bet · GQ01LU9 · 2003-03-18 00:00:00 — Såväl e-handelsdirektivet som e-handelslagen bygger på ursprungslandsprincipen.Detta innebär dels att en tjänsteleverantör med enannan etableringsort än inom EES-området harrätt att utan hinder av svensk lagstiftningtillhandahålla tjänstemottagareinformationssamhällets tjänster i , dels attsvensk rätt skall gälla för deinformationssamhällets tjänster som tillhandahållsav tjänsteleverantörer med sometableringsort, även om tjänsterna helt eller delvisriktar sig mot tjänstemottagare i någon annan statinom EES. Svensk myndighet får således, förutom ivissa undantagssituationer, inte ingripa motmarknadsföring som omfattas av direktivet och somriktar sig mot den svenska marknaden ommarknadsföringen stämmer överens med lagen i detEES-land där sändaren är etablerad. Däremot ärsvensk myndighet, till skillnad från vad som gällttidigare, skyldig att se till att marknadsföring somhärrör från , men som riktar sig mot ettannat EES-land, överensstämmer med svensk rätt.Ytterligare ett exempel på ett avsteg fråneffektlandsprincipen är bestämmelserna i det s.k.TV-direktivet (direktiv /552/EEG, ändrat genomdirektiv /36/EG). Direktivet innehåller regler förgränsöverskridande TV-sändningar via satellit.Innebörden av direktivet är att medlemsstaterna ärskyldiga att som huvudregel ta emot de TV-sändningar som uppfyller nationella regler isändarlandet och som i sin tur överensstämmer medEG-rätten. TV-direktivet är genomfört i svensk rättgenom ändringar i bl.a. marknadsföringslagen.I sammanhanget bör också nämnas Europaparlamentetsoch rådets direktiv /27/EG av omförbudsföreläggande för att skydda konsumenternasintressen. Direktivets syfte är att stärkakonsumentskyddet vid sådana överträdelser avbestämmelser som genomför vissakonsumentskyddsdirektiv när överträdelserna har sittursprung i en medlemsstat men sina skadeverkningar ien annan medlemsstat. Detta åstadkoms genom att s.k.godkända organ ges rätt att vända sig tilltillsynsorgan i det land där överträdelsen har sittursprung med yrkande om att den fortsattaöverträdelsen skall stoppas. Direktivet är genomförti svensk rätt genom bl.a. lagen (2000:1175) omtalerätt för vissa utländska konsumentmyndigheteroch konsumentorganisationer (prop. 2000/01:34, bet.LU3). Lagen innebär bl.a. att medlemsländerna ålagtsatt utvidga behörigheten för vissamarknadsövervakande myndigheter till att ävenomfatta marknadsföring som riktar sig mot ett annatland.MotionenI motion L238 av m.fl. (v) anförsatt det inte kan råda någon tvekan om attursprungslandsprincipen är mer integrationsvänlig äneffektlandsprincipen. En tillämpning avursprungslandsprincipen innebär nämligen, anförs deti motionen, att näringsidkarna kan betrakta hela EUsom en enda konsumentmarknad. Det är således möjligtatt bortse från olika nationella regler, så längeman följer etableringslandets lagstiftning. Enligtmotionärerna är detta bara ytterligare ett sätt atturholka principen om minimilagstiftning inomkonsumenträtten på EU-nivå. Motionärerna befarar attdet nu pågående arbetet med anledning avkommissionens grönbok om det framtidakonsumentskyddet inom EU kommer att leda till attursprungslandsprincipen blir vägledande även förkommande direktiv på det konsumenträttsliga området.I motionen begärs ett tillkännagivande om attregeringen i arbetet med konsumentfrågor på EU-nivåinte skall överge effektlandsprincipen till förmånför ursprungslandsprincipen (yrkande 2).Tidigare ställningstagandenFrågor rörande effektlandsprincipen har varitföremål för utskottets överväganden tidigare.Sålunda avstyrkte utskottet, vid behandlingen avregeringens proposition 2000/01:34 med förslag tilllag om talerätt för vissa utländskakonsumentmyndigheter och konsumentorgansiationer,i sitt av godkända betänkande2000/01:LU3 ett motionsyrkande vari förespråkades enallmän övergång till sändarlandsprincipen iinternationella handelsrelationer. Utskottet deladeregeringens uppfattning att det är svårt att angegenerella riktlinjer