yttr · GP05JuU5y · 2002-01-01 00:00:00 — Handlingsplan mot narkotika Till socialutskottet Proposition 2001/02:91 Nationell narkotikahandlingsplan har hänvisats till socialutskottet. beslutade att bereda justitieutskottet tillfälle att yttra sig över propositionen jämte eventuella motioner. Med anledning av propositionen har väckts elva motioner, So25-35. Propositionen föranleder följande yttrande från justitieutskottet. Till yttrandet har fogats 15 avvikande meningar samt fyra särskilda yttranden. Regeringen presenterar i propositionen en nationell handlingsplan mot narkotika. Syftet är att redovisa regeringens syn på den samlade narkotikapolitiken samt att lägga fast grundvalarna för hur en förstärkning av samhällets insatser skall genomföras samt för hur insatserna skall följas upp. Förslagen grundar sig på betänkande Vägvalet - Den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126). I propositionen föreslås att målet för den svenska narkotikapolitiken även i fortsättningen skall vara ett narkotikafritt samhälle. Huvudinriktningen för narkotikapolitiken skall vara målinriktade och samordnade insatser för att begränsa både utbudet och efterfrågan av narkotika. Förstärkta insatser behövs för att förstärka den politiska prioriteringen av narkotikafrågan, förbättra samarbetet mellan olika myndigheter och mellan myndigheter och organisationer, förbättra det förebyggande arbetet genom bl.a. metod- och kompetensutveckling, utveckla vårdinsatserna genom bl.a. metod- och kompetensutveckling samt forskning, utveckla behandlingsperspektivet inom kriminalvården, effektivisera insatserna på kontrollområdet, förbättra metoderna för att följa narkotikautvecklingen och samhällets insatser samt för att öka det internationella samarbetet. Regeringen föreslår att lagen (1996:1156) om receptregister ändras så att receptregistret får användas av för tillsyn över enskild läkares och tandläkares förskrivningar av narkotiska läkemedel. Regeringen föreslår också att registret får innehålla förskrivarkod och att förskrivares identitet får användas som sökbegrepp. Bestämmelserna föreslås träda i kraft . Slutligen har regeringen enligt propositionen för avsikt att tillsätta en särskild nationell narkotikasamordnare som får i uppgift att genomföra och följa upp handlingsplanen. För genomförandet av handlingsplanen avsätts . Utskottet begränsar sitt yttrande till sådana frågor som ligger inom utskottets beredningsområde och som med ett par undantag behandlas i propositionen. I undantagsfallen har frågan dock varit aktuell i . Förutom inriktningen av handlingsplanen i stort rör dessa frågor insatser mot utbudet av narkotika samt kriminalvårdens insatser. I anslutning härtill behandlas ett antal av de motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen. Dessa yrkanden framgår av en förteckning till detta yttrande över behandlade förslag. Övriga motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen föranleder inte något yttrande från utskottets sida. Härutöver behandlar utskottet ett antal motioner väckta under allmänna motionstiden som då remitterades till justitieutskottet och som avser frågor som tas upp i propositionen eller på annat sätt rör åtgärder mot narkotika. Dessa överlämnas nu - under förutsättning av socialutskottets medgivande - till socialutskottet. Även dessa motioner framgår av förteckningen. Regeringen tillsatte en särskild med uppdrag att göra en utvärdering av samhällets narkotikapolitiska insatser , då en sådan senast gjordes. Med utgångspunkt från denna utvärdering fick kommissionen i uppdrag att lägga fram förslag till sådana effektiviseringar av narkotikapolitiken som den fann möjliga. Översynen skulle omfatta lagstiftningen inom området samt insatser för att förebygga missbruk och rehabilitera narkotikamissbrukare och insatser för att begränsa tillgången på narkotika (dir. 1998:18). beslutade regeringen - efter ett tillkännagivande från justitieutskottet - om tilläggsdirektiv angående