bet · GQ01JUU11 · 2003-03-27 00:00:00 — Sådana personer kan utrustas medsärskilda s.k. trygghetspaket som polisentillhandahåller. Det finns drygt 400 trygghetspaketi landet. Ett trygghetspaket består av en väska sominnehåller bl.a. telefoner och larmanordningar.Enligt vad utskottet inhämtat har trygghetspaketennumera försetts med larmtelefoner som är koppladetill GSM-telesystemet. Avsikten är att telefonernaskall kunna spåras genom användning av det s.k. GPS-systemet (). Telefonernahar inledningsvis dragits med tekniska problem.Bland annat har batteriets drifttid varit mycketkort. I kommer 100 telefoner attersättas med nya telefoner som har längrebatteridrifttid.Är det fråga om mycket allvarliga hot är detmöjligt för den hotade personen att bl.a. fålivvaktsskydd. På grund av de höga kostnaderna ochintrånget i den hotade personens privatliv är detemellertid relativt ovanligt att den möjlighetenanvänds.Under åren 1993-1997 bedrevs försök med att försehotade och förföljda personer med pepparspray isjälvförsvarssyfte. Enligt vad som inhämtats frånRikspolisstyrelsen har erfarenheterna avförsöksverksamheten inte varit särskilt goda. Föratt kunna förse hotade personer med pepparspraykrävs att de beviljas vapenlicens. Vid prövning avlicensfrågan framkom intesällan uppgifter om brister i den skyddade personensvandel, vilket hindrade att licens beviljades.Härtill kom att många hade svårt med handhavandet avsprayen. Bland annat dessa omständigheter medfördeatt få kvinnor utnyttjade möjligheten att disponerapepparspray i självförsvarssyfte. Några planer frånRikspolisstyrelsen att verka för atttrygghetspaketen utrustas med pepparspray finns förnärvarande inte.Inom har bedömningen gjortsatt försöksverksamhet med attlåna ut peppar- och tårgasspray till bl.a.våldshotade kvinnor och utvärderingen av densammainte har gett tillräckligt underlag för att kunnadra några slutsatser i frågan. Ett uppdrag tillRikspolisstyrelsen om att utreda förutsättningarnaför och lämpligheten av att inleda en nyförsöksverksamhet övervägs därför inomJustitiedepartementet.Enligt regleringsbrevet för skallRikspolisstyrelsen bl.a. redovisa detbrottsbekämpande arbete som har bedrivits när detgäller våld mot kvinnor och de åtgärder somvidtagits för att vidareutveckla polisens förmågaatt göra hotbildsbedömningar.Utskottet behandlade liknande yrkanden senast ifebruari 2002 (bet. 2001/02:JuU11 s. 13 f).Utskottet kan konstatera att det inompolisorganisationen finns ett ganska stort antaltrygghetspaket som hotade och förföljda kvinnor kanförses med. Dessa trygghetspaket är också föremålför materiella uppgraderingar.När det gäller frågan om att förse hotade ochförföljda kvinnor med tårgas- eller pepparspray har,som redovisas ovan, en försöksverksamhet bedrivitssom gett ett begränsat utvärderingsresultat ochdelvis dåliga erfarenheter. Ett utredningsuppdragtill om förutsättningarna för enny försöksverksamhet övervägs inomJustitiedepartementet. Mot bakgrund härav anserutskottet att det inte finns skältill något uttalande i denna fråga. Att, sommotionären bakom Ju288 föreslår, helt ta bort kravetpå vapenlicens för pepparspray kan enligt utskottetsmening inte komma ifråga.Motionerna Ju234, Ju288, Ju363 och A242 avstyrks inu behandlade delar.Straffrättsliga övervägandenI detta avsnitt behandlas ett antalmotionsyrkanden med straffrättslig anknytningtill brottsofferområdet, bl.a. rörande grovkvinnofridskränkning, sexualbrott ochkönsstympning. Utskottet föreslår attsamtliga motionsyrkanden avslås. Utskottethänvisar därvid bl.a. till gällandelagstiftning på området. Jämförreservationerna 6-12.Grov kvinnofridskränkningI motionerna Ju260 (m) och Ju363 (kd) begärs enutvärdering av fridskränkningsreformen och i motionA242 (kd) begärs att fridskränkningslagstiftningenförtydligas. I motion Ju234 (fp) yrkas attstraffminimum för grov kvinnofridskränkning höjstill fängelse.Vid /98 lade regeringen frampropositionen Kvinnofrid (prop. 1997/98:55).Propositionen innehöll förslag till