NJA2000 s. 521).Bestämmelsen är inte avsedd att läggas till grundför motsatsslutet att en rätt till skadestånd intefinns i andra fall än när en nära anhörig hardödats. Enligt gällande rätt torde skadestånd ivissa fall kunna betalas i en del andra situationer,t.ex. när någon har fått en psykisk chock av attbevittna att en nära anhörig har skadats allvarligt.Någon rätt till ersättning för sorg och saknadeller för kränkning finns inte i de situationer sombestämmelsen avser (prop. 2000/01:68, bet. LU19,rskr. 216).MotionernaLars m.fl. (fp) begär i motion Ju364 etttillkännagivande om att de svenskaskadeståndsreglerna kompletteras med en rätt tillersättning för sorg och saknad. Motionärerna anseratt en sådan ersättning bör kunna utgå med ettbegränsat schablonmässigt belopp utan någon meratidsödande och omfattande utredning (yrkande 18delvis).Ett motsvarande motionsyrkande framförs av IngerRené m.fl. (m) i motion L226. Enligt motionärernavore en ordning med ersättning för sorg och saknaden skarp markering från samhällets sida förefterlevande. Genom den speciella ersättningsposteninskärps gärningens betydelse för offrets närståendegentemot den skadeståndsskyldige (yrkande 2).Tidigare behandlingI proposition 2000/01:68 om ersättning för ideellskada gjorde regeringen bedömningen att någonsärskild ersättningspost för sorg och saknad då ennära anhörig avlidit genom en skadeståndsgrundandehandling inte borde införas. I lagstiftningsärendetväcktes motionsyrkanden om att en sådan särskildrätt borde införas. Med anledning härav framhöllutskottet att de skäl som anförts till stöd för ensådan särskild rätt är att det i rättstillämpningenhar krävts att de psykiska besvären skall bevisas,vilket ofta kan vara svårt och omständligt. Dessutomkan det upplevas som kränkande för enanhörig. Med en schabloniserad rätt till ersättningför sorg och saknad skulle den som inte villunderkasta sig en undersökning av de egna psykiskabesvären ändå få ersättning för de starka känsloroch de mer eller mindre definierbara psykiskapåfrestningar som typiskt sett uppkommer vid en näraanhörigs död.Det finns dock, anförde utskottet vidare, fleraomständigheter som talar emot den av motionärernaförordade särskilda rätt till ersättning för sorgoch saknad. För det första skulle en sådan rätt varaen principiell nyhet i svensk skadeståndsrätt, ochen seriös bedömning av frågan bör därmed åtföljas avöverväganden om en motsvarande eller liknande rättbör finnas i andra sammanhang, exempelvis en rätttill ersättning för de känslor av ledsnad ochbedrövelse som normalt följer med att ett barnskadas eller förlusten av alla ägodelar i sambandmed en brand. En sådan principiell nyhet inom densvenska skadeståndsrätten bör, anförde utskottet,inte införas utan att mer ingående övervägandenkommer till stånd. Vidare uppkommer fråga omskadeståndsrätten över huvud taget är ettändamålsenligt instrument för att ge ersättning förkänslor som sorg och saknad.För det andra, fortsatte utskottet, sammanhängerdet eventuella behovet av en rätt till ersättningför sorg och saknad i stor utsträckning medbevisproblem. I den frågan erinrade utskottet om attHögsta domstolen genom en dom (rättsfallet NJA 2000 s. 521) kan sägas ha infört enbevislättnad för psykiska besvär som tillfogats pågrund av att en nära anhörig dödats genom enuppsåtlig eller därmed jämförlig handling. bedömning är det naturligt att vid enlagstadgad rätt till ersättning i detta avseendeutgå från en sådan bevislättnad, och utgångspunktenbör vara att samma beviskrav gäller oavsett omskadan framkallats uppsåtligen eller av ett grovtvårdslöst eller ett enbart vårdslöst beteende. Detfinns inte heller, anförde utskottet, skäl attsärbehandla fall där skadeståndet är strikt. Vid enlagstadgad rätt till ersättning för psykiskt lidandetill följd av att en nära anhörig dödats bör detalltså, uttalade utskottet, normalt inte krävasläkarintyg eller liknande utredning för att styrkaatt de psykiska besvären är att hänföra tillpersonskada. När det inte är aktuellt att ersättaandra skadeföljder än sveda och värk bör man utannärmare utredning kunna utgå från att dessa besvärinnebär en personskada. Därmed förlorar, fortsatteutskottet, också det viktigaste skälet för en rätttill ersättning för sorg och saknad sin tyngd.Vidare pekade utskottet på att det i praktikeninte är någon större skillnad mellan en rätt tillersättning för psykiska besvär som normalt intebehöver styrkas med läkarintyg eller liknandeutredning och en rätt till ersättning för sorg ochsaknad. De praktiska