kriminalvårdens behandlingsinsatser (dir. 2000:29). överlämnade sitt slutbetänkande Vägvalet - Den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126). Detta byggde delvis på de 13 diskussionspromemorior kommissionen presenterat under utredningsarbetets gång. Vidare lämnade kommissionen ett delbetänkande om narkotikastatistik (SOU 1999:90). Vad gäller innehållet i den svenska narkotikapolitiken påtalade stora brister. Inte minst ansåg kommissionen detta gälla i den struktur som finns för att bekämpa narkotikaproblemet, främst inom det förebyggande arbetet och inom den vård och behandling som erbjuds missbrukare. Redan den omständigheten att fler ungdomar än har en mer tillåtande attityd till narkotika visar, enligt kommissionen, att det förebyggande arbetet inte når fram i tillräcklig utsträckning. Såvitt gäller vård och behandling för narkotikamissbrukare är det ett område som varit föremål för omfattande nedskärningar och nedprioriteringar i landets kommuner. På många håll såg kommissionen att kontinuiteten i verksamheten gått förlorad och konstaterade också ett behov av kompetensutveckling inom dessa områden. Även myndigheterna på kontrollområdet har fått vidkännas nedskärningar och andra förändringar . fann att det inom dessa myndigheter emellertid inte råder någon oklarhet kring sådana frågor som syfte, mål och medel för narkotikabekämpningen. Karakteristiskt för den svenska politiken är att den bygger på en balans mellan insatser ägnade att dämpa efterfrågan och begränsa tillgången på narkotika. Balansen mellan olika åtgärdsområden, ansåg kommissionen, har förskjutits. Framför allt har alltså det förebyggande arbetet liksom vård- och behandlingsinsatserna försvagats. Mot bakgrund av de brister som påtalat presenterar regeringen i propositionen sitt förslag till nationell handlingsplan mot narkotika. Redan i inledningen slås fast att målet för den svenska narkotikapolitiken även i fortsättningen skall vara ett narkotikafritt samhälle. I propositionen lägger regeringen fast grundvalarna för hur en förstärkning av samhällets insatser skall genomföras. För att återställa balansen i den svenska narkotikapolitiken krävs enligt regeringen en förstärkning av det förebyggande arbetet och av vård- och behandlingsinsatserna. Det skall dock inte ske genom att trappa ned på de åtgärder som syftar till att minska tillgången på narkotika; balansen måste finnas på en hög - inte på en låg - kvalitativ nivå. Huvuddragen i handlingsplanen bygger på en förstärkt politisk prioritering av narkotikafrågan, förbättrat samarbete mellan olika myndigheter och mellan myndigheter och organisationer, metod- och kompetensutveckling, forskning, förbättrade metoder för att följa narkotikautvecklingen och samhällets insatser samt ett ökat internationellt samarbete. Tyngdpunkten på de förstärkta insatser som regeringen anser bör genomföras ligger på insatser mot efterfrågan: förebyggande insatser, tidiga insatser samt vård och behandling av missbrukare. Vidare läggs stor tyngd i den nationella handlingsplanen på att förstärka kriminalvårdens behandlingsinsatser. Utskottet anser för sin del att det inte råder någon tvekan om att det övergripande målet för narkotikapolitiken även fortsättningsvis skall vara ett samhälle fritt från narkotika. Genom de förslag som regeringen lägger fram i propositionen kommer samhällets samlade insatser att förstärkas på ett sätt som utskottet finner angeläget. Utskottet delar också uppfattningen att det i första hand är det förebyggande arbetet liksom vård- och behandlingsinsatserna som måste förstärkas. Särskilt vill utskottet här understryka de insatser som rör kriminalvårdens behandlingsinsatser. Tyngdpunkten i handlingsplanen ligger på det förebyggande området. Detta är dock - vilket förespråkas i motion So34 (m) yrkande 1 - ingen anledning att avslå propositionen. vill utskottet peka på vikten av att åtgärderna mot utbudet av narkotika inte kommer i skymundan. Även om dessa frågor fått ett