åtgärder motvåld mot kvinnor, prostitution och sexuellatrakasserier i arbetslivet. Utskottet behandladeförslagen i betänkandet Kvinnofrid (1997/98:JuU13,rskr. 250, SFS 1998:393). I enlighet med ett avregeringen i propositionen framlagt förslag infördesi 4 kap. en ny paragraf, 4 a §, somupptar bestämmelser om brotten grov fridskränkningoch grov kvinnofridskränkning. Paragrafen erhöll nylydelse (prop. 1998/99:145, bet.1999/2000: JuU3, rskr. 22, SFS 1999:845).Enligt lagrummet gäller att den som begårbrottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap.brottsbalken (alltså brott mot liv och hälsa, brottmot frihet och frid samt sexualbrott) mot ennärstående eller tidigare närstående person döms, omvar och en av gärningarna utgjort led i en upprepadkränkning av personens integritet och gärningarnavarit ägnade att allvarligt skada personenssjälvkänsla, för grov fridskränkning till fängelse,lägst och högst . Har gärningarnabegåtts av en man mot en kvinna som han är eller harvarit gift med eller som han bor eller har botttillsammans med under äktenskapsliknandeförhållanden, skall han i stället dömas för grovkvinnofridskränkning till samma straff.Av förarbetena till bestämmelsen framgår att etthuvudsakligt motiv för denna varit att införa ettnytt brott som markerar det särskilt straffvärda ien långvarig och upprepad kränkning av en annanperson och där förfarandet består av en serie i ochför sig straffbelagda gärningar (prop. 1997/98:55 s.74 f).I maj 2000 publicerade () rapporten kvinnofridskränkning - Enkartläggning (2000:11). Rapporteninnehåller en beskrivning av hur domstolarna harbedömt brottet och vilka kategorier män som dömtsför brottet grov kvinnofridskränkning. Enligt BRÅvar det ännu för tidigt att dra några långtgåendeslutsatser om hur den nya lagstiftningen fungerar,men BRÅ konstaterade att domstolarnabetraktat brottet som särskilt allvarligt.Inom finns en interdepartementalarbetsgrupp med representanter frånJustitiedepartementet, ochNäringsdepartementets jämställdhetsenhet. I dennaarbetsgrupp används olika myndighetersåterredovisningar av regeringsuppdrag inom ramen förkvinnofridsreformen som underlag för det fortsattaarbetet.För att förstärka sitt arbete med att motverkavåld mot kvinnor inrättade regeringen i maj 2000även ett nationellt råd för kvinnofrid. Rådet skallvara ett forum där regeringen kan utbytaerfarenheter och idéer med företrädare förorganisationer och forskare som är engagerade ifrågor som rör våld mot kvinnor. Rådet skall ävenuppmärksamma problemområden som behöver åtgärdas.När rådet inrättades valde regeringen ut någraprioriterade arbetsområden för rådet att särskiltfokusera på, nämligen våld mot kvinnor medfunktionshinder, lokala kvinnojourers arbete ochverksamhetsvillkor, våld mot äldre kvinnor, insatserriktade till män som misshandlar kvinnor,situationen för barn i misshandelsförhållanden, våldmot invandrade kvinnor samt våld i homosexuellaförhållanden. Rådet fick också i uppdrag att spridaerfarenheter från olika former av projektverksamhetsamt synliggöra forskning på området. Rådets uppdragskall pågå till den 30 juni 2003.Utskottet kan inledningsvis konstatera attinsatser för att förhindra våld och hot motnärstående kvinnor haruppmärksammats på olika sätt inom rättsväsendet samtav regering och riksdag. Kvinnofridsbrottet i sinnuvarande lydelse infördes . Detär ännu för tidigt för säkra slutsatser om hurbestämmelsen fungerar i praktiken. En utvärderingframstår alltså inte ännu som meningsfull.Motionerna Ju234, Ju260, Ju363 och A242 avstyrks inu behandlade delar.SexualbrottI motionerna Ju234 (fp), Ju249 (c), Ju332 (c), Ju363(kd) och A242 (kd) yrkas att straffansvaret förvåldtäkt skall utvidgas till att även omfatta falldå brottsoffret befunnit sig i ettvanmaktstillstånd, t.ex. genom berusning ellernarkotikapåverkan, som inte orsakats avgärningsmannen. I Ju363 påpekas också attbrottsoffrets beteende och sexualhistoria inte skallha betydelse vid bedömning av gärningsmannens skuldtill