bet · GQ01FIU20 · 2003-05-27 00:00:00 — Och det handlarväldigt mycket just omarbetskraftsutbudet och möjligen också omhur vi ska lösa denna för heltavgörande faktor att vi har totalt och en halv miljon svenskar som avolika skäl inte går till jobbet eller sominte jobbar så mycket som de skullekunna. Detta har flera av er pekat ut somen väldigt viktig tillväxtfaktor.Jag vill återkomma tillmarginalskatterna, som ni kringgick. Jagär gammal nog att minnas hur det var närmarginalskatterna var väldigt höga iSverige och vad som händer i en sådanekonomi. Då blir det inte bara nominellalöneökningar, utan det sätter tryck pådet som kallades fringisekonomi , det vill säga att det blir merintressant att ta ut löneutrymme på annatsätt än i nominella löneökningar. Mankanske ser till att få mer fritid ochhittar på andra vägar att fylla utplånboken. Jag tror att den risken äröverhängande just för resonemanget attlära sig skillnad på nominellalönekostnadsökningar och det totalalöneutrymmet, alltså det totalalönekostnadsutrymmet. Och har ni pekatjust på att det är det som är detavgörande för hur detta kommer attpåverka lönebildning, tillväxt ocharbetslöshet. Därför vore det ändåintressant att ni lite grann reflekteraröver att vi faktiskt nu harmarginalskattenivåer som kryper uppåt iSverige igen.Lars Heikensten: Ingen är bättre skickadatt göra detta än professor , somskrev om dessa frågor i sin avhandling.Ingemar : Jag som hade tänktpassa!Det som är avgörande är den totalalönekostnadsutvecklingen. Om det är såsom säger, att olika typer avförmåner bredvid lönen skulle expandera,ska de också räknas som en del avkostnaderna.Samtidigt är det som , nämligen att sambandet mellanmarginalskatter och tillväxt är föremålför mycket forskning och empiriskaskattningar. Det finns ganska blandaderesultat. Det är inte alldeles klart hurstarka sambanden är. Det är rätt storosäkerhet om i vilken månmarginaleffekter har samband medtillväxt.Icke desto mindre innebärmarginaleffekter - avseende det samladeskatte- och transfereringssystemet - attdet skapas snedvridande skattekilar,effektiviteten blir lägre än i annatfall. Storleken och återverkningar påtillväxten är en betydligt svårare fråga.Skatter innebär att man kan hautgifter som i sin tur höjer tillväxten iform av utbildning, forskning och dagisoch så vidare. Man måste beakta bådeincitamentssidan och detillväxtbefrämjande åtgärderna som kangöras med hjälp av offentliga utgifter.Lägger man ihop detta är bilden intefullt så solklar som när man bara tittarpå skattekilarna.Karin (): Det finns hemsktmånga saker att ta upp. Egentligen är detsom sade inledningsvis,att vi borde ha en hearing om vadpolitiken kan göra mer konkret.Jag har fäst mig vid vad som finns medi från ihöstas om själva lönebildningsmodellen.Den kan vara antingen väldigtdecentraliserad eller väldigtcentraliserad. ligger någonstansi mitten - halvcentraliserad. Det ärsämst av fallen.Jag skulle vilja be fler utvecklatankegångarna lite grann. Fler avtal,särskilt på tjänstemannasidan, har blivithelt individualiserade. råkade jaghitta en Skopundersökning. Jag vet intehur det är med vetenskapligheten i den.Enligt undersökningen räknar fler ochfler hushåll med att deras egenlöneutveckling ska bli bättre än dengenomsnittliga. Det skulle indikera attde tror att löneförhandlingarna ska geett större plus för deras egen del än förandra.Med utgångspunkt i att den modell vihar nu - någonstans mittemellan - skavara sämst för utvecklingen skulle man urvårt perspektiv behöva politiska åtgärderför att hjälpa till att antingen gågentemot mer centralisering ellergentemot mer decentralisering. Utan attveta gissar jag att de politiska åtgärdersom vidtas verkar lite åt båda hållen,och så stannar man kvar på mitten. Jagvill höra er syn på vilken väg som voreden bästa, mer decentralisering eller mercentralisering? Vad kan vi göra åt densaken?En annan fråga som hänger väl ihop meddetta handlar om att en av uppgifternaför är att bidra tillatt relativlöneförändringar kan