förhållandevis litet utrymme i propositionen får man enligt utskottet förutsätta att dessa får vederbörlig uppmärksamhet i arbetet med att genomföra handlingsplanen. Utskottet vill i sammanhanget erinra om att insatserna mot narkotika redan är en prioriterad uppgift inte bara för kriminalvården utan också för t.ex. polisen och åklagarverksamheten. Mot bakgrund av det sagda övergår utskottet här till vissa enskildheter i handlingsplanen i vilka motionsyrkanden väckts som faller under justitieutskottets beredningsområde. Genom att fängelse infördes i straffskalan för eget bruk av narkotika blev det möjligt för polisen att ta urin- eller blodprov för att kontrollera och säkra bevisning om ett misstänkt narkotikabrott. Syftet med lagändringen var framför allt att genom en tidig upptäckt ge möjligheter att ingripa tidigt och därigenom förhindra att unga människor fastnar i missbruk. Den bestämmelse som tillämpas vid sådan provtagning är 28 kap. 12 § enligt vilken den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa får kroppsbesiktigas för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet. Om den misstänkte inte har fyllt finns särskilda bestämmelser i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, som i dessa delar ersätter regler. Enligt lagen gäller bl.a. att om någon är misstänkt för att ha begått ett brott på vilket fängelse kan följa får, om det finns särskilda skäl beslag, husrannsakan och kroppsvisitation enligt bestämmelserna i företas mot den unge. Däremot saknas möjligheten till kroppsbesiktning av barn . I motionerna So26 (m) (delvis), So30 (fp) yrkande 12, So31 (m) yrkande 4, So35 (kd) yrkande 9, Ju285 (m) yrkande 4, Ju389 (kd) yrkande 5 och So371 (m) yrkande 4 begärs möjligheter för polisen att ta blodprov och urinprov på barn i syfte att klarlägga om barnet använt narkotika. I motionerna So27 yrkande 7, So34 yrkande 7 och Ju322 yrkande 4 (samtliga m) begärs en sådan möjlighet . Syftet med provtagningarna är att ett begynnande missbruk skall kunna upptäckas . Frågan om drogtester av barn behandlas inte i propositionen. När det gäller barn och ungdomar anför regeringen att det finns två grundprinciper i arbetet med ungdomar som har påbörjat ett missbruk: tidig upptäckt och tydlig reaktion. För att kunna nå de ungdomar som har börjat experimentera med narkotika måste det finnas ett fungerande skyddsnät omkring dem i skolan, lokalsamhället och ett strukturerat samarbete mellan socialtjänst, polis, skola, fritidsverksamhet och frivilligorganisationer. Regeringen föreslår i propositionen förstärkta insatser för att råd, stöd och hjälp skall nå människor i ett så tidigt stadium av missbruket som möjligt. Detta innefattar även insatser riktade mot föräldrar. Utskottet har vid ett flertal tidigare tillfällen behandlat frågan om att införa drogtester av barn . En mer utförlig beskrivning av gällande rätt finns i betänkande 1996/97:JuU12 s. 11 f. Utskottet har härvid hänvisat till förarbetena till bestämmelsen om beslag, husrannsakan och kroppsvisitation i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare då den infördes (prop. 1983/84:187, bet. 1984/85:JuU6, rskr. 1984/85:37). Där anfördes att det fick anses tveksamt i vilken utsträckning tvångsmedel som beslag, husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning fick användas mot den som var misstänkt för brott och som inte fyllt . När det gällde kroppsbesiktning framstod det praktiska behovet av att använda det tvångsmedlet som ganska ringa beträffande den ifrågavarande ålderskategorin. Dessutom kunde lämpligheten sättas i fråga av att använda kroppsbesiktning i fråga om barn som befann sig i förpuberteten och i en känslig period av sin utveckling. Tvärtom var ett särskilt hänsynstagande till den personliga integriteten påkallad. Kroppsbesiktning borde alltså inte få företas i fråga om denna ålderskategori. De tvångsmedel som borde komma i fråga mot barn var således beslag, husrannsakan och kroppsvisitation. De borde