yttr · GP05SoU4y · 2002-01-01 00:00:00 — Neuropsykiatrisk problematik Till justitieutskottet har beslutat att bereda socialutskottet tillfälle att yttra sig över motionerna 2001/02:Ju292, 2001/02:Ju334 och 2001/02:Ju367 yrkande 2 vilka rör problem förknippade med neuropsykiat-riska funktionsstörningar. har , under åberopande av 4 kap. 10 § riksdagsordningen, anhållit om yttrande över motionerna från . har yttrat sig över de aktuel-la motio-nerna. Yttrandet finns i sin helhet i bilaga 1. I motion Ju292 av () begärs tillkännagivande om att utreda de neuropsykiatriskt funktionshindrades levnadsomständigheter (yr-kande 1). Motionären anför att det stöd som barn och vuxna med neuropsyki-atriska funktionshinder är i behov av involverar många av samhällets stöd-funktioner: , skolan, vuxenutbildningen, , barn- och vuxenpsykiatrin, missbruksvården, kriminalvården m. fl. Insatserna, som dessa institutioner förmedlar, kunde bli till så mycket större hjälp och lämnas med större engagemang om de grundades på en bättre insikt om hjälptagarnas svårigheter. Motionärerna anför vidare att det är angeläget att, i samverkan med de drabbades intresseorganisationer, gå igenom vad de neu-ropsykiatriska funktionshindren innebär i olika livssituationer och att i större utsträckning än anpassa samhällets stöd till de behov som föreligger. bör få i uppdrag att utreda levnadsvillkoren för människor med neuropsykiatriska funktionshinder och föreslå hur samhällsstödet ska kunna förändras, för att bättre än svara mot deras behov. Vidare begärs tillkännagivande om att sambanden mellan neuropsykiatriska störningar och kriminalitet bör beaktas i det brottsförebyggande arbetet och i en mer be- handlingsinriktad kriminalvård (yrkandena 2 och 3). Motionären pekar på att den höga förekomsten av neuropsykiatriska störningar bland dem som ham-nar inom kriminalvården inte tillräckligt har uppmärksammats och inte heller resulterat i något handlingsprogram. Motionären anser att Kriminal-vårdsstyrelsen och () i bred samverkan bör utreda hur kunskapen om dessa samband kan implementeras i det brottsföre-byggande arbetet, i kriminalvården och i en återfallsförebyggande habilite-ring. I motion Ju334 av m.fl. (mp) begärs tillkännagivande om förslag till en nationell strategi för tidiga brottsförebyggande insatser på indi-vidnivå för barn och ungdomar. Motionärerna anför att enligt Barn- och Ung-domspsykiatrin är barn med tidig psykosocial problematik en eftersatt grupp. Tidigt uppvisat riskbeteende uppmärksammas i och för sig inom barnomsorg och skola, men leder alltför sällan till adekvata åtgärder. Motionärerna anser att problematiken bör lyftas till nationell nivå och regeringen ges i uppdrag att se till att frågan prioriteras, att samverkan på nationell nivå förekommer, att kunskap insamlas och att riktlinjer formuleras m.m. I motion Ju367 av m.fl. (kd) begärs tillkännagivande om behovet av tidiga åtgärder för psykiatrisk vård för att förebygga brott (yr-kande 2). Motionärerna pekar på att det finns ett antal fall där personer bett om hjälp för att deras barn eller andra anhöriga har haft allvarliga psykiska pro-blem. Det har därvid visat sig vara mycket svårt att få hjälp innan situationen blivit akut. Enligt motionärerna måste det bli lättare att få psykiatrisk hjälp innan ett brott begås. Undersökningar visar att ett antal personer som begår brott har sökt hjälp före brottet. Insatser på ett tidigare stadium fungerar preventivt och måste prioriteras. Inledningsvis konstaterar utskottet att i sitt yttrande har anfört bl.a. följande. Kunskaperna om neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funk-tionsstörningar liksom för de allvarliga konsekvenser som dessa kan få för barns utveckling och anpassning har ökat väsentligt . Kun-skaperna har ännu inte fått sådant genomslag att de nått utanför en trängre krets av forskare och yrkesverksamma med särskilt intresse för området. har vidare anfört att omhändertagandet av personer med