ske ochatt verka för jämställda löner mellankvinnor och män. De två sakerna hängerväl ihop. Det här ska förenas med att denkonkurrensutsatta sektorn är normerande.Eftersom kvinnor i hög utsträckning finnsi den icke konkurrensutsatta sektorn ochrelativlöne-"plussen" i hög utsträckningmåste hamna i den icke konkurrensutsattasektorn, t.ex. är bristyrkena läkare,sjuksköterskor, lärare, och dendemografiska utvecklingen framöver göratt man måste få arbetsvillkoren att blimer lockande, t.ex. till äldreomsorgen,ihop med den situation vi har med attfå folk att utföra arbete, inte bara varaanställda utan locka folk att verkligengå till jobbet, handlar det kanske intehelt men till en viss del omarbetsvillkoren i dessa sektorer. Det ärtungt, hårt och uselt betalt. De somjobbar där är av olika skäl frånvarande,och folk vill inte lockas dit.Är de två uppgifterna över huvud tagetförenliga och genomförbara, det vill sägaatt den konkurrensutsatta sektorn skavara normerande men kunna bidra tillrelativlöneförändringar och jämställdalönevillkor? Är de förenliga med attsektorerna fortsätter att inte ligga iden konkurrensutsatta sektorn? Jag driverfrågan till sin spets: Är det för attkunna genomförarelativlöneförskjutningarna ochattraktivitet inom de sektorernanödvändigt att flytta vården och skolanfrån att i huvudsak vara ickekonkurrensutsatta till att i huvudsak inågon mening hamna i denkonkurrensutsatta sektorn?Anders : Det var många frågor.Jag ska börja med frågan om graden avcentralisering och de tendenser vi kan sei lönebildningen.Den rent centraliserade lönebildningenhar vi inte längre i i denbemärkelsen att centralorganisationernakommer överens om någonting. LO, TCO,och deltar intepå det sättet i lönebildningen längre.Lönebildningen sker huvudsakligen mellanförbundsparter. En väsentlig förändringhar skett . Vihar haft en stor förskjutning frånnomenklaturlönesystem till individuelloch decentraliserad lönebildning som skerpå arbetsplatsen. Kanske den störstaförändringen gäller det vi kallarsifferlösa avtal, det vill säga avtal sominte innehåller någon rekommendation omnågon genomsnittlig löneökningstakt utandär lönen bestäms utifrån samtalchef-medarbetare. Detta gäller praktiskttaget alla tjänstemän inom offentligsektor, och det gäller en hel del iprivat service. Det finns varianter pådet även inom industrin. Rent centraltbestämda löneökningar, tarifflönesystem,är nu en liten del av svenskarbetsmarknad, även på förbundsnivå. Påså sätt är bilden mer komplicerad än dengamla modellen som refererar tillom lokal i förhållande till centrallönebildning. Vi har fått en spännvidd avolika lönebildningsformer i dettaavseende, som jag dessutom trorfortsätter att utvecklas.Hur staten ska förhålla sig till dettahar jag fått instruktioner om i denproposition som ligger till grund förMedlingsinstitutet. Det är viktigt.Staten förhåller sig i detta sammanhangneutral till hur arbetsmarknadens parterväljer att förlägga förhandlingarna;förbund, lokalt eller individuellt. Viska ställa samma krav på lönebildningenoberoende av hur parterna väljer attförlägga lönebildningen. Här vill jagpeka på två problem som kan komma attuppstå - jag säger inte att de är problemi dag - vad gäller dessa siffror i dessaavtal.För det första är det oklart för mig påvilket sätt parterna tar sitt ansvar föratt inte resultatet av den lönebildningenblir någonting annat än vad som ärönskvärt i förhållande till den norm vitalar om. Det framgår inte riktigt ännu,och vi kan ännu inte utvärdera det. Detär för tidigt.För det andra är det svårt att se hur mantar till vara jämställdhetsaspekterna,hur lönekartläggning ochjämställdhetsplan på arbetsplatsnivåförenas med en rent individuelllönebildning där lönen sättschef-medarbetare. Det är två saker där visärskilt granskar utfallet av avtalen,men det är ännu för tidigt att säganågonting om det.Ingemar : Jag tänkte kommenteracentral kontra decentraliseradlönebildning.Jag sade tidigare att ensamhällsekonomiskt bra löneutvecklingsammanfaller i hög