konsekvenserna att ersättningenavser psykiska besvär, och inte sorg och saknad,torde framför allt visa sig däri att en rätt ienskilda fall till ersättning utöver ettschablonbelopp fordrar en särskild utredning sompåvisar ovanligt omfattande psykiska besvär.Mot bakgrund av vad som anförts instämde utskotteti regeringens bedömning att det inte borde införasnågon särskild rätt till ersättning för sorg ochsaknad. Motionsyrkandena med krav på införande av ensådan rätt avstyrktes, och följdeutskottet.Motsvarande motionsyrkanden avstyrktes också våren2002 i det av godkända betänkandet2001/02:LU10. Utskottet hänvisade därvid till deställningstaganden som gjorts året dessförinnan.Utskottets ställningstagandeUtskottet har inte ändrat uppfattning i frågan omdet bör införas en rätt till ersättning för sorg ochsaknad. Motionerna L226 yrkande 2 och Ju364 yrkande18 i denna del bör därför avslås.Kostnader för anhörigaUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande omprecisering av den anhörigkrets som har rätttill ersättning för kostnader i samband medatt en anhörig har drabbats av personskada.Utskottet hänvisar till tidigareställningstagande. Jämför reservation nr 2(m).Gällande bestämmelserEnligt i 5 kap. 1 § första stycket 1skadeståndslagen (1972:207) omfattar skadestånd tillden som tillfogats personskada ersättning för bl.a.sjukvårdskostnad och andra kostnader för denskadelidande, inbegripet skälig kompensation tillden som står den skadelidande särskilt nära.Kompensationsersättningen tillkommer denskadelidande för att sedan användas av denne tillatt gottgöra de närstående för deras kostnader. Detskall göras en skälighetsbedömning. Detta avvikerfrån den annars gällande skadeståndsrättsligagrundsatsen att kostnader till följd av ettskadefall skall ersättas fullt ut.Kostnader för närståendes sjukbesök kan ersättasäven för tiden efter den akuta sjukdomstiden. Detgäller inte bara när den skadelidande är ett barnutan också när besöken kan antas vara till gagn fören vuxen person även om denne inte lider av enlivshotande skada. Det kan röra sig om besök hos enskadelidande som vistas på ett sjukhuseller någon annan vårdinrättning. De kostnader förnärståendes sjukbesök som i skälig omfattning kaningå i skadeståndet till den skadelidande är t.ex.utgifter för resa och förlust av arbetsinkomst. Ävenkostnader för närståendes omvårdnad av denskadelidande kan ersättas i den omfattning som detär skäligt. Den närståendes inkomstförlust bör kunnaersättas även när denna kostnad överstiger vad detnormalt skulle kosta att anlita hjälp utifrån, ivarje fall om sådan hjälp inte kan tillhandahållas.Särskilda omständigheter i det enskilda fallet kanmedföra att ersättning ges för kostnader för vårdutöver den som det allmänna tillhandahåller (jfrrättsfallet NJA 1996 s. 639). En förutsättning förersättning är att besöken och omvårdnaden är tillgagn för den skadade. Det bör genom läkarintyg ellerpå annat lämpligt sätt styrkas att besöken ochomvårdnaden kan främja den skadades hälsa ochrehabilitering.Med närstående avses främst make, registreradpartner eller sambo, barn och föräldrar. Även andrapersoner än familjemedlemmar kan anses varanärstående i paragrafens mening, t.ex. en person somen äldre skadelidande utan nära släktingar kännersärskild samhörighet med.MotionenInger m.fl. (m) begär i motion L226 attriksdagen skall besluta att i lagtexten preciseraden anhörigkrets som omfattas av en skadelidandesersättningsrätt. Enligt motionärerna börlagstiftarens syfte klargöras i lagtexten när detändå är den i praxis erkända närståendekretsen somavses (make, registrerad partner, sambo, barn ochföräldrar). I annat fall är det risk för att regelnblir svårtillämpad (yrkande 1).Tidigare behandlingNär ett motsvarande motionsyrkande behandlades våren2001 uttryckte utskottet att det delade regeringensuppfattning i proposition 2000/01:68 att lagen intebör innehålla en uppräkning av vissapersonkategorier då en sådan inte medger ennyanserad bedömning med hänsyn till de särskildaomständigheter som kan finnas i det enskilda fallet.Vidare anförde utskottet bl.a. att det inte kanuteslutas fall där det är rimligt att låta en personsom står den skadelidande särskilt nära omfattas avskadeståndsmöjligheten utan att för den skulltillhöra den med bestämmelsen närmast avseddapersonkretsen. Motionsyrkandet avstyrktes därmed(bet. 2000/01:19).Utskottets ställningstagandeUtskottet har inte ändrat uppfattning i frågan ombehovet av en precisering av anhörigkretsen ilagtexten. Med den av motionärerna