sexualbrott.I motion A315 (m) anförs att hela straffskalan försexualbrott bör utnyttjas i större utsträckning.I motion Ju328 (s) yrkas att reglerna ompreskription av brott skall ändras så attincestbrott inte skall kunna preskriberas.I motion So451 (v) anförs att regeringen börpåskynda beredningen av Sexualbrottskommitténsförslag till ändringar i sexualbrottslagstiftningen.Enligt 6 kap. 1 § skall ansvar förvåldtäkt ådömas den som genom våld eller genom hotsom innebär eller för den hotade framstår somträngande fara tvingar någon annan till samlag ellertill annat sexuellt umgänge, om gärningen med hänsyntill kränkningens art och omständigheterna i övrigtär jämförlig med påtvingat samlag. Med våldjämställs att försätta någon i vanmakt eller annatsådant tillstånd. Straffskalan för våldtäkt omfattarfängelse lägst två och högst . Om brottet medhänsyn till våldets eller hotets art ochomständigheterna i övrigt är att anse som mindreallvarligt, döms till fängelse i högst . Ärbrottet grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse,lägst fyra och högst tio år.1998 års överlämnade i mars2001 till regeringen sitt betänkande, Sexualbrotten- Ett ökat skydd för den sexuella integriteten ochangränsande frågor (SOU 2001:14). Kommittén föreslåri betänkandet bl.a. en ny straffbestämmelse omvåldtäkt. Straffansvaret träffar den som med våldeller hot tvingar en annan person till en sexuellhandling som är allvarligt kränkande med hänsyn tilltvångets art eller omständigheterna i övrigt. Redanen lägre grad av tvång skall kunna leda tillstraffansvar för våldtäkt. För våldtäkt skall enligtförslaget också den dömas som av en annan persontilltvingar sig en sexuell handling genom attutnyttja att denna person inte har förmåga att värjasig på grund av berusning eller ett liknandetillstånd eller den hotfulla situation han eller honbefinner sig i.Vad gäller preskriptionstiden för sexualbrottinfördes en särskild bestämmelsei 35 kap. 4 § . Bestämmelsen syftadetill att stärka skyddet för barn och ungdomar motatt bli utnyttjade i sexuella sammanhang. Densärskilda preskriptionsregeln avser brott enligt 6kap. 1-4 och 6 §§ , dvs. våldtäkt,sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, sexuelltutnyttjande av underårig och sexuellt umgänge medavkomling respektive syskon, som begåtts mot barnunder samt försök till sådana brott.Preskriptionstiden skall i dessa fall beräknas frånden dag då målsäganden fyller eller skulle ha fyllt15 år. Detta innebär också att den absolutapreskriptionstiden förlängs på motsvarande sätt. Ettgrovt våldtäktsbrott mot ett barn kommer alltså attpreskriberas först när barnet fyller 30 år.Sexualbrottskommittén har vad gällerpreskriptionstiden för sexualbrott föreslagit att enny preskriptionsbestämmelse införs som rörsexualbrott mot personer . Enligtförslaget förlängs preskriptionstiden på så sätt attden, för de brott som avses, skall beräknas från dendag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt 18 år.Viss utvidgning föreslås också vad gäller de brottsom skall omfattas av preskriptionsbestämmelsen.Brott som normalt inte föranleder någon annanpåföljd än böter bör dock inte omfattas avbestämmelsen.Sexualbrottskommitténs betänkande bereds förnärvarande inom . Enproposition i ämnet har aviserats till hösten 2003.Utskottet anser att detta arbete inte börföregripas och föreslår att avslårmotionerna Ju234, Ju249, Ju332, Ju328, Ju363, So451,A242 och A315 i nu behandlade delar.Misshandel av kvinnor och barnI motionerna Ju236 och A315 (båda m) anförs attpåföljdsreglerna bör ändras så att män sommisshandlar kvinnor inte döms till samhällstjänstutan till fängelse. I motion Ju253 (m) anförs attstraffen för barnmisshandel bör skärpas.Enligt 3 kap. 5 § döms den somtillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom ellersmärta eller försätter honom i vanmakt eller någotannat sådant tillstånd för misshandel till fängelsei högst eller, om brottet är ringa, tillböter eller fängelse . Är brottetgrovt, döms enligt 3 