utsträckning med vadsom är den bästa löneutvecklingen förlöntagarkollektivet. Helalöntagarkollektivet skulle tjäna på omarbetskraftskostnaderna ökar med 3 ½ % istället för med de högre siffrorna somligger i KI:s prognos.Löntagarkollektivet tjänar på attsysselsättningen blir högre, deoffentliga finanserna blir bättre, så attdet därmed blir utrymme för lägre skatteroch fler reformer än i annat fall. Detråder bred enighet bland ekonomer frånarbetsmarknadens parter om detta. Den såkallade Edingruppen, som bestod avekonomer från arbetsmarknadens parter,kom fram till en rekommendation om att enlönekostnadsökning i takt med omvärldenoch resten av är det bästatillståndet.Enligt viss teori för lönebildningen ärhelt centraliserad lönebildning önskvärd.När en part företräder helalöntagarkollektivet tar man hänsyn tillde indirekta samhällsekonomiskaeffekterna. Då bygger man in i självaförhandlingssystemet en beaktan avönskvärdheten av hög sysselsättning.Detta gäller enligt de teoretiskamodellerna. Tittar man på verkligheten ärdet inte realistiskt eller kanske inteönskvärt av andra skäl att ha en heltcentraliserad lönebildning med en endarepresentant för alla löntagarna. Den merdecentraliserade förhandlingsordningensom vi har har kommit för attstanna.Det man kan göra - och det vi delvisgör - är att förstärkanormbildningen, att förstärka insiktenoch medvetenheten om lönebildningensbetydelse ur samhällsekonomisk synvinkelså att alla som förhandlar om löner påolika nivåer vet om att kollektivettjänar på 3 ½ %, och på det sättet sökafrämja ett ansvarstagande så att totalenblir ungefär så. Jag tror att enförstärkning av normbildningen är en merframkomlig väg än att genomriksdagsbeslut försöka tvinga fram enhelt centraliserad eller heltdecentraliserad lönebildning. Det harvidtagits åtgärder. Industriavtalen ochderas uppföljare är ett utmärkt exempelpå hur man ser till att desamhällsekonomiska aspekterna vägertyngre. Inrättandet av Medlingsinstitutetoch vår årliga rapport är ett litetbidrag i samma riktning. Jag tror mer påökad medvetenhet både blandlöneförhandlarna och bland allmänheten omvikten av en löneutveckling i takt medEuropa. Det kan sedan influera defaktiska löner som sätts. Det är en merframkomlig väg. Att återgå till en heltcentraliserad lönebildning ärorealistiskt.Tittar man ytligt på bilden kanske vibefinner oss mittemellan centraliseradoch decentraliserad lönebildning. Detvärsta av alla lägen, som sade. Jagtror nog att det går att nyansera dettaoch säga att det pågår en hel delnormbildning på central nivå, bland annatvia Edingruppen och dess efterföljare,som ändå lyfter fram desamhällsekonomiska återverkningarna.Samtidigt finns det en tendens att deenskilda avtalen sluts alltmer på lokalnivå. Givet att normbildningen kan blitillräckligt stark kan den också vara enmöjlig väg att gå. Framför allt är denmer realistisk än att återgå till heltcentrala förhandlingar.Karin (): Jag undrar om niskulle våga kliva ut någon bit i denminerade marken omrelativlöneförskjutning och offentligsektor.Anders : Det blir lite grann enupprepning. Vi måste ställa det kravet pådem som pläderar för att de ska ha enannorlunda löneutveckling än andra att dedels klarar ut den med sina arbetsgivareså att den kan ske i fredliga former,dels att den förankras hos andra så attdet inte kommer kompensationskrav frånandra grupper. När det gäller storakollektiv kan jag inte förstå annat änatt detta innebär att löneutvecklingenför andra grupper måste vara något lägrei de fall den ska vara högre i ett stortkollektiv, till exempel offentlig sektor.Lars Heikensten: Jag har en kortreflexion, som egentligen är trivial, mensom kanske ändå bör komma fram. Det blirlite konstigt att diskutera följsamhetoch rekryteringsproblem i termer av heladen offentliga sektorn. Det är storaskillnader mellan olika delar avoffentlig sektor. Vi vet att det finnsyrkeskategorier för vilka det är svårtatt möta efterfrågan och där detsannolikt är oundvikligt att vi får enpositiv