dock tillämpas restriktivt (a.a. prop. s. 28 f). Utskottet har funnit att de skäl mot kroppsbesiktning av barn som anfördes i propositionen alltjämt är giltiga. Sedan tillsattes har hänvisats till arbetet i den samt senast i betänkande 2000/01:JuU13 s. 14 till beredningen av kommissionens betänkande. I detta tog kommissionen ställning mot att införa en möjlighet till drogtester av barn . Kommissionen fann i sina överväganden att de eventuella vinster en sådan möjlighet skulle kunna leda till inte kan anses stå i rimlig proportion till det ingrepp som ett tvångsvis drogtest utgör för barnet. ansåg att de argument som framfördes till stöd för att inte tillåta kroppsbesiktning av barn är giltiga, även om behovet av att använda ett sådant tvångsmedel möjligen kan vara något större . Kommissionen framhöll att man i sammanhanget skall hålla i minnet att en kroppsbesiktning i de aktuella fallen skall ske i brottsutredande syfte. När det gäller barn , som alltså inte är straffmyndiga, ansåg kommissionen det inte vara rimligt att med hjälp av ett straffprocessuellt tvångsmedel utreda ett brott som består i ett eget bruk av narkotika. Här erinrade kommissionen särskilt om att när det gäller de mindre ingripande tvångsmedel som får tillämpas mot barn - beslag, husrannsakan och kroppsvisitation - gäller att de skall tillämpas restriktivt och endast vid misstanke om allvarlig brottslighet eller brottslighet av större omfattning. Eget bruk av narkotika är enligt gällande rätt inte att betrakta som ett allvarligt brott; en annan sak, underströk kommissionen, är att det utgör ett svårt socialt problem. Att en så ung person som är i fråga, avslutade kommissionen, befinner sig i sådana omständigheter att det skulle vara aktuellt med att tvångsvis utföra ett drogtest utgör också ett fullt tillräckligt skäl för att utreda det aktuella barnets levnadsförhållanden. Utskottet finner för sin del att de skäl som anförts mot att införa drogtester av barn alltjämt är bärkraftiga. Som framhållit bör misstanken om att ett barn missbrukar narkotika leda till åtgärder, oavsett om något drogtest föreligger. Utskottet föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till motionerna So26, So27, So30, So31, So34, So35, Ju285, Ju389, Ju322 och So371 i här berörda delar. I några motioner behandlas frågor om polisens organisation och metoder. I motionerna So27 (m) yrkande 16, So30 (fp) yrkande 5, So34 (m) yrkande 8 och Ju322 (m) yrkande 2 anser motionärerna sålunda att det inom polisen bör finnas specialiserade narkotikaenheter. I andra motionsyrkanden tas frågor upp om polisens resurser. I motion So29 (s) yrkande 3 föreslås en inventering av behovet av mer resurser till bl.a. polisen. I motionerna So31 yrkande 6 och So34 yrkande 10 (båda m) krävs ökade resurser till fler poliser. Också i So35 (kd) yrkandena 10-12 krävs ökade resurser, bl.a. för att polisen skall kunna arbeta med förebyggande arbete i skolorna. För att frigöra resurser till detta anser motionärerna bl.a. att det bör anställas fler civila inom polisen. Slutligen anser motionärerna i So28 (c) yrkande 10 att utbildningen av narkotikahundar hos bl.a. polisen skall öka. Regeringen avser att ge i uppdrag att inom ramen för sin löpande inspektionsverksamhet göra en särskild inspektion för att se till att polisens narkotikabekämpning bedrivs på ett effektivt sätt. Syftet är att se hur arbetet mot narkotikabrottsligheten är organiserat och dimensionerat samt hur de olika nivåerna samverkar. Härtill aviserar regeringen att den kommer att ge i uppdrag att utvärdera effekterna av polisens arbete för att bekämpa narkotikabrottsligheten. Uppdraget till och avses enligt regeringen ge en god bild av vilka förbättringar som kan behövas för att polisens arbete mot narkotikabrottsligheten skall kunna utvecklas vidare. Utskottet vill för egen del understryka vikten av att polisens resurser används på ett sådant sätt att brottsbekämpningen blir så effektiv som möjligt. De uppdrag som