yttr · GP05JuU5y · 2002-01-01 00:00:00 — Slutligen anser motionärerna i motion So35 (kd) yrkande 13 att man vid straffmätningen i stället för mängden narkotika i vikt borde räkna ut hur många missbruksdoser man kan få ut av ett beslagtaget parti och bestämma straffets längd utifrån detta. - Här bör nämnas att det i huvudsak är mängden narkotika som styr straffmätningen, dock att även andra omständigheter skall beaktas, såsom t.ex. gärningsmannens ekonomiska bevekelsegrunder eller narkotikapreparatets speciella farlighet. Också den fråga som tas upp i motionen behandlades av i samband med betydelsen för straffmätningen av narkotikans renhetsgrad (se diskussionspromemoria nr 11 s. 17). Här konstaterade kommissionen att om narkotikan är ovanligt ren, detta får utslag för straffets längd. Det vore, enligt kommissionen, emellertid att dra frågan alltför långt om man i varje enskilt fall skulle behöva företa omfattande utredningar om renhetsgraden av beslagtagen narkotika för att kunna bestämma t.ex. antalet missbruksdoser och därigenom straffets längd. Detta skulle kunna leda till en alltför matematisk eller schematisk tillämpning där andra omständigheter som är värda att beakta vid bestämningen av brottets svårhetsgrad riskerar att komma i skymundan. Vidare skulle utredningsresurser få läggas ned på sådana frågor, resurser som i stället kan användas för att utreda nya brott. Dessutom är det inte sällan så, att narkotikan redan överlåtits av den misstänkte, vilket gör det i det närmaste omöjligt att föra bevisning om vilken renhetsgrad narkotikan haft. ansåg därför det vara en lämplig ordning att renhetsgraden kommer i beaktande på det sätt som förekommer . Denna uppfattning delar utskottet, och utskottet anser att förslaget i motion So35 i denna del inte bör genomföras. bör sålunda avstyrka bifall till densamma. Allmänt om kriminalvårdens insatser Utskottet noterar med tillfredsställelse att det i den nationella handlingsplanen läggs stor vikt vid kriminalvårdens insatser mot narkotikamissbruk, främst vid dess behandlingsinsatser. Sålunda understryker regeringen att kriminalvården har en viktig funktion att fylla i samhällets insatser mot narkotikamissbruket. Såväl häktes- och anstaltstid som tiden i frivård måste utnyttjas för att motivera missbrukare till behandling. Vid verkställighet av fängelsestraff och skyddstillsyn bör det erbjudas en missbrukarvård som vid behov fortsätter även efter verkställighetens slut. Redan från början av verkställigheten bör åtgärderna inriktas på att förbereda klienten för ett drogfritt liv i frihet. Vidare understryks i propositionen att såväl intagna i anstalter och häkten som personalen som arbetar där har rätt till en narkotikafri miljö. Utgångspunkten skall enligt regeringen vara att intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt med narkotika, att missbrukare avskärs från tillförsel av narkotika och att intagna förhindras att bedriva narkotikahandel inom häktena och anstalterna samt ute i samhället. För att åstadkomma en narkotikafri miljö krävs enligt regeringen en kombination av kraftfulla motivations- och behandlingsinsatser samt väl avvägda kontrollåtgärder. I ett flertal motioner tas upp frågor som gäller mer övergripande frågor rörande de insatser som vidtas inom kriminalvården. I motion Ju326 (s) yrkandena 1-3 begärs fler narkotikafria anstalter, särskilda motivationsprogram samt utbildning och kompetensutveckling för kriminalvårdens personal. I motionerna So34 yrkandena 16 och 17, Ju322 yrkande 5 och Ju359 (alla m) krävs en narkotikafri anstalt inom varje kriminalvårdsregion. Sådana skall skapas genom ökad kontroll och ett ökat antal motivationsenheter. Vidare anses att man bör upphandla vårdprogram till kriminalvården från externa vårdgivare. I motionerna So35 yrkandena 15-19 och Ju424 yrkandena 9-12 och 14 (båda kd) krävs narkotikafria anstalter genom bl.a. ett ökat antal drogtester av de intagna, sektionering och