yttr · GP05BoU4y · 2002-01-01 00:00:00 — Medborgarnas delaktighet i samhällsutvecklingen måste stärkas genom en fortsatt regional demokratisering. För att försöksverksamheten skall kunna fortgå och utvecklas bör den nuvarande försökslagstiftningen förlängas . Efter bör en permanent lagstiftning tillskapas. Regeringen bör därför redan nu förbereda en lagstiftning som skall gälla . I propositionen skriver regeringen att "samverkansorganen i de nuvarande försökslänen under nästkommande mandatperiod skall ha samma beslutanderätt om medel för regional utveckling som ". Det är en bra utgångspunkt, men den följs inte upp i den föreslagna lagstiftningen. Lagförslaget är alltför generellt och tar inte hänsyn till att verksamheten skall fortsätta i de nuvarande försökslänen. Därför behövs ett förtydligande vad gäller de framtida befogenheterna i de nuvarande försökslänen. Det bör ankomma på regeringen att återkomma med ett förslag med denna innebörd. I propositionen föreslås att länsstyrelsernas styrelser skall utses av regeringen . Det är enligt vår mening inte ett uttryck för en ökad regional demokratisering. I stället är det ett steg mot större centralt statligt inflytande och ett sätt att säkerställa regeringens inflytande på den regionala nivån. Som vi redovisat ovan bör försöksverksamheten fortsätta . Vid ett sådant ställningstagande kan vi stödja regeringens förslag såtillvida att regeringen skall utse styrelse i försökslänen. I de län som inte är försökslän bör det däremot även i fortsättningen vara som utser styrelsen för . En sådan ordning motiveras av det stora inflytande över den regionala utvecklingen både vad gäller befogenheter och fördelning av medel som landshövding och alltjämt har. Avsikten är att uppgift i försökslänen skall renodlas till att bevaka genomslaget av de nationella målen. Det regionala utvecklingsansvaret och uppgiften som företrädare i regionala frågor förs över till självstyrelseorganet. En följd av detta blir att landshövdingens roll mister en stor del av Mot denna bakgrund, och för att ytterligare tydliggöra ansvarsfördelningen, bör därför landshövdingeämbetet avskaffas i försökslänen i takt med att nuvarande förordnanden utgår. Länsstyrelserna i försökslänen kommer däremot att i fortsättningen ledas av en tjänsteman (länschef). () och () anser: Formerna för regional samverkan Det är lätt att konstatera att regeringens förslag till hur den regionala samverkan skall ske har ett flertal negativa konsekvenser. Inga nya självstyrande regioner får bildas. Inga direktval kommer att ske förutom i , och . De nya samverkansorganen ges en svag rättslig ställning. De får begränsad beslutanderätt, ett svagt mandat och samordning i stället för självstyre. Det blir oklart vem som företräder regionen, och därmed ökar otydligheten i relation till omvärlden. Om och i så fall hur verksamheten skall fortsätta efter 2006 förblir osäkert. Regeringens förslag bör avvisas redan av dessa skäl. I stället bör en ordning tillskapas där subsidiaritetsprincipen skall vara central i arbetet för en relevant maktdelning mellan olika vertikala nivåer i samhället. Principen har två ben: Det en gemenskap på ett ändamålsenligt sätt kan sköta skall den också få sköta. De överordnade gemenskaperna (t.ex. staten) har en skyldighet att stödja där så behövs, och detta stöd måste respektera de enskilda människornas rättigheter och gemenskapernas eget kompetensområde. Innebörden av detta är att om en överordnad gemenskap vill överta en funktion från en underordnad så ligger bevisbördan för bättre ändamålsenlighet på den överordnade gemenskapen. Regeringen har med sitt förslag om samverkansorgan inte på ett övertygande sätt visat att den maktcentralisering som förslagen innebär ger en ökad ändamålsenlighet. Till grund för den framtida regionala samverkan bör i stället ligga det förslag som den parlamentariska regionkommittén (PARK) lagt fram i sitt slutbetänkande. Med utgångspunkt i detta förslag bör försöksverksamheten med ändrad regional ansvarsfördelning