kap. 6 § samma balk för grovmisshandel till fängelse lägst ett och högst tio år.Vid bedömande huruvida brottet är grovt skallsärskilt beaktas om gärningen var livsfarlig ellerom gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada ellerallvarlig sjukdom eller eljest visat särskildhänsynslöshet eller råhet.Enligt 30 kap. 4 § skall rätten vidval av påföljd fästa särskilt avseende vidomständigheter som talar för en lindrigare påföljdän fängelse. Enligt 30 kap. 7 § kanrätten som särskilda skäl för villkorlig dom istället för fängelse beakta om den tilltaladesamtycker till att domen förenas med en föreskriftom samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämpligmed hänsyn till den tilltalades person och övrigaomständigheter. Enligt 30 kap. 9 § kan rätten ävensom särskilda skäl för skyddstillsyn i stället förfängelse beakta detsamma.Misshandel av normalgraden anses i rättspraxisvara ett brott av sådan art att påföljden normaltskall bestämmas till fängelse. Möjligheten attkombinera villkorlig dom och skyddstillsyn ikombination med samhällstjänst har dock i praxisbedömts vara en tillräckligt ingripande påföljd ivissa fall, även när misshandel gällt närstående (sebl.a. NJA 2000 s. 17, III).I den ovannämnda propositionen Stärkt skydd förbarn i utsatta situationer (prop. 2002/03:53)föreslås ett antal lagstiftningsåtgärder i syfte attstärka skyddet för barn i utsatta situationer. Blandannat föreslås att en ny särskildstraffskärpningsgrund införs i 29 kap. 2 §brottsbalken. Enligt den föreslagna lydelsen avbestämmelsen skall såsom en försvårande omständighetvid bedömningen av straffvärdet - utöver vad somgäller - beaktas om brottet varit ägnat attskada tryggheten och tilliten hos ett barn i dessförhållande till en närstående person.Utskottet kan konstatera att regeringen i den nyssnämnda propositionen lämnat förslag till ändring avbrottsbalken i syfte att domstolarna vidstraffmätning och påföljdsval skall se särskiltallvarligt på brott som varit ägnade att skada barnstrygghet och tillit till en närstående person.Därmed ökar möjligheten till straffskärpning bl.a.vid misshandel av barn. Härigenom får motion Ju253 inu behandlad del i stort anses tillgodosedd.BRÅ har i rapporten - i samhälletstjänst? (2003:3) redovisat ettregeringsuppdrag att utvärdera de numerapermanentade påföljdskombinationerna skyddstillsynrespektive villkorlig dom med samhällstjänst.Utvärderingen är gjord med särskilt fokus på hursamhällstjänstpåföljderna utvecklats och hur detillämpats rättsligt och praktiskt. I rapportenredovisar BRÅ en analys av 15 000 brottmålsdomarfrån , där samhällstjänst utifrånstrafflatituden skulle kunna vara aktuellt. Analysenvisar bl.a. att påföljdskombinationer medsamhällstjänst är ungefär lika vanliga som fängelseför misshandel av normalgraden (analysen ejspecificerad på misshandel mot kvinnor eller barn)och att påföljder med samhällstjänst även förekommitvid grov kvinnofridskränkning. haröverlämnats till regeringen och bereds förnärvarande inom Justitiedepartementet.Vad gäller påföljderna för våld mot närståendekvinnor kan utskottet konstatera att dessa brott ipraxis betraktas som brott av sådan art attpåföljden normalt skall bestämmas till fängelse,även om det i enskilda relativt lindriga fall kanfinnas omständigheter som talar för en ickefrihetsberövande påföljd. Detta är en fråga förrättstillämparen. I avvaktan på resultatet avberedningen av den ovannämnda ärutskottet inte berett att göra något uttalande isaken. Utskottet avstyrker bifall till motionernaJu236 och A315 i nu behandlade delar.KönsstympningI motion Ju233 (m) begärs att även den som uppmanartill könsstympning eller hjälper annan att låtakönsstympa sitt barn skall kunna åtalas. I sammamotion anförs också att könsstympningsbrott i störreutsträckning bör lagföras.Enligt lagen (1982:316) med förbud motkönsstympning av kvinnor får inte ingrepp i dekvinnliga yttre könsorganen utföras i syfte attstympa dessa eller åstadkomma andra beståendeförändringar av