regeringen nu kommer att lämna och bör enligt utskottets mening kunna utgöra ett värdefullt underlag för att ytterligare kunna effektivisera polisens arbete mot narkotika. Härvid kan man förutsätta att sådana frågor som tas upp i motionsyrkandena kommer att beröras. Utskottet föreslår mot den bakgrunden att socialutskottet avstyrker bifall till motionerna So27, So28, So29, So30, So31, So34, So35 och Ju322 i här behandlade delar. Särskilda spaningsmetoder, m.m. I motionerna So28 (c) yrkande 11 anser motionärerna att buggning skall tillåtas vid misstänkt grov brottslighet. Vidare begärs i motion So34 (m) yrkande 9 att förutsättningarna för hemlig teleavlyssning liksom för förverkande skall utredas. Såvitt gäller de s.k. särskilda spaningsmetoderna har regeringen i propositionen förklarat att den inte har för avsikt att i detta sammanhang vidta några åtgärder. Vad först gäller buggning och hemlig teleavlyssning var dessa frågor föremål för utskottets och överväganden så sent som . Då avstyrktes bifall till motsvarande motionsyrkanden med hänvisning till att frågan om hemliga tvångsmedel bereds i . Så är alltjämt fallet. föreslår mot denna bakgrund att också socialutskottet avstyrker bifall till motionerna So28 och So34 i dessa delar. Bestämmelserna om förverkande har varit föremål för översyn. Den s.k. överlämnade sitt betänkande Effektivare förverkandelagstiftning (SOU 1999:147) till regeringen. Betänkandet har remissbehandlats och bereds i . Utskottet anser att detta arbete inte bör föregripas och föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till motion So34 i denna del. I motionerna So27 yrkande 11 (delvis) och So34 yrkande 14 (båda m) anser motionärerna att kräkmedel skall tillåtas vid kroppsbesiktning av den som är misstänkt för narkotikalangning. Motsvarande yrkande finns i motion So30 (fp) yrkande 6. Frågan om användning av kräkmedel i brottsutredande syfte har varit aktuell i olika sammanhang . Bakgrunden är att narkotikaförsäljare i framför allt storstäderna ofta förvarar sitt varulager, främst kapslar av heroin, i munnen, för att kunna svälja narkotikan om polis närmar sig. I proposition 1993/94:24 rörande de senaste ändringarna i bestämmelsen om kroppsbesiktning påpekades, med hänvisning till att en tvångsmedicinering innebär ett mycket allvarligt ingrepp i den kroppsliga integriteten, att mycket starka skäl krävs för att införa en sådan möjlighet till medicinering. Vid en sådan bedömning måste brottsbekämpande effektivitetshänsyn träda tillbaka och något förslag om tvångsmedicinering lades därför inte fram i den propositionen. förklarade sig inte ha någon annan uppfattning, och ställde sig bakom uttalandet (bet. 1993/94:JuU7 s. 7, rskr. Därefter har utskottet tagit ställning till yrkanden om att tillåta kräkmedel och då inte funnit skäl att frångå sin tidigare uppfattning (senast bet. 1997/98:JuU24 s. 14 f). När frågan senast var aktuell i utskottet hänvisade utskottet till beredningen av betänkande (bet. 2000/01:JuU32 s. 13 f). I detta föreslog kommissionen att det i narkotikastrafflagen skulle tas in en bestämmelse om att den som är skäligen misstänkt för narkotikabrott som inte är ringa skall kunna ges läkemedel eller liknande vid en kroppsbesiktning. Avsikten är att det vid skälig misstanke om försäljning av narkotika skall kunna fattas beslut om att använda kräkmedel eller liknande vid kroppsbesiktning i sådana fall där det beslutas om att placera den misstänkte på s.k. tulltoalett (SOU 2000:126 s. 208 f). Regeringen finner i propositionen att det inte framkommit något skäl av tyngd för att nu frångå vad som uttalades när frågan senast var föremål för regeringens bedömning. Med hänsyn till framför allt det starka skydd som måste finnas för den kroppsliga integriteten är regeringen inte beredd att föreslå någon möjlighet till tvångsmässig medicinering i samband med kroppsbesiktning. Utskottet delar denna uppfattning och föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till