smågruppssystem, utökade möjligheter till bevakade besök samt genom utslussningsboende. Också i motionerna So28 yrkandena 6 och 8 och Ju311 yrkande 9 (båda c) krävs narkotikafria anstalter, bl.a. genom utökade kontrollåtgärder och en ökad differentiering av intagna. Vidare anser motionärerna att samarbetet mellan myndigheter m.fl. måste öka för att förbättra situationen efter frigivningen. Regeringen aviserar i propositionen till en särskild narkotikasatsning inom kriminalvården. Målsättningen är att samtliga narkotikamissbrukare som kommer i kontakt med kriminalvården identifieras, bl.a. genom uppsökande verksamhet på häkten, och utreds avseende problem och behov samt erbjuds adekvat vård. Vidare sätts som mål att missbrukarens problematik, behov och önskemål beaktas vid anstaltsplaceringen, att intagna som inte vill komma i kontakt med narkotika erbjuds en narkotikafri verkställighet, att de missbruksrelaterade programmen utvecklas och utvärderas samt att fler narkotikamissbrukare genomgår dessa program. I målsättningen ligger också att kraftigt minska införseln av narkotika på anstalter och häkten och att utveckla samverkan både inom och mellan lokala kriminalvårdsmyndigheter samt med andra myndigheter. Personalen skall också ha kunskaper som är relevanta för arbete med bl.a. motivation av missbrukare. Enligt utskottets mening ryms de väckta motionsyrkandena väl inom ramen för såväl de allmänna utgångspunkterna för handlingsplanen såvitt gäller kriminalvården som inom ramen för den särskilda narkotikasatsning som regeringen aviserar i propositionen. De får därför anses vara tillgodosedda och socialutskottet bör avstyrka bifall till motionerna So28, So34, So35, Ju311, Ju322, Ju326, Ju359 och Ju424 i nu behandlade delar. För egen del vill utskottet vidare framhålla att de förslag till förstärkningar som regeringen nu presenterar ligger väl i linje med de krav som utskottet under en rad år framställt och som bl.a. tagit sig uttryck i de tilläggsdirektiv som gavs . Mot denna bakgrund välkomnar utskottet att så stor vikt lagts vid att förstärka kriminalvårdens insatser för att bekämpa narkotikamissbruket, främst genom utökade behandlingsinsatser. Enligt 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt kan en intagen få tillstånd att vistas utanför anstalten om han då kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, t.ex. vård eller behandling mot narkotikamissbruk. Kriminalvården skall bära kostnadsansvaret för en intagen som placeras i vård utanför anstalten. Vid dagen för frigivning från fängelsestraffet övergår betalningsansvaret till kommunen som skall bära kostnaden till behandlingstidens slut. Placeringen måste därför alltid planeras tillsammans med och godkännas av betalningsansvarig kommun som också ombeds lämna skriftliga ansvarsförbindelser för vårdkostnaderna efter frigivningen. Frågan om betalningsansvaret för § 34-placeringarna och svårigheterna att få med i planeringen av desamma har länge varit ett problem. Många kommuner har varit tveksamma att ta på sig ett sådant kostnadsansvar, särskilt i fall då man inte känner klienten eller i de fall man tidigare beviljat vårdinsatser för klienten. I några motioner berörs frågan om de s.k. § 34-placeringarna. I motion So27 (m) yrkandena 12 och 14 anser motionärerna bl.a. att kriminalvården bör överta hela betalningsansvaret. I motionerna So28 yrkande 7 och Ju311 yrkande 10 (båda c) efterlyses förbättrat samarbete mellan kommuner och kriminalvård kring § 34-placeringarna. Frågan om kostnadsfördelningen mellan kriminalvården och kommunerna har utretts . Så föreslog att kriminalvården skulle få ta över hela kostnadsansvaret för att på så sätt lösa problemet (SOU 1993:76). Flera remissinstanser, liksom regeringen, motsatte sig detta förslag då man var rädd för att detta skulle innebära att kommunerna skulle frånträda sitt ansvar för missbrukarvården. föreslog för sin del att kriminalvården skulle ges möjlighet att