för i vilka situationerursprungslandsprincipen respektiveeffektlandsprincipen bör tillämpas vid lagval. Denomständigheten att e-handelsdirektivet föreskriverursprungslandsprincipen som huvudregel kunde dock,ansåg utskottet, inte läggas till grund förställningstagandet att generellt förordaursprungslandsprincipen på området, i vart fall intei då gällande beredningsläge. I likhet medregeringen ansåg utskottet att det inte heller kundeligga i svenska företags intressen att den svenskajämförelsevis långtgående kollektiva konsumenträttenskall utgöra hinder mot att vidtamarknadsföringsåtgärder som är tillåtna för inhemskaföretag. Det var sålunda lämpligast att överlämnafrågan till rättstillämpningen.Vidare avstyrkte utskottet ettmotionsyrkande som i huvudsak motsvarar det nuaktuella vid behandlingen av regeringens skrivelseom mål och inriktning för det svenska arbetet medkonsumentfrågor inom EU (skr. 2001/02:148).Utskottet konstaterade därvid, i sitt av riksdagengodkända betänkande 2001/02:LU28, att ,enligt artikel 249 i EG-fördraget, var skyldigt atti svensk rätt genomföra e-handelsdirektivet, meddess krav på övergivande av effektlandsprincipen påde områden som omfattas av direktivet. Utskottet vardå inte berett att göra något särskilt uttalande ifrågan huruvida skall verka för en återgångtill effektlandsprincipen på det område som omfattasav direktivet. I stället förutsatte utskottet attregeringen noga följde tillämpningen avursprungslandsprincipen och vidtog de åtgärder pånationell nivå och på EU-nivå som kunde tänkas blierforderliga när större erfarenheter av den nyalagstiftningen vunnits. Utskottet konstaterade ocksåatt effektlandsprincipen, med vissa undantag,alltjämt gäller på det marknadsrättsliga området isvensk rätt och fann inte skäl förorda ettfrångående av denna ordning. Däremot förutsatteutskottet att regeringen återkom till omskäl för en annan inställning i frågan skulleuppkomma. I övrigt påminde utskottet om att frågorrörande tillämplig lag i avtalsförhållanden regleraspå gemenskapsnivå i den s.k. Romkonventionen från år1980. Utskottet förutsatte att regeringen i arbetetmed att revidera konventionen verkade för attkonsumentskyddsaspekten noga beaktas och attkonventionen inte förändras i en sådan inriktningatt konsumentskyddet försämras.Utskottets ställningstagandeNär nu utskottet på nytt har att ta ställning tillett motionsyrkande som rör effektlandsprincipen kankonstateras att även detta motionsspörsmålinnefattas i det pågående arbetet med anledning avgrönboken om det framtida konsumentskyddet inom EUoch kommissionens strategi för konsumentpolitikenunder 2002-2006. En viktig fråga som tagits upp bådei grönboken och strategin är i vilken utsträckningoch på vilket sätt medlemsstaternastillsynsmyndigheter på konsumentområdet skall kunnabistå varandra, exempelvis genom att ingripa motgränsöverskridande marknadsföring i näringsidkarensursprungsland. Enligt vad utskottet erfarit avserman inom kommissionen att lägga fram ettförslag till någon form av rättsakt som skallfungera som rättslig ram för tillsynssamarbetetmellan medlemsstaterna när det gällerkonsumentskyddslagstiftningen. Motionsspörsmålet harockså ett direkt samband med frågan i vilken gradden marknadsrättsliga lagstiftningen på EU-nivåskall harmoniseras eller ej. Också på detta områdehar kommissionen aviserat ett förslag tilllagstiftning inom en snar framtid.Utskottet är inte berett att i förevarandesammanhang förorda något särskilt uttalande frånriksdagens sida i motionsspörsmålet. I stället börde konkreta förslag till lagstiftning somkommissionen aviserat avvaktas.