i , , och förlängas t.o.m. . Under den förlängda försöksperiod kan försöksverksamheten utvidgas till att omfatta ytterligare län. finns det ett betydande antal län som har anmält intresse av varierad art om att få delta i försöken med regionala självstyrelseorgan. Det är , , , , , , och . Det visar att det finns ett brett och betydande intresse för att vidareutveckla de regionala projekten utöver de nu berörda försökslänen. Genom att utvidga försöksverksamheten kan detta intresse tas till vara. En fortsatt försöksverksamhet är viktig främst därför att den kan ge underlag för förbättringar och justeringar när det gäller hur den regionala samverkan skall komma till stånd . Huvudriktningen kan dock redan nu läggas fast. Den regionala självstyrelseprocessen bör utvecklas och förstärkas med utgångspunkt i den subsidiaritetsprincip som vi redovisat i det föregående. Regeringen bör därför före valet återkomma med förslag till permanentning av de regionala självstyrelseorganen. Detta skall bygga på direktval till de regionala självstyrelseorganen samt visa en tydlig rollfördelning mellan självstyrelseorganen och de statliga länsorganen. Vi delar uppfattningen att försöksverksamheten med vidgad samordnad länsförvaltning vid i bör fortsätta t.o.m. . Inför denna fortsättning bör dock ansvarsfördelningen mellan och självstyrelseorganen förtydligas. skall inom sina verksamhetsområden företräda den nationella politiken och bevaka att nationella mål får genomslag i länet. Det bör också göras tydligt att landshövdingen företräder staten och de nationella intressena inom myndighetens verksamhetsområden och att självstyrelseorganen har det regionala utvecklingsansvaret och företräder länet i regionala utvecklingsfrågor. Vi kan däremot inte ställa oss bakom förslaget om att styrelse skall utses av regeringen. Enligt vår mening måste det regionala inflytandet över även fortsättningsvis komma till uttryck bl.a. genom att på samma sätt som utser styrelse. () anser: Formerna för regional samverkan Alltsedan försöksverksamheten med regionala organ i inleddes har alla som varit engagerade i försöken sett det som en oåterkallelig process. medlemskap i , nationalstaternas minskade möjligheter att detaljstyra utvecklingen i alla delar av sina länder och ökande rörlighet över gränserna har alla bidragit till att lyfta fram regionerna som en avgörande faktor för utveckling. Den statliga förvaltningens motstånd till trots har förväntningarna varit stora på det förslag som lagts fram. Även om många väntat sig att försöksverksamheten skulle fortsätta, eftersom det är väl tidigt att utvärdera försöken i sin helhet, hade knappast någon förväntat sig att regeringen skulle försöka vrida klockan tillbaka genom att ta tillbaka en stor del av det ansvar den lämnat ifrån sig till de regionala självstyrelseorganen i försökslänen. Uppenbarligen handlar det ånyo om regeringens ambitioner att genomföra sin politik i alla delar av landet och dess grundmurade misstro mot lokala och regionala politikers förmåga att ta vara på medborgarnas intressen. Förslaget om samverkansorgan i länen innebär ingenting nytt, bara att man i en ny lag upprepar det kommunerna redan kan, nämligen bilda kommunalförbund. Ingenting hindrar riksdag och regering från att lägga ut de uppgifter som beskrivs i propositionen på kommunalförbund . Det självstyre som antyds genom samverkansförfarandet, där varje ingående organ beslutar i fråga om sin egen ekonomiska medverkan, låter bra men blir snabbt tomt på innehåll när det står klart att staten tänker behålla pengarna. En allvarligt menad ambition att skapa starka regioner hade självfallet resulterat i att den civilrättsliga formen regionförbund hade bevarats. Den innebär en bestående struktur där inte kommuner kan ansluta sig eller lämna förbundet över . Ett ytterligare resultat hade blivit att verkliga resurser hade garanterats regionförbunden. Sammantaget innebär propositionen att regeringen nu i praktiken föreslår en avveckling av starka och relativt