genomföra § 34-placeringar även utan ansvarsförbindelse från den intagnes kommun och att kriminalvården skulle ikläda sig ett kostnadsansvar för dessa placeringar även efter den villkorliga frigivningen. Ordningen var endast tänkt att tillämpas då ingen annan utväg stod till buds och skulle pågå under en tvåårig försöksperiod. skulle därefter till regeringen redovisa sina erfarenheter när det gäller art, omfattning, utveckling och kostnader. Även detta förslag har mött viss kritik. Regeringen anser i propositionen att betänkande inte utgör ett tillräckligt underlag för att regeringen nu skall kunna ta ställning till hur problemet bör lösas. Utgångspunkten i det fortsatta arbetet bör dock enligt regeringen vara att samhället skall se till att den som har behov av det skall kunna få adekvat vård. kommer att få i uppdrag att kartlägga omfattningen och typen av problem som hindrar placeringar utanför anstalt. Denna analys skall sedan ligga till grund för ett ställningstagande kring hur problemen kan lösas. Enligt utskottets mening är § 34-placeringar ett bra instrument för att få narkotikamissbrukare i vård under verkställigheten. För att få så bra placeringar som möjligt är det angeläget att behandlingsplaneringen görs i samarbete med i den intagnes hemkommun för att ta till vara erfarenheterna där och för att uppnå kontinuitet i vården. Möjligheten att genomföra § 34-placeringar är i själva verket central för att kriminalvården skall ha möjlighet att arbeta utifrån ett behandlingsperspektiv. Enligt utskottets mening är det uppdrag nu får därför av största vikt för att komma till rätta med problemet. Arbetet härmed bör inte föregripas och utskottet föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till motionerna So27, So28 och Ju311 i de nu behandlade delarna. I motionerna So30 yrkande 7 och Ju450 yrkande 35 (båda fp) begärs utökade möjligheter till kontroll av besökande och personal. I sistnämnda motion liksom i motion So34 (m) yrkande 19 anser motionärerna att hundar skall användas för kontroll av inpasserande. Slutligen föreslås i motionerna So27 yrkande 13 och So34 yrkande 18 (båda m) att s.k. glasruta skall införas. Detta innebär att bevakade besök ersätts med besök som sker under sådana förhållanden att den intagne och den besökande inte kan överlämna föremål till varandra. Utskottet vill inledningsvis framhålla att bestämmelserna om de kontrollåtgärder som kan vidtas inom såväl häkten och anstalter som inom frivården i allt väsentligt är ändamålsenligt utformade. som man kan konstatera att regelverket ger goda möjligheter att genom kontroll förhindra att narkotika förs in i anstalterna, förekommer dock sådan införsel i en på vissa håll ganska utbredd omfattning. Utskottet välkomnar därför att får i uppdrag att ytterligare öka kunskapen och utveckla metoder för att förhindra att narkotika förs in på häkten och anstalter. Vad gäller de förslag till förändringar som tagits upp i motionsyrkandena behandlar utskottet här först frågan om kroppsvisitation av personal och besökande. Som regeringen anför i propositionen kan det inte uteslutas att även personal och andra som utför arbete inom anstalter och häkten i viss, om än begränsad, omfattning utnyttjas för narkotikainförsel. Av propositionen framgår att, när det gäller personalen, upplyst att visitationsfrågan är föremål för arbetsrättsliga förhandlingar med personalens fackförbund. I likhet med regeringen anser utskottet att det inte finns anledning att föregripa denna process, och utskottet föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till motionerna So30 och Ju450 i denna del. Vidare delar utskottet uppfattningen att någon ökad slutenhet av anstalterna inte bör tillgripas, även om det skulle kunna förhindra en del av narkotikainflödet. Öppenheten är avgörande för att minska de skadliga följderna av frihetsberövandet och för att främja den intagnes anpassning i samhället. Mot denna bakgrund anser utskottet, i