förordadepreciseringen skulle exempelvis andra närståendepersoner än familjemedlemmar helt uteslutas frånrätt till ersättning, en ordning som utskottet intekan ställa sig bakom. Utskottet föreslår därför attriksdagen avslår motion L226 yrkande 1.Ersättning för skada i tjänstenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om ettregelsystem som berättigar alla tillskadestånd om de blir utsatta för våld itjänsten. Utskottet hänvisar till delagändringar och uttalanden riksdagenbeslutade om våren 2001.Gällande bestämmelserI 2 kap. skadeståndslagen finns bestämmelser omskadeståndsansvar på grund av eget vållande. I 1 §sägs bl.a. att den som uppsåtligen eller avvårdslöshet vållar en person- eller sakskada skallersätta den skadan. Vidare skall, enligt 3 §, densom allvarligt kränker någon annan genom brott sominnefattar ett angrepp mot dennes person, frihet,frid eller ära ersätta den skada som kränkningeninnebär. Denna kränkningsersättning avser attkompensera känslor som den kränkande handlingen harframkallat hos den skadelidande, såsom rädsla,förnedring, skam eller liknande som inte tar sigsådana medicinska uttryck att det föreligger enpersonskada.I samband med ändringarna iskadeståndslagen rörande ersättning för ideell skadaanförde regeringen i proposition 2000/01:68 att denbrottsliga handlingen som avses i 2 kap. 3 § börvara av väsentlig betydelse för frågan om enersättningsbar kränkning föreligger eller inte. Enannan sak är att vissa personer i sitt arbete haranledning att räkna med att mötas med angrepp.Personer i en del yrkesgrupper, t.ex. poliser ochvissa anställda inom kriminalvården och psykiatrin,har anledning att räkna med att mötas med vissamindre grova angrepp i arbetet och har också ipraktiken en beredskap för detta. Det ligger isakens natur, anförde regeringen vidare, att det dåkrävs något mer än normalt för att en allvarligkränkning skall kunna konstateras. Detta synsätt bördock inte dras så långt att den personligakränkningen hamnar i bakgrunden. Även om det ingår ien persons normala arbetsuppgifter att hanteravåldsamma och stökiga personer, bör ersättning oftakunna ges när denne i tjänsten utsätts för enbrottslig kränkning som är skymflig och direktangriper den privata sfären. Ett exempel som nämndesi den då aktuella propositionen kan vara ett sådantrenodlat kränkande angrepp som att bli spottad rakti ansiktet. - Vad regeringen sålunda anfördeföranledde inga erinringar från sida(bet. 2000/01:LU19).Om ersättning inte kan fås av den skadevållandeeller på grund av en försäkring eller liknande, kans.k. brottsskadeersättning enligt brottsskadelagen(1978:413) betalas av statsmedel. Ersättning kanutgå för personskador innefattandekränkningsersättning, sakskador och s.k. renaförmögenhetsskador enligt skadeståndsrättsligagrundsatser. Ansökan om brottsskadeersättning görshos som skall pröva ärendet.Ärenden av principiell betydelse eller annars avstörre vikt skall avgöras av en nämnd vidBrottsoffermyndigheten.MotionenI motion L260 yrkar ()tillkännagivande om att regelsystemen bör ses överså att alla, oavsett vilken yrkesgrupp de tillhör,blir berättigade till skadestånd om de blir utsattaför våld i tjänsten samt att det i första hand ärgärningsmannen som skall stå för denna kostnad.Motionären anser att det är självklart att alla somblir utsatta för våld skall få skadestånd oavsett omdet sker i eller utanför tjänsten och oavsett vilkettyp av arbete vederbörande har. Gärningsmannen börenligt motionären bli skyldig att betala skadeståndvid hot eller våld mot företrädare för deyrkeskategorier som brottsoffermyndigheten inte gerersättning till, t.ex. poliser, väktare och vårdareinom psykiatrin.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan inte finna annat än attmotionsönskemålen är tillgodosedda genom delagändringar och uttalanden som gjordes isamband med att den nuvarande bestämmelsen i 2 kap.3 § skadeståndslagen kom till. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motion L260.PatientskadelagenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rörpatientskadelagen. Utskottet hänvisar tillpågående utredningsarbete.Gällande bestämmelserPatientskadelagen (1996:799), som trädde i kraft den1 , innehåller bestämmelser om rätt tillpatientskadeersättning och skyldighet för vårdgivareatt ha en patientförsäkring som täcker sådanersättning (prop. 1995/96:187, bet. Lagenbygger i stor utsträckning på den tidigarefrivilliga patientförsäkringen men tillhör nu detobligatoriska försäkringssystemet.Patientskadeersättning lämnas för personskador,såväl fysiska som psykiska, som drabbar en patient isamband med hälso- och sjukvård i Sverige.Förutsättningarna för ersättning anges genom enuppräkning i lagen av ett antal olikaskadesituationer. I korthet kan sägas att ersättninglämnas för skada som orsakas av undersökning, vårdoch behandling, oriktiga diagnoser, fel hos ellerfelaktig hantering av medicinsk-tekniska produkteroch sjukvårdsutrustning, smittämnen som överförts isamband med vården och som lett till infektion,olycksfall som inträffat i samband med vården samtoriktig hantering av läkemedel.Rätten till patientskadeersättning är friståendefrån skadeståndsrätten, vilket innebär att patienteninte behöver bevisa att skadan orsakats genom atthälso- och sjukvårdspersonalen gjort sig skyldigtill fel eller försummelse för att ersättning skallkunna lämnas. I stället sker bedömningen påobjektiva grunder. Ersättningen bestäms i huvudsakenligt reglerna i 5 kap. skadeståndslagen.Enligt huvudregeln åläggs alla vårdgivare, såväloffentliga som privata, en skyldighet att tecknaförsäkring som täcker ersättningsskyldigheten.Ersättningen lämnas av försäkringsgivaren, och föratt tillgodose patientskyddsintresset i sådana falldå en vårdgivare inte fullgjort sinpatientförsäkringsplikt åläggs allaförsäkringsgivare som meddelar patientförsäkring ettsolidariskt ansvar för ersättningen för skador sominträffar hos vårdgivare som saknatpatientförsäkring. Försäkringsgivarna ingår i enpatientförsäkringsförening som skall handläggaersättningsfrågor som rör vårdgivare som intetecknat försäkring. Vidare skall enpatientskadenämnd upprätthållas och bekostas av de ipatientförsäkringsföreningen ingående medlemmarna.Nämnden skall på begäran av bl.a. patient,vårdgivare, försäkringsgivare och domstol avgeyttranden över ersättningsfall.Ersättningsbestämmelserna i patientskadelagen, sominnebär att även patientens efterlevande kan ha rätttill ersättning, är tvingande till de skadelidandesförmån. Den som vill ha ersättning enligtpatientskadelagen kan föra talan om detta vid allmändomstol. Möjligheten för en skadelidande att istället vända sig mot vårdgivaren med enskadeståndstalan finns dock fortfarande kvar, ochpatientskadelagen inskränker således inte rätten attföra talan om skadestånd i anledning av inträffadskada.Preskriptionstiden är från det att denskadelidande fick kännedom om att anspråket kundegöras gällande. Rätten till patientskadeersättningförloras i vart fall om den skadelidande inte väckertalan från den tidpunkt då skadanorsakades (23 §). I stället för att väcka talan kanett s.k. preskriptionsavbrott också göras genom attskadan anmäls till vård- eller försäkringsgivaren.Den som har gjort en anmälan till vård- ellerförsäkringsgivaren och begärt ersättning för enskada har alltid på sig att väcka talansedan del tagits av försäkringsgivarens slutligaställningstagande i ärendet. Detta gäller även ombeslutet fattas först efter det att tre- ellertioårsfristen har gått ut.MotionernaUlla och (båda m) yrkar imotion L252 att för regeringen som sinmening ger till känna att kvinnor med bröstcancersom drabbats av felaktig medicinsk behandling i formav för höga stråldoser bör få ersättning för sinaskador. Likaså bör de få fri vård ochrehabilitering. Enligt motionärerna användes mycketstarka stråldoser fram till år 1985.Stråldoserna har visat sig ge mycket svåra skadoroch biverkningar. Skadorna kan vara förlamade armar,mycket svåra nervsmärtor, pålagringar påskelettdelar nära brösten och förträngningar ikärlen. Dessa skador kan kräva medicinering,regelbunden rehabilitering och ibland operationer,vilket delvis betalas av den drabbade.I motion L215 begär () en översynav patientskadelagens prekriptionsregler så attdessa ändras på så sätt att patienter som blivitsjuka av smittat blod kan hävda sin rätt tillersättning (yrkande 1). Vidare anser motionären attnuvarande preskriptionsbestämmelser skall tolkasförmånligt för de patienter som smittats förlängesedan (yrkande 2). Reglerna bör enligtmotionären ändras dels för att de som inte har känttill sin smitta skall kunna få ersättning trots attpreskriptionstiden har gått ut, dels för att allapatienter skall erhålla samma försäkringsskydd.Motionären yrkar även ett tillkännagivande om attden särskilde utredare som skall se överpatientskadelagen uppmanas att se till hur denenskilde individens risktagande kan minskas så attfolk inte ska behöva leva i okunskap om regelverket(yrkande 3). Många tror att försäkringen täcker defall där blodsmitta överförts utompreskriptionsregelns tidsram.