relativlöneförskjutning. Men detfinns också kategorier i offentligverksamhet som inte har särskilt lågalöner jämfört med den andra delen avekonomin.Vad som behövs är alltså bl.a. enanpassning av den interna lönestruktureni den offentliga sektorn till vad somgäller i ekonomin i övrigt.Jag förstår av vad säger att dettafaktiskt pågår. Det är min egen bild iden arbetsgivarroll jag har. Det harunder skett enutveckling mot en ökad individualiseringav lönesättningen i offentlig verksamhet.Anders : För att illustrera vadLars Heikensten säger vill jag visa enalldeles färsk statistik frånLandstingsförbundet, som jag fick vidöverläggningar med dem . Denvisar förändringen både i absoluta taloch i lönespridningen för tre grupperinom landstingsvärlden.Lönespridning 2001 och 1994Vissa yrkesgrupper i landsting/regionerBland annat har vi undersköterskor. För1994 ser ni att det är nästan ingenlönespridning alls för vare sig män ellerkvinnor. De har samma låga lön -vårdslöst uttryckt. Sedan ser ni att dethar skett en förändring till 2001. Delshar de fått ett höjt löneläge, dels ärdet en ökad lönespridning, framför alltbland männen.Sedan har vi sjuksköterskor, ej chefer.Här ser ni mer påtagligt utvecklingen ochhur den individualiserade lönebildningenhar slagit igenom. har denuttalade målsättningen med sitt fackligaarbete att öka lönespridningen. Målet äratt öka den . Med detta är de -såvitt jag förstår - överens medarbetsgivaren.De stora förändringarna finns blandläkare, ej chefer, ej AT-läkare. Dels serni hur mycket större lönespridningen ärför högre löner, dels ser ni att den ökarmer för kvinnor än för män.Förmodligen kan vi se samma tendenser påprivat sida men med andra nivåer. Det härsäger också någonting om problemet. Detär här de stora grupperna är. Attåstadkomma stora förändringar för destora grupperna går inte att göra utanatt det märks på helheten.Mats (): Det är några saker somhar slagit mig när jag har lyssnat pådetta, närmare bestämt trehuvudkategorier.Den första är att ni är så oerhörtsamstämda om bilden. Det påminner mig omden rökare med begynnande problem i hjärt-och lungapparaturen som går till läkaren.Tre olika läkare säger att det är dagsatt sluta röka. Det är inte så lättgjort. Det här är ett jätteproblem. Allavet vad som behöver åstadkommas. säger att frågan om attlönebildningen inte fungerar tillräckligtär den sannolika utvecklingen, men inteden önskvärda. Vi når inte de olikamålen.Den andra är att lönebildningen harförbättrats dramatiskt. Det är som inomfriidrotten: Resultaten förbättras ocksåi omvärlden . Det är bra. Detär ungefär som rökaren som säger att hanhar dragit ned till tio cigaretter omdagen och feströker. Men problemenkvarstår ändå. Vi når inte välfärden. Detär brist på resurser i kommuner,landsting och stat.Den tredje är att detta fortfarande ärakilleshälen för svensk välfärd. bildades hade vi enganska livlig debatt om spelplanen ochspelreglerna för lönebildning i huset.Olika partier hade olika syn på detta.Resultatet blev Medlingsinstitutet.Ser ni några andra institutionellaförändringar som skulle kunna stödjadetta? Jag tar bilden av rökaren. Detinförs rökförbud på alltfler ställen.Riksdagen har rökfria lokaler, och såvidare. Det gäller inte bara den egnamoralen, men behövs det något stöd föratt det här ska kunna förbättras?Konjunkturinstitutet och att regering och riksdag kan bidratill en väl fungerande lönebildning genomatt utforma arbetsmarknads-, utbildnings-, social- och hälsopolitiken så attsysselsättningen kan vara . Jag sägersom : Vad är det? Det skulle varajättekul att se vad det är för substans idetta. ska man inte längre skrivaLosec på recepten utan vad det är förverksamma substanser. Det här har en likaotydlig handstil som läkare ofta har. Jagskulle gärna vilja höra vad som finnsbakom.De andra punkterna gäller att inte ökaarbetskostnaderna. Det är ganska enkelt.Att inte öka företagens kostnader kan viockså förstå, och inte heller attlagstifta om förkortad arbetstid. Menfinns det några institutionellaförändringar