motionerna So27, So30 och So34 i dessa delar. I några motioner tas upp frågor om straffskalor och därmed sammanhängande frågor vid narkotikabrott. Sålunda begärs i motion So27 (m) yrkande 15 en möjlighet att döma ungdomar till programverksamhet inom i stället för böter vid ringa narkotikabrott. I motion So34 (m) yrkande 15 (delvis) anser motionärerna att maximistraffet för ringa narkotikabrott skall höjas till fängelse för att möjliggöra dom med vård. I motionerna So34 yrkande 15 (delvis) och Ju322 yrkande 7 (båda m) begärs att det skall införas livstids fängelsestraff för grovt narkotikabrott. Frågor om straffskalor och därmed sammanhängande frågor behandlas inte i propositionen. fann under sitt arbete inte anledning att föreslå förändringar i de nu gällande straffbestämmelserna i narkotikastrafflagen. Det innebar bl.a. att kommissionen inte ansåg det finnas skäl att införa livstids fängelse i straffskalan för grovt narkotikabrott. Vidare fann kommissionen inte annat än att den straffmätning som tillämpas i narkotikamål får anses vara lämplig. Inte heller utskottet ser anledning att ändra straffskalorna - eller tillämpningen av desamma - för vare sig ringa eller grovt narkotikabrott. Utskottet vill här peka på att de yngsta lagöverträdarna kan överlämnas till för vård och behandling om det finns en social problematik. Regeringen avser också att under innevarande år tillsätta en utredning som skall göra en total översyn av påföljdssystemet för unga lagöverträdare. När det gäller yrkandet om livstidsstraff har utskottet i princip haft att ta ställning till denna fråga, senast i betänkande 2000/01:JuU14. Utskottet har vid samtliga tillfällen konstaterat att de straff som mäts ut för grovt narkotikabrott regelmässigt är långa och att något behov av ytterligare straffskärpningar inte ansetts föreligga. Det har också hänvisats till att införandet av livstidsstraff som påföljd för grovt narkotikabrott inte ligger i linje med 1980-talets reformarbete på påföljdssystemets område med att utmönstra de tidsobestämda straffen. har hänvisats till uppdrag och beredningen därav. Mot bakgrund av vad som anförts anser utskottet att socialutskottet bör avstyrka bifall till motionerna So27, So34 och Ju322 såvitt dessa avser frågor om straffskalorna för narkotikabrott och deras tillämpning. I motion Ju211 (m) begärs skärpta straff för hantering av växtdrogen kat. Även om missbruket av växtdrogen kat inte är lika utbrett i som missbruket av cannabis vållar det stora problem i vissa grupper i samhället. ansåg det finnas anledning att diskutera om man inte sett för milt på hanteringen av kat. För att ett brott av normalgraden skall föreligga krävs ett innehav av kat, och gränsen för grovt brott synes i praxis vara . Kommissionen ansåg att dessa mängder framstår som höga och att gränserna därför bör sänkas (se SOU 2000:126 och diskussionspromemoria nr 11 s. 14 f). Utskottet har tidigare behandlat ett motionsyrkande motsvarande det nu aktuella och hänvisade då till beredningen av betänkande (se bet. 2000/01:JuU14 s. 39). Som nämnts ovan behandlas frågan emellertid inte i propositionen. Utskottet kan instämma i att de mängder som konstituerar framför allt grovt narkotikabrott avseende kat synes stora. Det måste emellertid enligt utskottet, som erinrar om förbudet mot lagstiftning genom motivuttalanden, ankomma på rättstillämpningen att utifrån farlighetsbedömningar och annat rörande narkotiska preparat närmare avgöra vilka mängder som i praktiken bör utgöra gränsen för de olika brottstyperna. Det kan här nämnas att Riksåklagaren i sitt remissvar över betänkande också anförde att han avser att verka för att den gräns för ringa narkotikabrott som gäller för kat - och också för cannabisharts - sänks, bl.a. genom Riksåklagarens verksamhet i (RÅ dnr 2001/0269). Mot denna bakgrund anser utskottet att motionsyrkandet inte bör föranleda något uttalande. Utskottet anser sålunda att socialutskottet bör avstyrka bifall till motion Ju211.