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion L238 yrkande 2.Verksamheten vid ,m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med kravpå dels förändringar av Konsumentverketsuppgifter och organisation, dels inrättandetav ett konsumentdepartement. Utskottethänvisar till tidigareställningstagande. Jämför reservationerna 5(m, fp) och 6 (fp).BakgrundKonsumentverket är den centralaförvaltningsmyndigheten på konsumentområdet och harhuvudansvar för att genomföra den statligakonsumentpolitiken. Målen för verksamheten motsvararde fem övergripande målen för konsumentpolitiken.Verksamhet och organisation regleras i förordningen(1995: 868) med instruktion för () är chef för verket.Konsumentverket och KO har tillsyn över ett stortantal marknadsrättsliga lagar, bl.a.marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen,produktsäkerhetslagen och paketreselagen. Vidareövervakar och KO tillämpningen avvissa bestämmelser i bl.a. distansavtalslagen, lagenom elektronisk handel och konsumentkreditlagen. KOhar även möjlighet att under vissa förutsättningarbiträda enskilda konsumenter i tvister omfinansiella tjänster. Bland verkets uppgifter ingårockså att fånga upp och identifiera konsumentproblemsamt utveckla kunskap genom utredningar ochanalyser. Stöd till den kommunalakonsumentverksamheten och utbildningsväsendet samtfrågor om forskning, hushållsekonomi,varuförsörjning, tillgänglighet till service,standardisering och produktkontroll är andrauppgifter som ingår i verksamheten.MotionernaEnligt vad som anförs i motion L247 av . (m) leder ett allomfattande statligtansvarstagande till passivitet. Vidare skapas en dyroch otymplig byråkrati som ligger efterutvecklingen på det område som den är satt att verkainom. För att konsumentsammanslutningar skall kunnabildas, växa och ta på sig större uppgifter måste,hävdas i motionen, den offentliga insatsen gradvistonas ned. Motionärerna anser att Konsumentverketsuppgifter är alltför omfattande,vilket leder till splittring av verksamheten.Verkets myndighetsfunktion bör därför begränsas tillproduktkontroll och tillsyn av efterlevnaden av denkonsumenträttsliga lagstiftningen. Verketsförlagsverksamhet samt provningsverksamhet bör,menar motionärerna, privatiseras. I motionen yrkasatt hos regeringen skall begära attförlags- och provtagningsverksamheten vidKonsumentverket avvecklas (yrkande 5).I motion L319 av m.fl. (fp)understryks vikten av att myndighetsutövningen vidKonsumentverket separeras från de opinionsbildandeuppgifterna. En bättre uppdelning av dessa olikauppgifter skulle, menar motionärerna, främjamarknadens funktionssätt. I motionen begärs etttillkännagivande om att bör ses över (yrkande 20). Isamma motion begärs ett tillkännagivande om att detbör inrättas ett konsumentdepartement, vilket ävenskall ha ansvar för jordbruksfrågorna (yrkande 3).Utskottets ställningstagandeVad först gäller motion L247 yrkande 5 erinrarutskottet om att motsvarande motionsyrkandenavstyrktes av utskottet då nu gällande mål förkonsumentpolitiken lades fast . Utskottethänvisade därvid till sitt ställningstagande i frågaom inriktningen av konsumentpolitiken och detstatliga engagemanget på konsumentområdet. Somtidigare framgått står utskottet alltjämt fast viddetta principiella ställningstagande. Härav följeratt motion L247 yrkande 5 inte bör föranleda någonriksdagens åtgärd.När det gäller motion L319 yrkande 20 förutsätterutskottet att uppgifter ochorganisation kontinuerligt diskuteras inom ramen förmyndighetsdialogen och att regeringen därvid tar deinititativ som kan visa sig vara erforderliga.Med det anförda föreslår utskottet att motionernaL247 yrkande 5 och L319 yrkande 20 skall avslås.I fråga om kravet i motion L319 yrkande 3 på attdet skall inrättas ett konsumentdepartement kanutskottet konstatera att det enligt 7 kap. 1 §regeringsformen är regeringen som fördelar ärendenamellan departementen och att konstitutionsutskottetvid behandlingen av liknande motionsyrkanden haruttalat att bör vara ytterst återhållsammed att uttala sig eller på annat sätt söka påverkaregeringen i fråga om hur den skall organisera sittarbete (se bl.a. bet. 1998/99:KU1). Motion L319yrkande 3 bör därför avslås.Konsumenträtt och offentligverksamhetUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden som rör denkonsumenträttsliga lagstiftningenstillämplighet på offentliga tjänster böravslås. Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden. Jämför reservation 7 (m,fp, kd, c).BakgrundKonsumenttjänstlagen (1985:716) är tillämplig påavtal om tjänster som näringsidkare utför åtkonsumenter i fall då tjänsten avser 1) arbete pålösa saker, dock ej behandling av levande djur, 2)arbete på fast egendom, på byggnader eller andraanläggningar på mark eller i vatten eller på andrafasta saker eller 3) förvaring av lösa saker, dockej förvaring av levande djur.Som framgår är konsumenttjänstlagenstillämpningsområde således begränsat. I praxistillämpas dock lagen analogt även på andra tjänstersom formellt sett faller utanför desstillämpningsområde, exempelvis kursverksamhet (seHögsta domstolens dom i målT2803-02). Konsumenttjänstlagen är inte tillämpligpå offentliga tjänster, exempelvis sjukvård, skolaoch äldrevård. Av Högsta domstolens praxis (NJA 1998s. 656 I) följer dock att civilrättsliga principersom kommer till uttryck i den konsumenträttsligalagstiftningen, exempelvis påföljder vid fel itjänsten, kan tillämpas på avtalsrättsliga moment ien offentlig tjänst.I produktsäkerhetslagen (1988:1604), som trädde ikraft , finns bestämmelser som syftartill att motverka att farliga varor och tjänsterorsakar person- och egendomsskada. I detta syfte fåren näringsidkare åläggas att lämnasäkerhetsinformation eller förbjudas atttillhandahålla varor och tjänster. En näringsidkarekan också åläggas att lämna varningsinformationeller att återkalla varan. Genom en lagändring, somträdde i kraft , kan en näringsidkarevidare förbjudas att exportera varor. I 3 §produktsäkerhetslagen föreskrivs att åläggandeneller förbud inte får meddelas om det i en annanförfattning eller i beslut av en myndighet harmeddelats särskilda bestämmelser om varan ellertjänsten med samma ändamål som ett åläggande ellerförbud enligt lagen skulle fylla. Som exempel påsådana bestämmelser kan nämnas livsmedels- ochläkemedelslagstiftningen, kemikalielagstiftningenoch fordonslagstiftningen.Ursprungligen omfattade lagens tillämpningsområdeendast varor och tjänster tillhandahållna inäringsverksamhet. utvidgades dock lagenstillämpningsområde till att även avse varor somtillhandahålls i offentlig verksamhet (prop.1995/96:123, bet. LU21, rskr. 211).Bestämmelser om produktsäkerhet finns på EU-nivå idirektiv /95/EG om allmän produktsäkerhet somantogs av och rådet hösten 2001.Direktivet ersätter 1992 årsproduktsäkerhetsdirektiv och skall vara genomfört imedlemsstaterna . I likhetmed direktiv omfattar det nya direktivetinte tjänster. pågår dock arbete inomkommissionen med att identifiera behov, möjligheteroch prioriteringar för gemenskapsåtgärder i fråga omtjänsters säkerhet. Inom ramen för detta arbetepresenterade kommissionen ettdiskussionsunderlag, som varit föremål för ettremissförfarande bland medlemsstaterna och berördaintressen. En rapport i ämnet har aviserats tillvåren 2003. Regeringen beslutade den 19 juni 2002direktiv till en särskild utredare med uppgift attlämna förslag till hur det nyaproduktsäkerhetsdirektivet skall genomföras i svenskrätt (dir. 2002:88). Uppdraget skall redovisassenast den 26 september 2003.MotionernaI motion L319 av m.fl. (fp) anförsatt många av de tjänster som betyder mest förmedborgarna i vardagen, bl.a. sjukvård, äldreboende,utbildning och barnomsorg, är offentligt produceradeoch reglerade. Tjänsterna omfattas därmed inte avden konsumentmakt och konsumenträtt som gäller förandra varor och tjänster, trots att det på dessaområden är minst lika viktigt med valfrihet ochmöjlighet att kunna hävda sig mot producenterna.Inom exempelvis barnomsorgen är man, ansermotionärerna, helt utlämnad åt politiska ochadministrativa beslut. Motionärerna menar attkonsumenträttens tillämpningsområde bör utvidgas såatt lagstiftningen så långt som möjligt även skallomfatta offentligt producerad och styrd verksamhet.I motionen begärs ett tillkännagivande om attregeringen skall ta initiativ till en utredning avfrågan (yrkande 15).Inger m.fl. (m) aktualiserar i motion L247produktsäkerhetslagens tillämpningsområde.Motionärerna framhåller att är inne i enperiod av omfattande strukturomvandlingar sominnebär att tidigare gränsdragningar mellanoffentlig och privat verksamhet suddas ut alltmer. Iallt större utsträckning, anförs i motionen, erbjudsmotionärerna ett utbud av tjänster från privat ochoffentlig utsträckning inom samma verksamhetsområde.Enligt motionärerna innebär nuvarande lagstiftningpåtagliga nackdelar när det gäller att kunnaöverblicka regelverken och en risk för att vissatjänster faller utanför produktsäkerhetsskyddet. Dennuvarande lagstiftningen är, menar motionärerna,inte heller konkurrensneutral eftersom den innebären risk för att likartade verksamheter kan utsättasför olika slags kontroll beroende på vem som ärhuvudman för verksamheten. I motionen begärs attregeringen skall ges i uppdrag att lägga framlagförslag som innebär att produktsäkerhetslagenskall omfatta varor och tjänster som tillhandahållsav den offentliga sektorn (yrkande 8).Utskottets ställningstagandeVad först gäller motion L319 yrkande 15 erinrarutskottet om att frågan om civilrättens betydelseinom offentlig verksamhet diskuterades av regeringeni den proposition med förslag till nationella målför konsumentpolitiken som överlämnades tillriksdagen (prop. 2000/01:135).Regeringen konstaterade därvid att civilrättsligaregler fått ökad betydelse inom flera av deoffentligrättsligt reglerade tjänsteområdena genomHögsta domstolens resonemang i det ovan redovisaderättsfallet NJA 1998 s. 656 I. Detta fick dock inteleda till att medborgarperspektivet i den politiskadiskussionen gick förlorad. Det vore således, menaderegeringen, olyckligt med en utveckling som betonarkonsumentrollen på bekostnad av rollen sommedborgare. En vanlig kritik som, enligt vad somanfördes i propositionen, riktas mot begreppet kundeller konsument är att det inte pekar på detmedansvar och den delaktighet i tjänsternasutformning som den som tar emot offentliga tjänsterhar. Den idealtypiske kunden visar således, anfördesdet vidare, sitt missnöje genom att byta producent,medan den idealtypiske brukaren påverkar producentenatt förbättra den befintliga verksamheten. Även ifråga om tjänster där den offentliga finansieringennumera är begränsad kan det således finnas ettallmänintresse av att diskutera tjänsternasutformning för att tillgodose allas rätt till enviss grundläggande standard. Nivån på denna standardär, framhölls det, en politisk fråga där allamedborgare skall ha rätt att lämna synpunkter. -Vadregeringen anförde föranledde inga erinringar frånriksdagens sida.Enligt utskottets mening äger de uttalanden somgjordes i samband med att nu gällande nationella målför konsumentpolitiken lades fast alltjämtgiltighet, och utskottet är inte berett att ställasig bakom en utvidgning av tillämpligheten av dencivilrättsliga lagstiftningen på konsumentområdettill att gälla även inom den offentligt regleradetjänstesektorn. Någon utredning av frågan börsåledes inte komma till stånd.När det sedan gäller frågan omproduktsäkerhetslagens tillämpningsområde som tasupp i motion L247 yrkande 8 kan utskottet konstateraatt avslagitmotioner med samma inriktning som den nu aktulla (sebl.a. 1995/96:LU21, bet. 1995/96:LU26, bet.1996/97: LU13, bet. 1997/98:LU21, bet.1998/1999:LU10, bet. 1999/2000:LU5 och bet.2001/02:LU2). Utskottet har därvid bl.a. hänvisattill att sådana offentliga tjänster som det är frågaom i hög grad är föremål för specialreglering ochatt det inte framkommit något behov av att låtalagen bli tillämplig på tjänster som tillhandahållsinom den offentliga sektorn.Utskottet finner inte skäl att nu ändra sininställning i förevarande fråga. Som redovisats idet föregående har dock frågan om tjänsters säkerhetuppmärksammats med anledning av antagandet av detnya produktsäkerhetsdirektivet. Utskottetförutsätter att regeringen tar initiativ tillförnyade överväganden i motionsspörsmålet omutvecklingen på området inom EU eller arbetet medatt genomföra det nya produktsäkerhetsdirektivetskulle föranleda det.