som kan understödja enbättre lönebildning, som vi kan fattabeslut om i det här huset?Anders : Jag kan inte påstå attjag har några förslag som är grundade påmin verksamhet vid påförändringar av spelreglerna påarbetsmarknaden. Jag tror att det harkommit en insikt - jag har hållit på meddet här ganska länge - att inga systemsom reglerar förhållanden påarbetsmarknaden, allra minstlönebildningen, är beständiga. Vi harinte funnit den för all tid givna bästamodellen, på basis av att det harfungerat bra . Här kommersäkerligen att komma upp problem somföranleder att diskuteraförändringar i spelreglerna framöver. Detär jag övertygad om. Men man kan inteutifrån de senaste årens erfarenhetersäga att det finns några givna förslag påvad som behöver förändras.Ingemar : Det ligger inte i KI:suppgift att dela ut detaljerade receptför vilka åtgärder som skulle dra åt dethållet. Vi har inte det som uppgift, ochvi har inte kompetens på det området.Däremot kan jag säga något mer om vad vimenar med att utformaarbetsmarknadspolitik ochutbildningspolitik så attsysselsättningsgraden ska vara , mendet blir fortfarande i ganska allmännatermer.Det gäller att arbetsmarknadspolitikenutformas så att den främjar att folk kanåtergå i arbete, att via omskolning,utbildning och på andra sätt fådrivkrafter och kompetens att taordinarie jobb på arbetsmarknaden.Utbildningspolitiken måste ges eninriktning så att den främjar högsysselsättning. Bland annat med detdemografiska perspektivet är det viktigtatt utbilda tillräckligt många av deyrkesgrupper vi kan se bristpå. Vad gäller social- och hälsopolitikengäller det att få ned sjukfrånvaron. Vivet att hög sjukfrånvaro är en inkörsporttill förtidspensioner, som i sin turhåller ned arbetsutbudet. Alla åtgärdersom kan verka i riktning mot att få ned isynnerhet långtidssjukfrånvaron men ävenfå ned antalet förtidspensioneringar ärviktiga ur sysselsättningssynvinkel. Merprecis än så kan jag inte vara.Mats (): Jag ska inte plåga er.Jag inser att ni inte upplever det som eruppgift, även om detta är det centralaför oss. Vi får återkomma i utskottet meddiskussioner.Jag kan fråga följande.KI håller väl på att sammanställauppgifter framåt. Det skulle varaintressant om du kan säga någonting omhur det ser ut. Om ni blickar framåt idet material ni har så här långt, kommerdet att bli bättre eller sämre vad gällerlönebildningen?Ingemar : Som jag nämnde är vårprognos att arbetskraftskostnadernakommer att öka med de närmasteåren. Som nämnts tidigare är det i årsärskilt problematiskt. Lönebikostnadernaför ITP-pensioner kommer att öka särskiltmycket. Bland annat som en följd av denbörsnedgång vi har sett finns det behovav att öka premierna. En del sådanapremieökningar är också överenskomna,vilket innebär en förhoppningsvistillfällig men dock press uppåt pålönekostnadsökningstakten.Framöver är vår bedömning att för attpriser och löner inte ska öka alltförsnabbt behövs det en arbetslöshet på ca4 %. Det är ingen samhällsekonomisktönskvärd arbetslöshet. Densamhällsekonomiskt önskvärdaarbetslösheten är mycket lägre. Vårbedömning är att om löneökningstakten skahålla sig till intervallet 3,kankapacitetsutnyttjandet bli marginellthögre än . Ett visst ökatkapacitetsutnyttjande kan vi klara av.Som visades tidigare är bristtalen lågapå arbetsmarknaden. En viss ökning avkapacitetsutnyttjandet kan vi nog klaraav, men inte särskilt markant såsomlönebildningen nu fungerar. Vi hoppas attvi har fel. Vi hoppas att lönebildningenkan komma att fungera bättre så attarbetslösheten ska gå ned ochsysselsättningen upp. I stora drag är vårbedömning att vi ligger strax under etthållbart kapacitetsutnyttjande.Vad gäller tillväxten innevarande årgjorde vi en prognos om attden skulle bli . Sedan skulletillväxten öka 2004. Vi har gjorten översyn av den prognosen, och vi harkommit fram till att den internationellautvecklingen är något svagare än när vigjorde prognosen, men i stora drag hållerden. Det finns en del positiva tecken.Vår prognos tillväxtär