dessa störningar är en organisatorisk utmaning som kräver samverkan över förvalt-nings- och huvudmannagränser. Det behövs genomtänkta planer för omhän-dertagande på olika nivåer inom såväl kommunala verksamheter som landstingsverksam-heter. Organisationen för omhändertagande av dessa barn kan byggas upp på olika sätt och inom olika organisationer. Det bör alltid finnas tydliga gränser mellan vad som är kommunala verksamheters respektive landstingsverksamheters ansvar. har 1999 kartlagt förekomsten av och omfatt-ningen av riktade resurser för utredning och diagnostik av barn och vuxna med misstanke om neurologiska utvecklingsavvikel-ser/neuropsykiatriska funktionsstörningar. Syftet med kartläggningen var dels att ge ett underlag för beslutsfattare för att kunna bedöma behovet av resurser inom detta område, dels att informera vårdgivarna om problemets omfattning. nämner vidare att det inom styrelsen pågår ett förberedande arbete för att få till stånd tidiga insatser för "barn i gråzonen". Genom samar-bete mellan förskola, socialtjänst och barnpsykiatri skall barn med problem tidigt identifieras och sedan erbjudas insatser inom den ordinarie verksamhe-tens ram. Samarbete med barnens föräldrar är en förutsättning. Strävan skall vara att få till stånd samarbete med föräldrarna kring barnens behov och pro-blem. Det kan dock ibland röra sig om att enbart informera föräldrarna om hur man önskar hjälpa barnen pedagogiskt. kommer vidare att presentera en "Kunskapsöversikt - utredning, diagnostik och behandling - om ADHD hos barn och vuxna". Den kommer att kunna ligga till grund för utarbetandet av lokala vårdprogram inom berörda delar av hälso- och sjukvården. Därefter finns det anledning för socialutskottet att erinra om beslut om prioriteringar inom hälso- och sjukvården (prop. 1996/97:60 Prio-riteringar inom hälso- och sjukvården, bet. 1996/97:SoU14, rskr. 1996/97:186). Ett näst intill enigt utskott ställde sig bakom propositionens riktlinjer för priorite-ringar och anförde bl.a. följande (s. 22). Vårdbehovet i varje enskilt fall måste enligt utskottet bedömas utifrån förutsättningarna i just det fallet. Såväl akuta som kroniska sjukdomar kan variera i svårighetsgrad från tid till annan hos samma patient och därmed vårdbehovet. Vården av en och samma sjukdom kan därför enligt utskottets uppfattning under olika stadier hamna i olika prioriterings-grupper. Vilken diagnos eller sjukdom det är fråga om är inte det viktiga. Det avgörande är i stället tillståndet och vårdbehovet vid varje särskild tidpunkt. Högst prioritet bör därför gälla för vård av livshotande akuta sjukdomar, vård av svåra kroniska sjukdomar, palliativ vård och vård i livets slutskede samt vård av människor med nedsatt autonomi. - - - I ett flertal motioner från den allmänna motionstiden berörs vikten av insatser mot olika sjukdomar. Utskottet har i liknande fall regel-mässigt uttalat att utskottet inte ställer sig bakom motionskrav om att satsningar bör göras på vissa sjukdomar eller att vården av dessa bör or-ganiseras på visst sätt. Att bedöma sådana frågor är enligt utskottet i för-sta hand en fråga för sjukvårdshuvudmännen. skall vid behov tillhandahålla underlag för bedömningarna. Utskottet har även hänvisat till arbete. De riktlinjer som regeringen lägger fram i propositionen och som utskottet ställt sig bakom låter sig inte förena med någon "lista" där vissa sjukdomar gene-rellt prioriteras före andra. Det som tas upp i motionerna får enligt ut-skottets mening bedömas med ledning av de föreslagna principerna och riktlinjerna. har därefter, , haft att ta ställning till ett stort antal motioner från den allmänna motionstiden som avser insatser mot olika sjuk Utskottet har därvid regelmässigt vidhållit det s.k. prioriteringsbeslutet. Som anför i sitt yttrande har t.ex. behovet av samverkan mel-lan myndigheter och andra berörda verksamheter uppmärksammats i såväl slutbetänkande Det gäller livet - stöd och vård till barn och ungdomar med