likhet med regeringen, att det inte finns skäl att föreslå en rutinmässig kontroll av alla inpasserande. Också i dessa delar anser utskottet att socialutskottet bör avstyrka bifall till motionerna So30 och Ju450. När det så gäller frågan om att införa glasruta anför regeringen i propositionen att det med ett sådant förslag aktualiseras flera viktiga frågor. Dels är det en fråga om för vilka uppgifter kriminalvårdens personal skall tas i anspråk för att på bästa sätt tillgodose både de intagnas behandling och säkerhet vid anstalten. Dels är det en fråga om på vilka sätt besök kan äga rum utan att narkotika förs in eller säkerheten vid anstalten äventyras på annat sätt som man inte inkräktar mer än nödvändigt på de intagnas rätt till integritet. För att lösa dessa frågor utan att göra anstalter och häkten än mer slutna bör man enligt regeringen överväga en ökad användning av hundar och olika hjälpmedel inom kriminalvården. bör utreda vad det finns för olika hjälpmedel som kan användas i arbetet för att förhindra införsel av narkotika. bör vidare utreda i vilken mån de olika hjälpmedlen kan bidra till att personalen kan användas till andra uppgifter än kontroll och övervakning samt vilken kostnad användningen av hjälpmedlen kan leda till. Genom det uppdrag till som härigenom aviserats får motionerna So27 och So34 i dessa delar anses vara tillgodosedda, och utskottet föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till desamma. En särskild nationell narkotikasamordnare För att genomföra och följa upp handlingsplanen samt för att samordna de nationella narkotikainsatserna i övrigt aviserar regeringen i propositionen att en särskild narkotikasamordnare skall utses. som regeringen beslutade att överlämna propositionen med den nationella narkotikahandlingsplanen till beslutade regeringen om direktiv till en sådan nationell narkotikasamordnare (dir. 2002:6). Den nationella narkotikasamordnaren skall dels genomföra och följa upp narkotikahandlingsplanen, dels samordna narkotikainsatserna på nationell nivå. Narkotikasamordnaren skall också kunna fungera som regeringens talesman i narkotikapolitiska frågor med uppgift att synliggöra och offensivt föra ut regeringens politik genom att delta i den offentliga narkotikapolitiska debatten och initiera offentliga diskussioner i olika frågor. Slutligen skall samordnaren bl.a. kunna ta initiativ till olika typer av översyner och vid behov föreslå nya initiativ. Samordnaren skall verka som handlingsplanen omfattar, dvs. till och med . Samordnaren skall redovisa sin verksamhet till regeringen och avlämna sin slutrapport . I motion So34 (m) yrkande 20 yrkas avslag på propositionen i denna del. Motionärerna anser att tillsättandet av en narkotikasamordnare är en otillräcklig åtgärd; dennes roll blir utan verkan om man inte vidtar andra åtgärder som t.ex. att tillföra ökade resurser till myndigheterna på området. I motion So27 (m) yrkande 5 anser motionärerna att narkotikasamordnarens ställning bör vara starkare än den regeringen föreslagit och i motion So28 (c) yrkande 13 att samordnarens roll skall förtydligas. Som framgått ovan ställer sig utskottet positivt till såväl att regeringen nu lägger fram en nationell narkotikahandlingsplan som till innehållet i densamma. En av de brister som kunnat konstateras för ett framgångsrikt arbete mot narkotika är avsaknaden av samordning av insatser på samtliga nivåer. Tillsättandet av en särskild samordningsfunktion är enligt utskottets mening därför av stor betydelse för att handlingsplanen skall kunna få genomslag. Genom att narkotikasamordnaren även kommer att få rollen som regeringens talesman i narkotikapolitiska frågor förutsätter utskottet att frågan också får den förstärkta politiska prioritering som är nödvändig. Utskottet konstaterar här avslutningsvis med tillfredsställelse att kommer att avsättas för genomförandet av handlingsplanen. Av dessa kommer, enligt regeringen, att överföras från