fortfarande , vilket innebär enviss men inte särskilt stor ökning avarbetslösheten och en viss minskning avsysselsättningen, men inte särskiltmycket. Vi tror att världsekonomin iSverige ska växa lite snabbare ,och därmed ska vi närma oss ett hållbartkapacitetsutnyttjande. Tekniskt blirproduktionsgapet ganska nära 0 i slutetav enligt vår prognos.Lars Heikensten: Jag har två reflexionersom egentligen rör föregående fråga.Du underströk att vi var eniga om talen.Vi tyckte att under 3 ½ % var en rimliglöneökningstakt. Det är viktigt attnotera det. En annan sak som vi var enigaom, och som vi alla lyfte fram, och somär ett partiellt svar på din fråga, äratt det positiva systemet ska varautomordentligt försiktigt med att hittapå saker som intecknar delar avlöneutrymmet . Dettog vi alla upp på olika sätt. Det är enmycket central ekonomisk-politiskslutsats.I min position tycker jag att det ärolämpligt att gå in i detalj på hurarbetsmarknad och lönebildning skullekunna förbättras. Problemet i ärinte att det saknas goda idéer på det härområdet, . Jag skulle utan vidarekunna föredra 110 åtgärder för attförbättra arbetskraftsutbudet, belysta iutredningar från , somjag varit inblandad i. Problemet är attfå det gjort.Siv Holma (v):Sysselsättningsutvecklingens betydelse ärden viktigaste utmaningen. Vid sidan avohälsotalen finns potentialen bland unga,invandrare och 50-plus, och där finnsregionala skillnader i sysselsättningensom man borde kunna ta vara på.Mina frågor handlar om en aspekt ni harnågot berört, nämligen EMU-medlemskapet.Det har berörts i svepande ordalag.Utifrån lönebildning och ekonomisktillväxt skulle jag vilja höra litereflexioner över följande.I mars kom Johanssonsutredning om stabiliseringspolitik vidsvenskt medlemskap i valutaunionen.Utredningens viktigaste slutsats kansammanfattas med följande: Ett medlemskapställer större krav på finanspolitikenmed bland annat upptrappat överskottsmålför de offentliga finanserna. Det är kravsom om de uppfylls ändå inte fullt ut kankompensera för bortfallet av en egenpenning- och valutapolitik. Utredningenupprepar också det som harslagits fast av den utredning som leddesav , det vill säga att ettmedlemskap ställer ökade krav påarbetsmarknadens anpassningsförmåga. Iklartext: lönebildning och svenskaarbetsmarknadslagar måste närma sig EMU-genomsnittet, vilket innebär störrelöneskillnader och försvagad arbetsrätt.Ett annat tungt inlägg kommer från PerLundborg och Hans Sacklén, ochpublicerades i Ekonomisk debatt förraåret. De hävdar att också den långsiktigaarbetslösheten vid svenskt EMU-medlemskapoch en därav följande anpassning tillECB:s inflationsmål skulle närma sig 6 %.De hävdar att utanförskap, med ett högresvenskt inflationsmål, till exempel ,däremot skulle ta ned arbetslösheten nivå på 2 %.Det här är synpunkter som jag tyckeratt det kan vara intressant att höra erareflexioner över.Jag funderar också lite grann utifrån detsom berörde, nämligendetta med decentraliserad ellercentraliserad avtalsrörelse, och även,som tog upp, om det behövsändrade spelregler. Vad jag kan förståhar många av ett stortinslag av statlig inkomstpolitik. Om vigår med i , skulle det då innebära attde inslagen med nödvändighet skulle blistörre? Jag uppfattar avMedlingsinstitutets synpunkter att dettabehöver förändras. Kommer det då att varanödvändigt med ett större statligt inslagför att klara det som ni har berört i eraanföranden?Ingemar : Det finns två saker somman kan påpeka om man jämför villkorenför lönebildningen om vi är med i EMUeller om vi inte är det. Som jag sade harKonjunkturinstitutet gjort tolkningen attECB:s mål för inflationen snararemotsvarar i stället för , som vihar . Är det så kommer denlångsiktiga lönekostnadsökningen attbehöva bli i stället för . Detinnebär en viss ytterligare anpassningnedåt jämfört med den nivå som vi hafthistoriskt. bedömer vi, som jagvisade, att reallöneutvecklingen skakunna bli densamma. Ett visstövergångsproblem kan det bli att växlaned ytterligare en halv procentenhet.