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motionerna L247 yrkande 8 och L319 yrkande15.Konsumentskydd vid elektroniskhandelUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå en motion som gällerkonsumentskydd vid elektronisk handel.Utskottet anser att det inte föreligger någonmotsättning mellan motionärernas uppfattningoch inriktningen på regeringens arbete påområdet.BakgrundUnder har en lång radåtgärder vidtagits på nationell nivå, inom EU och iandra internationella sammanhang i syfte att främjautvecklingen av den elektroniska handeln. Rättsligafrågeställningar som uppmärksammats i dessasammanhang har gällt bl.a. ingående av avtal påelektronisk väg, lagvalsfrågor, marknadsföring påInternet, säkra betalningssystem, elektroniskasignaturer, personlig integritet och beskattning. PåEU-nivå har detta arbete bl.a. resulterat i ettantal direktiv som direkt eller indirekt har somsyfte att stärka konsumentskyddet vid elektroniskhandel. Bland dessa kan nämnas direktiv /7/EG avden om konsumentskydd vid distansavtal(distansavtalsdirektivet), direktiv /93/EG avden om ett gemenskapsramverk förelektroniska signaturer, direktiv /31/EG av den8 om vissa rättsliga aspekter påinformationssamhällets tjänster, särskiltelektronisk handel, på den inre marknaden (e-handelsdirektivet), direktiv /65/EG av den 23september 2002 om distansförsäljning av finansiellatjänster och direktiv /58/EG av den 12 juli 2002om behandling av personuppgifter ochintegritetsskydd inom sektorn för elektroniskkommunikation (kommunikationsdataskyddsdirektivet).I den s.k. Romkonventionen, som ingicks mellanEG:s dåvarande medlemsstater , finnsvidare tvingande konsumentskyddsregler försituationer där flera länders lagstiftning kan varatillämplig på en tvist som bl.a. innebär attkonsumentens hemlands lag under vissaförutsättningar alltid skall vara tillämplig. Förnärvarande övervägs inom kommissionen huruvidakonventionen bör omvandlas till en förordning. Inomramen för detta arbete presenterade kommissionen ijanuari 2003 en grönbok i ämnet, KOM(2002) 654. diskuteras bl.a. flera olika tänkbaraframtida utformningar av konsumentskyddsreglerna ifråga om lagval. är föremålför ett remissförfarande bland medlemsstaterna ochberörda intressegrupper.MotionenI motion L284 av m.fl. (s) anförs atte-handeln är på frammarsch i , men att mångakonsumenter känner oro vid handel på Internet, bl.a.när det gäller frågor rörande betalning över nätetoch tillämplig lag. Det är, anförs det i motionen,inte rimligt att konsumenterna skall behöva kännatill alla länders konsumenträttsliga lagstiftning.Konsumenternas hemlands lagstiftning bör därförgälla vid konsumentköp. I motionen begärs etttillkännagivande om vad som anförs i motionen ombehovet av lagstiftning vid Internethandel.Utskottets ställningstagandeI likhet med motionärerna kan utskottet konstateraatt e-handeln har en stor potential som alltjämtinte utnyttjas fullt ut av konsumenterna, bl.a. pågrund av osäkerhet kring frågor som vilka regler somgäller om den köpta varan är felaktig, om betalningkan ske säkert och hur personuppgifter hanteras. Ettgott konsumentskydd är således en viktig faktor närdet gäller att främja utvecklingen av denelektroniska handeln.Utskottet kan för sin del inte se att regeringenhar någon annan uppfattning än motionären iförevarande fråga. I den skrivelse om mål ochinriktning av det svenska arbetet medkonsumentfrågor inom EU som regeringen överlämnadetill anfördes således, utanerinran från sida, att inriktningen börvara att noga skall följa den praktiskatillämpningen av den gemenskapslagstiftning som rörkonsumenternas intressen i samband med elektroniskhandel och verka för ett utökat administrativtarbete i och globalt om dessa frågor. Vidareanfördes att konsumentskyddet vid elektroniskhandel, enligt regeringens uppfattning, bör ligga påsamma nivå som vid traditionell handel.