rättsväsendet. Mot bakgrund härav anser utskottet att socialutskottet bör avstyrka bifall till motion So34 i denna del samt att motionerna So27 och So28 i dessa delar inte bör föranleda något uttalande då de får anses vara tillgodosedda. I motion So30 (fp) yrkande 10 begärs en utredning i syfte att minska antalet narkotikapåverkade bilförare. I motionen efterfrågas bl.a. ändrade beviskrav för att kunna döma för grovt rattfylleri i större utsträckning än . Enligt lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott döms den som framför ett motordrivet fordon efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till minst 0,2 i blodet eller per liter i utandningsluften för rattfylleri till böter eller fängelse . För rattfylleri döms också den som är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel att det kan antas att han inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt (s.k. kliniskt rattfylleri). Om rattfylleribrottet är att anse som grovt skall föraren dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till minst 1 i blodet, annars varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel eller framförandet av fordonet inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. gäller en nollgräns för narkotika i trafiken. Det innebär att den som för ett motordrivet fordon med ett narkotiskt ämne i blodet döms för rattfylleri. Ett undantag från nollgränsen görs för den som intagit ett narkotikaklassat läkemedel i enlighet med läkares ordination. Frågan om dessa förare gjort sig skyldiga till rattfylleri skall bedömas enligt bestämmelserna om kliniskt rattfylleri. Till skillnad från vad som gäller vid alkoholpåverkan finns det inte några fastställda gränsvärden för narkotika i trafiken. Bakgrunden till detta är att det inte är möjligt att införa en reglering med gränsvärden för andra trafikfarliga medel än alkohol. Det allt överskuggande problemet i sammanhanget är att genom vetenskapliga studier eller på annat sätt fastställa sambandet mellan en viss påvisad koncentration av en drog i blodet och en viss trafikfarlig påverkan (prop. 1998/99:43 s. 22). Detta innebär emellertid inte att narkotikapåverkade bilförare undgår ansvar för grovt rattfylleri. Den i bestämmelsen angivna promillehalten för alkohol är endast en av de omständigheter som kan föranleda att brottet bedöms som grovt; har den som är narkotikapåverkad varit avsevärt påverkad eller har bilfärden inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten kan brottet också vara att bedöma som grovt. Mot bakgrund härav, och då bestämmelserna om drograttfylleri varit föremål för såväl utredning som lagstiftning, anser utskottet att det inte finns skäl till en sådan översyn som föreslås i motion So30. Utskottet föreslår att socialutskottet avstyrker bifall till motionen i denna del. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (c), (), (), (), () och (). (), (), () och () anför: Den proposition som regeringen presenterar är inget annat än en ordrik skrivbordsprodukt, utan några konkreta förslag till operativa åtgärder för att förhindra spridningen av narkotika. Den rådande situationen kräver snabba och effektiva åtgärder av annat slag än som presenteras av regeringen. Därför anser vi att bör avstyrka regeringens förslag till narkotikahandlingsplan och begära att regeringen återkommer med ett nytt förslag till handlingsplan i enlighet med vad som anförs i motion So34. (), (), (), (), () och () anför: Den första och viktigaste åtgärden för att nå framgång med narkotikapolitiken måste vara att förhindra nyrekryteringen till missbruk. Polisen har med nuvarande regler små möjligheter att få fram bevis för narkotikamissbruk om den unge inte fyllt . kryper narkotikamissbruket allt längre ned i åldrarna. Enligt vår mening behövs ökade befogenheter för polisen att vid misstanke om sådant missbruk ta urinprov på ungdomar från det att de fyllt . En lagändring bör utarbetas inom ramen för arbetet med