dem (könsstympning). Detta gälleroavsett om samtycke har lämnats till ingreppet ellerinte. Även om kvinnan, eller vårdnadshavaren om detgäller ett barn, uttryckligen begär ett ingrepp avdetta slag får det således inte utföras. Om brottethar medfört livsfara, allvarlig sjukdom eller iannat fall inneburit ett synnerligen hänsynslöstbeteende skall det bedömas som grovt. Även försök,förberedelse och stämpling samt underlåtelse attavslöja brott är enligt lagen straffbart. Av 23 kap.4 § följer att också anstiftan ochmedhjälp till könsstympning är straffbelagt.Den som bryter mot förbudet skall dömas tillfängelse i högst . För grovt brott skallfängelsestraffet bestämmas till lägst ochhögst tio år.Utskottet har tidigare behandlat frågor rörandestraffansvar m.m. för könsstympning. Våren 1998ställde sig utskottet bakom ett regeringsförslag omskärpningar i lagstiftningen, bl.a. vad gälldestraffskalan (prop. 1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13).Utskottet uttalade som skäl för sittställningstagande i huvudsak följande. mening finns det all anledning att semycket allvarligt på den typ av ingrepp som enkönsstympning innebär. Sådana ingrepp är oförenligamed vår syn på individens rätt till kroppsligintegritet samt kvinnans rätt att bestämma över sigsjälv och att leva sitt liv efter egnaförutsättningar och behov. Det strider också motvetenskap och beprövad erfarenhet att utföra ettsådant ingrepp. Alla former av könsstympning innebärett bestående lidande för den stympade kvinnans del,och ingreppet leder ofta till allvarliga fysiska ochpsykiska skador (bet. 1997/98:JuU13 s. 23 f).Motionsyrkanden rörande könsstympning behandladesav utskottet senast (bet.2001/02:JuU10 s. 14 f). Då höll utskottet fast vidsina tidigare ställningstaganden och konstateradebl.a. att de gällande straffrättsliga reglerna påområdet, såvitt kunde bedömas, är ändamålsenligtutformade.Som utskottet tidigare framhållit finns det allanledning att se mycket allvarligt på den typ avingrepp som könsstympning innebär. Enligt utskottetsmening är dock de straffrättsliga bestämmelserna påområdet, såvitt nu kan bedömas, utformade på ettändamålsenligt sätt. Så är t.ex. redan förberedelseoch stämpling samt anstiftan och medhjälp tillkönsstympning straffbart. Utskottet instämmer i attdet är angeläget att lagföringen ökar. Det är därförangeläget att polis och åklagare lägger nedordentliga resurser på att utreda dessa brott. Enviktig förebyggande roll har bl.a.socialförvaltningen, skolan samt hälso- ochsjukvården. Det ligger alltså närmast till hands attkönsstympning uppmärksammas där. Utskottet villdärför erinra om skyldigheten för sjukvård och skolaatt anmäla till de sociala myndigheterna när ettbarn far illa. Med detta sagt anser utskottet attnågot uttalande från inte är påkallat nu.Utskottet föreslår att avslår motion Ju233i nu aktuella delar.Obligatorisk häktningI detta avsnitt behandlas ett motionsyrkande om atts.k. obligatorisk häktning skall införas även förförsök till brott med ett straffminimum om minst tvåår. Utskottet föreslår med hänvisning till attgällande lagstiftning får anses ändamålsenlig attmotionsyrkandet avslås.I motion A315 (m) yrkas att reglerna om s.k.obligatorisk häktning ändras så att de även omfattarförsök till brott, för vilka är föreskrivet fängelse.I 24 kap. finns bestämmelser omhäktning. Enligt 24 kap. 1 § får den som påsannolika skäl är misstänkt för ett brott, förvilket är föreskrivet fängelse ellerdäröver, under vissa förutsättningar häktas.Häktning får dock inte ske om straffet i detkonkreta fallet kan antas bli böter. Är för brottetinte föreskrivet lindrigare straff än fängelse i tvåår, skall häktning ske, om det inte är uppenbart attskäl till häktning saknas (s.k. obligatoriskhäktning). Av sistnämnda bestämmelse följer atthäktning som huvudregel skall ske av den som påsannolika skäl är misstänkt för t.ex. mord, dråp,våldtäkt och grov våldtäkt.Straff för försök till brott bestäms enligt 23kap. 1 § andra stycket högst till