psykiska problem (SOU 1998:31) som i Samverkansutred-ningens betänkande Samverkan - om gemensamma nämnder på vård- och omsorgs-området, m.m. (SOU 2000:114), som bereds i Reger-ingskans-liet. I den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149, bet. 2000/01:SoU5, rskr. 2000/01:53) har åtgärder för att stärka stödet till bl.a. barn och ungdomar med psykisk ohälsa lyfts fram. I propositionen (s. 44) anförs att avtalet om utvecklingsinsatser bör resul-tera i att barn och ungdomar som visar tecken på psykiska problem er-bjuds tidigt och adekvat stöd. Vidare bör vårdbe-hoven hos ungdomar i tillgodoses bättre genom samordnade insatser mellan barn- och ungdomspsy-kiatrin och vuxenpsykiat-rin. Dessutom bör vårdinnehållet utvecklas för ungdomar med psykiska problem och problem med missbruk. I detta sammanhang vill utskottet även erinra om att regeringen i budgetpropo-sitionen för har föreslagit att hälso- och sjukvården tillförs ökade resurser om sammanlagt fram . Regeringen före-slår att medlen tillförs kommunerna och landstingen via det generella statsbi-draget. För vart och ett av föreslås att tillförs, föreslås att tillförs och föreslås att tillförs. Vidare föreslås att landstingen erhåller och kommunerna av tillskotten (prop. 2001/02:1 utg.omr. 25 s. 13). tog under /2001 initiativ till att te-matiskt studera frågor med anknytning till psykiatri. Syftet var att skaffa dju-pare kunskaper på området. Studiebesök genomfördes på fyra orter i landet, nämligen , , och samt dessutom vid . Utskottet kunde därvid konstatera att frågan om vikten av sam-verkan mellan olika huvudmän och/eller verksamheter aktualiserades och beslöt därför att anordna en offentlig utfrågning på temat Samverkan inom psykiatriområdet. Utfrågningen genomfördes den 13 no-vember 2001. En utskrift av utfrågningen har publicerats i skriftserien Utred-ningar från (2001/02:URD1). Vidare noterar socialutskottet att staten har skapat en ny samordnad organisation med regional och lokal förankring för statens stöd i specialpeda-gogiska frågor, . Till grund för in-stitutets bil-dande ligger beslut att ställa sig bakom regeringens bedömning i proposition Elever med funktionshinder - ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105, bet. 1999/2000:UbU4, rskr. 1999/2000:14). Syftet med den nya samordnade stödorganisationen är bl.a. att förbättra möjligheterna att på ett flexibelt sätt möta behoven av insat ser för olika typer av funktionshinder. Stödet skall huvudsakligen riktas till huvud-män med ansvar för förskoleverksamhet och utbildning inom det offentliga skolväsen-det samt till motsvarande fristående skolor. skall tillhandahålla informa-tion och kunskap för att kunna erbjuda barn och ungdomar med funktionshinder förskoleverksamhet och skolbarns-omsorg respektive utbildning likvärdig den som andra barn får. har också ställt sig bakom proposition 2001/02:14 Hälsa, lärande och trygghet (bet. 2001/02:UbU6, rskr. 2001/02:183) vari uttalas att elevhälsa bör ses som ett eget verksamhetsområde där skolhälsovård, elevvård och specialpedagogiska insatser ingår. Arbetet med elevhälsa bör vidare ses som en del av skolans lärande-uppdrag och det samlade arbetet för en god hälsa. Det förebyggande arbetet bör betonas och lokala mål och strategier finnas för arbete med elevhälsa. konstaterar avslutningsvis att i sitt be-tänkande Psykisk störning, brott och ansvar (SOU 2002:3) (s. 18) pekar på att såväl berättigade krav på humanitet som brottspreventiva skäl talar för att gärningsmannens behov av vård får bety-delse för hur påföljden verkställs. Vårdbehovet skall tillgodoses oavsett vil-ken påföljd som har dömts ut i det enskilda fallet och skall grundas på en medicinsk bedömning. Vidare föreslår kommittén i betänkandet (s 260 f.) att en ny form för verkställighet av fäng-else, slutet boende, införs för vissa funk-tionshindrade (bland vilka personer med vissa neuropsykiatriska störningar inkluderas). I det slutna boendet skall de boende erbjudas habiliterings- och rehabiliteringsåtgärder. Mot bakgrund av det anförda kan socialutskottet konstatera att ett omfattande arbete pågår på flera fronter för att såväl identifiera som stödja personer med bl.a. neuropsyki-atriska funktionsstörningar. finner sammanfattningsvis inte skäl att frångå den principi-ella inställningen att inte bör prioritera vissa sjukdomar framför andra och anser därför att justitieutskottet bör avstyrka bifall till motionerna Ju292 (kd), Ju334 (mp) och Ju367 (kd) yrkande 2. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), Elisebeht (), (), (), (), (), (), (), () och (). och (båda kd) anför: Det stöd som barn och vuxna med neuropsyki-atriska funktionshinder är i behov av involverar många av samhällets stöd-funktioner t.ex. , skolan, vuxenutbildningen, försäk-ringskassan, barn- och vuxenpsykiatrin, missbruksvården, kriminalvården m.fl. Enligt vår mening kan insatserna, som dessa institutioner förmedlar, bli till så mycket större hjälp och lämnas med större engagemang om de grundas på en bättre insikt om hjälptagarnas svårighe-ter. Vi anser därför att det är angeläget att, i samverkan med de drabbades intresseorganisatio-ner, gå igenom vad de neu-ropsykiatriska funktionshindren innebär i olika livssituationer och att i större utsträckning än anpassa samhällets stöd till de behov som föreligger. Vi anser vidare att bör få i uppdrag att utreda levnadsvillkoren för människor med neuropsykiatriska funktionshinder och föreslå hur samhällsstödet ska kunna förändras, för att bättre än svara mot deras behov. Den höga förekomsten av neuropsykiatriska störningar bland dem som ham-nar inom kriminalvården har inte uppmärksammats till-räckligt och inte heller resulterat i något handlingsprogram. Vi anser därför att ansvariga myndigheter i bred samverkan bör utreda hur kunskapen om dessa samband kan implemente-ras i bl.a. det brottsföre-byggande arbetet. Avslutningsvis vill vi peka på de svårigheter som föreligger för personer att få hjälp när deras barn eller andra anhöriga har allvarliga psykiska pro-blem. Det har vid ett antal tillfällen visat sig vara mycket svårt att få denna hjälp innan situationen blivit akut. Det finns vidare undersökningar som visar att ett antal personer som begår brott har sökt hjälp före brottet. Vi anser därför att möjligheterna att få psykiatrisk hjälp innan det går så långt att ett brott begås måste förbättras. Insatser på ett tidigt stadium fungerar preventivt och måste prioriteras Det anförda innebär att vi anser att justitieutskottet bör tillstyrka bifall till motionerna Ju292 (kd) och Ju367 (kd) yr-kande 2. Yttrande över motionerna: 2001/02:Ju292 Psykiskt funktionshindrade; 2001/02:Ju334 Brottsförebyggande insatser på individnivå och 2001/02:Ju367 yrkande 2 Rättspsykiatrisk vård eller fängelsestraff har av socialutskott anmodats inkomma med yttrande över rubricerade motioner. Motion 2001/02:Ju292 Psykiskt funktionshindrade instämmer i motionärens synpunkter att personer med neuropsykiatriska tillstånd är en grupp som riskerar att fara illa i samhället och vill särskilt framhålla följande. anordnade 1998 tillsammans med en hearing angående vård av barn och vuxna med autismspektrumstörningar. Vid detta möte framfördes önskemål om att skulle kartlägga förekomsten och omfattningen av riktade resurser för utredning, diagnostik av barn och vuxna med misstanke på neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar. och Barnneuropsykiatriska sektionen beslöt att gemensamt kontakta respektive verksamheter med de frågeställningar som önskades besvarade. Kartläggningen genomfördes och bygger på enkäter till kontaktmannagrupp i psykiatrifrågor, verksamhetsansvariga inom BUP, Barnmedicin, Barnhälsovård och Barnhabilitering. Syftet med kartläggningen var dels att ge ett underlag för beslutsfattare för att kunna bedöma behovet av resurser inom detta område och dels att informera vårdgivarna om problemets omfattning. Kunskaperna om neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar liksom för de allvarliga konsekvenser som dessa kan få för barns utveckling och anpassning har ökat väsentligt . skaperna har ännu inte fått sådant genomslag att de nått utanför en trängre krets av forskare och yrkesverksamma med särskilt intresse för området. Inom hälso- och sjukvården, barnomsorg och skola är kunskapen om dessa tillstånd fortfarande bristfällig och stödet till familjer med dessa barn otillräckligt. Omhändertagandet av personer med dessa störningar är en organisatorisk utmaning som kräver samverkan över förvaltnings- och huvudmannagränser. Neuropsykiatriska tillstånd kan också beskrivas som någon form av medfödd eller förvärvad sårbarhet, där stress av olika slag kraftigt ökar risken för att individen utvecklar sekundära psykiska symtom. Nedrustningen av skolhälsovården och elevvården liksom de allt större klasserna kan ha bidragit till att t.ex. gruppen av barn med ADHD blivit ett svårhanterligt problem på specialistnivå inom hälso- och sjukvården i stället för att dessa på ett tidigare stadium tas om hand inom barnomsorgens och skolans hälsovård och pedagogiska verksamhet. Det framgår av kartläggningen att organisationen av utredning, diagnostik och behandling av barn med neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar är svåröverskådlig och heterogen. Det finns ingen enskild specialitet som har den samlade kompetensen eller ansvaret, vilket gör att vården kan te sig olika beroende på var barnet hamnar. Det finns stora regionala skillnader vad gäller de specialiserade resurser som avsätts för utredning och diagnostik av barn med misstänkta neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar. Det finns även exempel på där inom ett och samma upptagningsområde man valt att låta olika verksamheter ansvara för samma diagnosgrupp beroende på vilken ålder som barnet har. T.ex. kan BUP ansvara för 10-18-åringar och barnhabiliteringen för 0--10-åringar. För vuxna är vare sig behovet eller möjligheten att erbjuda utredning och diagnostik preciserat annat än på enstaka ställen. Detta kan bero på att vare sig profession eller politiker har varit uppmärksamma på existensen av ett behov, än mindre på omfattningen av detsamma. För barn är behovet av vård mer uppmärksammat. Tillgången till vård är däremot dålig med tanke på de i allmänhet långa väntetiderna. På de flesta ställen har noterats ett uppdämt behov vilket gör att väntelistorna blir onödigt långa. De långa väntetiderna till utredning och det stora antalet barn som väntar visar att behovet av insatser är stort inom detta område. Det behövs genomtänkta planer för omhändertagande på olika nivåer inom såväl kommunala som landstingsverksamheter. Organisationen för omhändertagande av dessa barn kan byggas upp på olika sätt och inom olika organisationer. Dock bör det alltid finnas tydliga gränser mellan vad som är kommunala respektive landstingsverksamheters ansvar. I planeringen av insatserna till det enskilda barnet bör föräldrarna aktivt delta och för detta krävs såväl stöd som information från ansvariga inom respektive omhändertagandenivå. Neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar är vanliga hos de barn som söker barnpsykiatrin och barnmedicin. Därför måste det inom hälso- och sjukvården finnas adekvat kunskap för att kunna identifiera problemen samt kanaler och rutiner för hur och var en utredning skall ske. Betydelsen av tidig upptäckt av barn med neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar för att förhindra sekundära problem har betonats i såväl internationella som nationella studier. I detta har barnhälsovården en nyckelroll, men även barnläkare, BUP-personal, logopeder m.fl. måste involveras. har i Allmänna råd 1991:8 föreslagit att Barnhälsovårdens hälsoundersökning skall utformas så att dessa barn blir igenkända och remitterade för utredning åtminstone före skolstart. För barnen har sannolikt de stora klasserna och brister i elevvårdsarbetet