att genomföra handlingsplanen. Det anförda innebär att vi anser att socialutskottet bör tillstyrka motionerna So26, So27, So30, So31, So34, So35, Ju285, Ju322, Ju389 och So371 i berörda delar. Specialiserade enheter inom polisen (), (), (), (), (), () och () anför: Insatser från specialenheter som gatulangningsgrupper och den s.k. har inneburit ett nytt sätt att arbeta med fokus på det enskilda missbruket. Genom en offensiv polisverksamhet upptäcks enligt vår mening tidigt långt fler missbrukare än genom någon annan myndighet eller institution. Vi anser därför att det skall finnas specialiserade narkotikaenheter i varje län, och att det i de större städerna skall finnas gatulangnings- och ungdomsgrupper för att en effektiv verksamhet skall kunna utvecklas. Dessutom bör varje polismyndighet inrätta särskilda enheter för att bekämpa narkotika i ungdomsmiljöer, på samma sätt som finns inom i . Det får ankomma på regeringen att genom föranstalta om en sådan organisationsförändring. Det anförda innebär att vi anser att socialutskottet bör tillstyrka motionerna So 27, So30, So34 och Ju322 i nu berörda delar. (c) anför: Narkotikahundar är ett viktigt verktyg i polisens, liksom i tullens och kriminalvårdens, bekämpning av narkotika. Jag anser därför att fler narkotikahundar bör utbildas för att underlätta bl.a. polisens arbete. Något behov av att invänta redovisningen av de uppdrag som regeringen aviserat anser jag inte föreligga. Det får ankomma på regeringen att se till att nödvändiga åtgärder vidtas. Det anförda innebär att jag anser att socialutskottet bör tillstyrka motion So28 i denna del. Särskilda spaningsmetoder, m.m. (), (), () och () anför: Enligt vår mening bör det i handlingsplanen ingå en kartläggning av polisens nuvarande arbetsmetoder och lagstiftning. I denna bör förutsättningarna för hemlig avlyssning utredas, liksom möjligheterna att förverka tillgångar som åtkommits genom brottslig verksamhet. Det får ankomma på regeringen att tillsätta en sådan utredning. Härmed anser vi att socialutskottet bör tillstyrka motion So34 i denna del. Särskilda spaningsmetoder, m.m. (), () och (c) anför: Brottsligheten blir allt grövre och svårutredd vilket ställer nya krav på polisens arbets- och spaningsarbete. Vi menar att utredningsmetoderna måste effektiviseras för att möta dessa nya krav. Ett sätt är enligt vår mening att införa möjlighet till buggning vid misstanke om grova brott. Beslut om sådan buggning måste givetvis föregås av ytterst omsorgsfulla överväganden. Bland annat måste klargöras hur man bäst skall förfara för att undvika kränkning av oskyldigas integritet och hur överskottsinformation skall hanteras. Det får ankomma på regeringen att återkomma till med ett lagförslag om att införa buggning. Det sagda innebär att vi anser att socialutskottet bör tillstyrka motion So28 i denna del. (), (), (), () och () anför: Enligt vår mening bör det införas en möjlighet att använda kräkmedel för att komma åt langning av narkotika på ett mer effektivt sätt. En förutsättning måste dock vara att det skall finnas beslut av åklagare om att få använda kräkmedel. Vi menar sålunda att det av framlagda förslaget bör genomföras. Det får ankomma på regeringen att återkomma till med ett lagförslag. Detta innebär att vi anser att socialutskottet bör tillstyrka motionerna So27, So30 och So34 i dessa delar. (), (), () och () anför: Vi anser att en översyn bör göras av såväl straffskalorna för narkotikabrott som av tillämpningen av desamma. Nya påföljder behövs för ringa narkotikabrott. Dagens praxis är inte ändamålsenlig; den har låg eller ingen avhållande effekt. För att ge domstolarna ökat utrymme att döma till annan påföljd, exempelvis skyddstillsyn i förening med föreskrifter om drogfrihet och regelbundna drogtester, bör maxstraffet höjas. Vi anser det också motiverat att införa livstidsstraff för grovt narkotikabrott. Vidare anser vi att straffen för hantering av växtdrogen kat bör skärpas.