självständiga regioner. Det ger i sin tur regeringen stärkt makt genom möjligheten att utse landshövding och styrelse för . ökar kontrollen över landets regioner genom att det i praktiken kommer att fordras regeringens godkännande för de åtgärder som regionerna vidtar. bör därför avslå propositionen. I den situation som råder är den enda rimliga lösningen att nu klargöra att regionaliseringen inte kommer att upphöra, utan att avsikten tvärtom är att successivt öka utrymmet för det regionala självstyret. Som ett första steg i denna tydliga strävan bör ansökningar om att få bilda försök med nya regioner med direktvalda regionfullmäktige behandlas välvilligt av regeringen. En fortsatt försöksverksamhet innebär att de lagar som reglerar försöksverksamheten förlängs i avvaktan på en permanent lösning. Detta innebär att såväl lagen om försöksverksamhet med regionförbund i län och län som lagen om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning bör ändras så att deras giltighet förlängs till utgången av 2006. En fortsatt försöksverksamhet skall endast ses som en nödvändig övergångslösning till en permanent lösning. Genom regeringens agerande förskjuts nu denna möjlighet ytterligare en mandatperiod. Det är olyckligt men ställer också krav på att processen för att permanenta regionerna från nästa val inleds. Ett permanentande av regionerna bör präglas av den tilltro till lokala och regionala folkvaldas förmåga att ta ansvar också för stora beslut som var vägledande då försöksverksamheten inleddes. Det är naturligt att övergången från försök till permanenta regioner för med sig ökade befogenheter för regionerna. Det centrala är dock att ett fast institutionellt ramverk för besluten läggs fast. Sammanfattningsvis bör alltså ett permanent regelverk tillskapas så att de regioner som så vill i valet kan inrätta ett direktvalt regionfullmäktige som sedan tar över ansvaret fr.o.m. . bör därför begära förslag från regeringen till en permanent lösning i enlighet med vårt förslag. En långtgående regionalisering öppnar för en renodling av uppgifter. Enligt vår uppfattning är ett utvecklat regionalt styre ett första steg mot en avveckling av landshövdingeämbetet och övergång till en renodlad förvaltningsfunktion för länsstyrelserna. Därför bejakar också förslagen om fortsatta försök med vidgad samordning i länsförvaltningen. I de regioner som har självstyre bör det inte heller framgent tillsättas en styrelse för . Däremot är det inte rimligt att avskaffa det regionala inflytandet över länsstyrelserna innan regionala styrelseorgan har bildats. Det räcker inte att lägga den ena rälsen för att få ett fungerande järnvägsspår. Regeringens förslag om att centralisera makten över länsstyrelserna måste därför avvisas. För att förstärka det regionala inflytandet bör landstingen även fortsättningsvis utse styrelse. När väl regionaliseringen fullföljts kan det statliga ansvaret tas över av regionerna. I den situation som då kommer att råda framstår det som naturligt att såväl landshövdingeämbetet som länsstyrelserna i sin nuvarande roll avvecklas. () anser: Formerna för regional samverkan Den försöksverksamhet som pågår innebär att befogenheter främst när det gäller planering och regional utveckling har förts över till regionala självstyrelseorgan i , , och . I och har uppgifter flyttats från till ett direktvalt organ som kallas regionfullmäktige, i län till ett indirekt valt regionförbund med länets kommuner och landsting och på till kommunen. Beslutet var ett tydligt fall framåt i en fråga som har stötts och blötts och lovade, från folkpartisynpunkt, gott . Det förslag som lagts fram är mot denna bakgrund en rejäl besvikelse. Regeringen har uppenbarligen återfallit i ett centralistiskt betraktelsesätt på politiken och samhällsutvecklingen. De pågående regionförsöken skall ersättas av en ordning som på bred front över landet öppnar för bildandet av indirekt valda regionala församlingar ("samverkansorgan"), där landstingen inte ens behöver vara med. Dessa organ blir dessutom i hög grad beroende av statliga organ för sin maktutövning. De nuvarande självstyrelseorganen i och får visserligen fortsätta sin verksamhet t.o.m. utgången av , men deras uppgifter inskränks, och deras framtid efter försöksperiodens utgång är osäker. Jag och menar att det redan nu finns goda skäl att fastslå att försöksverksamheten med förändrad regional ansvarsfördelning skall permanentas i de län som tillämpar systemet med direktvalda regionala organ. Den utvärdering som den parlamentariska regionkommittén (PARK) har gjort pekar på att utfallet av den förändrade ansvarsfördelningen på länsplanet är gott. Den regionala samordningen och mobiliseringen har förstärkts. I flera avseenden har också ökade möjligheter för medborgerligt deltagande och inflytande skapats. Viljan från de ledande politiska aktörerna i respektive län att fortsätta utveckla den regionala demokratin är stark. Den bästa lösningen är enligt min mening att permanenta regionförsöken i , och redan fr.o.m. . Från min och sida föreslår vi därför, som en övergångslösning, att den nuvarande försöksverksamheten förlängs till utgången av 2006 men att beslutar att av regeringen begära ett förslag till regelverk så att alla regioner som så vill kan välja ett regionfullmäktige vid valet . Dessa nya regionfullmäktige kan sedan påbörja sin verksamhet . Det skulle således innebära att den dörr till nya regionförsök, i enlighet med principen om direktval, som regeringen genom sin proposition vill stänga i stället öppnas. bör ge regeringen till känna att ansökningar från län om att få delta i regionförsök enligt den modell som tillämpas i , och bör behandlas positivt. i , som gavs utvidgade uppgifter i regionala angelägenheter, kan vara ett av flera lämpliga län. I anslutning till huvudfrågan om det regionala självstyrets ställning behandlar också propositionen vissa frågor som rör den statliga länsförvaltningen. Av störst vikt är förslaget att styrelse, efter nuvarande mandatperiods utgång, skall utses direkt av regeringen. Vid sidan av landshövdingen utses enligt gällande bestämmelser samtliga övriga ledamöter i styrelse av . delar uppfattningen att det är viktigt att renodla roll på den regionala nivån. Den nuvarande ordningen är, och betraktades så redan vid sitt införande, som en konstitutionell hybrid. I detta avseende tillstyrker därför regeringens förslag. uppgift skall vara att fungera som statens företrädare gentemot både lokala och regionala självstyrelseorgan. Efter det att direktvalda regionfullmäktige har införts kan det föråldrade systemet med landshövdingen som högste representant för länet avskaffas. () anser: Formerna för regional samverkan Den parlamentariska regionkommittén (PARK) redovisade, arbete, sina överväganden och förslag . När det gäller den nu pågående försöksverksamheten finner utredningen att huvudintrycket är att den fallit väl ut. Försöken har fått i gång diskussionerna om en fördjupad demokrati och om subsidiaritetsprincipens innehåll. Det har också lett till nydanande arbetssätt i det regionala utvecklingsarbetet, där politikerna försökt öppna och finna nya former för dialogen med regionens medborgare. De ibland alltför snabba administrativa förändringarna har emellertid inte alltid hunnit bli förankrade, och försöken har därför ännu inte fått eftersträvat folkligt engagemang och förståelse. Kommittén har iakttagit det överväldigande stöd som självstyrelseorganen fått av ledande kommunföreträdare i försökslänen. Också samarbetsklimatet mellan kommunerna har förbättrats. Omvärldskontakterna har i försökslänen fått en mer renodlad och samordnad organisering, jämfört med när ansvarade för de regionala utvecklingsfrågorna. En i stort sett enig kommitté föreslog i sitt betänkande bl.a. att försöksverksamheten i , , och skulle förlängas t.o.m. . Vidare föreslog kommittén att försöksverksamheten skulle utvidgas till att omfatta ytterligare län, om kommuner och landsting är överens. Försöket med vidgad samordnad länsförvaltning vid i föreslogs