bidragit till att gruppen av barn med ADHD blivit ett stort problem på specialistnivå inom sjukvården. Hälso- och sjukvårdens basverksamheter som t.ex. mödrahälsovården, barnhälsovården och skolhälsovården bör ha resurser för att genom en första screening identifiera de barn som inte har behov av en specialistutredning. det nu är remitteras barn från basverksamheterna förskola/skola och barnhälsovård utan att grundutredningar är genomförda. Bashälsovården behöver förstärkas och utbildning i utredning och diagnostik behöver tillföras på dessa nivåer för att minska köerna till specialistutredning. Den enda rimliga strategien för att bistå barnets och familjens vardag är att genom skolhälsovård och elevvård (skolläkare, skolpsykolog, skolkurator, speciallärare) fånga upp och basutreda barns svårigheter och resurser, och därefter skapa anpassade pedagogiska arbetsmodeller. För att göra detta krävs inga specifika diagnoser. Att däremot lägga det primära utrednings- och åtgärdsansvaret på specialistnivå eller i sjukvården är att börja i fel ända. Att det också finns barn med mer komplicerade och komplexa s.k. neuropsykiatriska störningar är inget hinder för denna skolhälsovårdens och pedagogikens självklara uppgift. Samhällets enda möjlighet att kunna ge alla barn och specifikt gruppen av barn med s.k. neurologiska utvecklingsavvikelser/neuropsykiatriska funktionsstörningar en god och sund arbets- och utvecklingssituation, vore att upprusta hälsovården och elevvården inom förskola och skola med kompetens att förstå, basutreda och pedagogiskt stödja barn med funktionssvårigheter och därmed också bättre uppmärksamma barn med svårigheter av annat slag. Skolhälsovården/elevvårdsteam kan sedan vid behov remittera till lokala centra för utvidgad utredning/undersökning. Denna ansvarsnivå kan sedan vid behov remittera till länsövergripande neuropsykiatriska specialistverksamheter för de mest komplicerade ärendena. Kunskapsöversikt om ADHD hos barn och vuxna kommer att presentera en "Kunskapsöversikt - utredning, diagnostik och behandling - om ADHD hos barn och vuxna". Den kommer kunna ligga till grund för utarbetandet av lokala vårdprogram inom berörda delar av hälso- och sjukvården. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (1993:387) I lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade finns i tillämpningen oklarhet om personer med ADHD/DAMP ingår i personkretsen för rätt till insatser enligt LSS. uppfattning i denna fråga är följande: I 1 § LSS beskrives vilka som ingår i den så kallade personkretsen. I punkt 1 ingår personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd. Av specialmotiveringen i lagens proposition (/93:159) beskrivs autism eller autismliknande tillstånd som "sådana djupgående störningar i fråga om social förmåga, kommunikation och beteende som medför allvarligt funktionshinder i fråga om psykosocial och/eller pedagogisk anpassning. Störningarna debuterar under barndomen, oftast men inte alltid , och ger allvarliga psykiska funktionshinder under hela livet." Det som i lagen beskrivs som "autismliknande tillstånd" är oftast Atypisk autism, som inte fullt ut uppfyller kriterierna för autism, d v s den debuterar inte och har inte lika framträdande symptom som vid autism. För att få diagnosen måste huvudkriteriet, kvalitativt nedsatt förmåga till social interaktion vara uppfyllt på samma sätt som vid diagnoserna Asperger och autism. Aspergers syndrom infördes som diagnos och karaktäriseras av samma slags kvalitativa avvikelser i socialt samspel som vid autism. Brister i ömsesidigheten och gensvaret på andras verbala och icke verbala uttryck är utmärkande. Det råder fortfarande delade meningar inom forskningen om Asperger borde finnas som diagnostisk enhet eller om det är på detta sätt som autism yttrar sig om man greppar språket tidigt och är normalintelligent. Aspergers syndrom ingår i autismspektrat. De ovan beskrivna diagnoserna ingår i personkretsen för 1 § punkt 1 LSS.