vadsom gäller för fullbordat brott och får inte sättasunder fängelse, om lägsta straff för det fullbordadebrottet är fängelse eller däröver. Försöktill de nämnda brotten omfattas alltså inte avregeln om obligatorisk häktning.Vid behandlingen av yrkanden av i huvudsakmotsvarande innebörd som det nu behandlade anfördeutskottet - i likhet med tidigareställningstaganden i frågan - att häktning förexempelvis försök till våldtäkt kan ske bl.a. om detföreligger risk för att gärningsmannen begår nyabrott av samma slag. Några nya lagstiftningsåtgärderansåg utskottet inte vara påkallade (bet.2001/2002:JuU7 s. 20).Utskottet har inte ändrat sin tidigare inställningi denna fråga. Motion A315 i här behandlad delavstyrks.Myndigheters åtgärderI detta avsnitt behandlas ett antalmotionsyrkanden om bl.a. polisens arbete motvåld mot kvinnor och barn samt olikamyndigheters bemötande av brottsoffer.Utskottet föreslår, bl.a. med hänvisning tillvidtagna åtgärder och gällande regelverk, attmotionsyrkandena avslås av . Jämförreservationerna 13-18.Polisens insatser m.m.I motionerna Ju234 (fp), Ju249 (c), Ju253 (m) ochJu363 (kd) anförs att polisens insatser för attbekämpa våld mot kvinnor och barn på olika sätt börförbättras. I motion Ju234 efterfrågas enförstärkning av polisens resurser för bekämpning avkvinnovåld. I motion Ju249 anförs att polisensrutiner och attityder beträffande brott mot kvinnoroch barn bör förbättras. I motion Ju253 efterfrågassärskilda familjevåldsenheter på samtligapolismyndigheter och i motion Ju363 anförs attutredningstiden vid barnmisshandel inte bör fåöverskrida tre månader.I polisens årsredovisning för redovisasdet brottsbekämpande arbete som polisen bedrivitavseende våld mot kvinnor och mot barn. Det brottsförebyggande arbetet påområdet har fortsatt att utvecklas, främst isamverkan med socialtjänst, sjukvård och andraorganisationer såsom brottsofferjourer och olikakris- och stödcentrum. Polismyndigheterna runt om ilandet har genom bl.a. utbildning, uppföljning ochanvändning av den s.k. SARA-modellen, som bl.a.syftar till att tidigt bedöma risken för upprepatpartnervåld, utvecklat förmågan att göra merstrukturerade hotbilds- och riskbedömningar. Poliseni har inrättat en familjevåldsenhet vilketsedan tidigare funnits vid Polisen i ochUppsala. Samtliga polismyndigheter har i någon formskapat åtgärds- eller policydokument som rör våldmot kvinnor. Till detta kommer flera samverkande ochmånga gånger projektliknande arbeten ilänsgemensamma grupper som tar sikte på att ökakunskapen om problembilden samt förebygga ochförhindra våldsbrott. Tyngdpunkten i arbetet harbl.a. legat på att förebygga brott för att ocksåminska frekvensen av återfall för män sommisshandlat kvinnor (s. 13 f).Beträffande utredning och lagföring av brott motkvinnor anges i årsredovisningen att flertaletpolismyndigheter har redovisat att de genomfortlöpande interna diskussioner ochutbildningsinsatser ökat personalens motivation ochförbättrat förstahandsåtgärderna vid brott motkvinnor. Mer konkret har det handlat om bättrefotodokumentation av skador samt åtgärder för atträttsintyg skall utfärdas snabbt och riktigt. regelbundna möten med åklagare hararbetsmetoderna utvecklats och förbättrats. Exempelpå detta är direktkontakt med åklagare frånbrottsplatsen, skriftliga utredningsdirektiv ochsnabbare informationsflöde mellan utredare ochförundersökningsledare. Vidtagna åtgärder för attvidareutveckla polisens bemötande och stöd tillbrottsoffer och vittnen i samband med utredning ochlagföring har främst avsett tidiga kontakter medmålsäganden och snabbare handläggning av ärenden ochbeslut, information om vem som är kontaktperson,handläggare eller förundersökningsledare i ärendetsamt förbättrad information i samband med kallelsertill förhör (s. 21 f).För att främja barnperspektivet i utredningarnahar polismyndigheterna satsat på utbildning ochinformation. Några myndigheter har även samverkatoch utvecklat åtgärder i handlingsplaner ochsärskilda åtgärdsprogram.