också fortsätta . En överväldigande majoritet av remissinstanserna tillstyrker huvudförslaget om att förlänga försöksverksamheten, liksom att den utvidgas. Flera kommuner, landsting, och de tre självstyrelseorganen anser att modellen med direktvalda regionfullmäktige bör permanentas. De statliga myndigheterna är emellertid i huvudsak negativa. Det förslag som regeringen nu lagt fram har en helt annan inriktning än den som kommittén var överens om. I stället för att lämnar ifrån sig en stor del av utvecklingsansvaret till självstyrelseorganet och mer koncentrerar sin verksamhet på tillsyn och uppföljning av nationella mål innebär förslaget det motsatta. Utvecklingen av regionförsöken reduceras till att endast omfatta starkt villkorade samverkansorgan, som inte är någonting annat än vanliga kommunalförbund med indirekt valda ledamöter. Krav ställs på att alla kommuner måste vara med, men för , som är det enda regionala organet med direktval, gäller att det bara kan ingå som medlem. Regeringens förslag, som inte tillåter några nya försök med direktvalda regionfullmäktige, är en återvändsgränd för det regionala självstyrets utveckling och utvidgning. Det ger närmast intryck av att inte vara särskilt genomtänkt Det är svårt att se ett klart förhållningssätt till regional demokratiutveckling. Förslaget bör sålunda avvisas av . Med avseende på den breda majoritet, inklusive de socialdemokratiska ledamöterna, som stod bakom PARK-förslaget bör i stället kommitténs förslag bilda utgångspunkt för den fortsatta reformeringen av den regionala samverkan. Regeringen bör återkomma med ett nytt och bättre genomtänkt förslag i linje med PARK:s betänkande, som ytterligare stärker utvecklingen av det regionala självstyret. Det innebär att försöksverksamhet får fortsätta till utgången av 2006 och att nya ansökningar om att få bilda försök med direktvalda regionfullmäktige bör behandlas välvilligt. Detta bör ges regeringen till känna. Vi ser från sida direktvalda regionfullmäktige som målet för den regionala självstyrelseformen, men har accepterat att det i olika län finns olika förutsättningar att direkt övergå till en sådan styrelseform. Försöksverksamheten är just till för att ge utrymme för olika former och mjuka övergångar. Inget av de åtta ytterligare län som ansökt om att få delta i försöket vill bilda samverkansorgan. De ansöker om att få delta i försök med indirekt eller direkt valda självstyrelseorgan för att kunna ta över huvudansvaret för det regionala utvecklingsarbetet. Jag menar att försöksperioden skall sträcka sig fram till utgången av 2006. Därefter är det att permanenta den utvecklade formen av regionalt självstyre med direktvalda regionfullmäktige. Då skall de regionala organ som bildas också ersätta i regionen. bör därför begära förslag från regeringen till ett regelverk för permanenta och direktvalda regionala självstyrelseorgan . Avsikten är att uppgift i försökslänen skall renodlas till att bevaka genomslaget av de nationella målen. Det regionala utvecklingsansvaret och uppgiften som företrädare i regionala frågor förs över till självstyrelseorganet. En följd av detta blir att landshövdingens roll mister en stor del av sitt innehåll. Mot denna bakgrund, och för att ytterligare tydliggöra ansvarsfördelningen, bör därför landshövdingeämbetet avskaffas i försökslänen i takt med att nuvarande förordnanden utgår. Länsstyrelserna i försökslänen kommer däremot att i fortsättningen ledas av en tjänsteman (länschef). Formerna för regional samverkan 2 Försöksverksamheten med ändrad regional ansvarsfördelning 2 samverkan i länet 3 roll och uppgifter 5 Vidgad samordnad länsförvaltning på 7 Övriga frågor avseende länsstyrelserna 7 Regional samverkan m.m. (m) 9 Regional samverkan m.m. (v) 10 Regional samverkan m.m. (kd) 12 Regional samverkan m.m. (c) 13 Regional samverkan m.m. (fp) 15 Regional samverkan m.m. (mp) 17 2001/02:BoU4y Utskottets överväganden Utskottets överväganden /02:BoU4y 2001/02:BoU4y Avvikande meningar Avvikande meningar 2001/02:BoU4y